У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа −? орган опіки та
піклування Подільської районної в м.
Києві державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини та
позбавлення батьківських прав, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що з 08
листопада 2011 року вона та ОСОБА_5
перебувають у шлюбі, у якому народилося
дві дочки: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На
момент звернення до суду фактичні
шлюбні відносини сторін припинені,
вона з дітьми проживає окремо від
відповідача. Зазначала, що чоловік
участі у вихованні та утриманні ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 не приймає, оскільки не
визнає її своєю дитиною. З
пологового будинку її не забрав та з
моменту народження дочки жодного разу
її не бачив. Просила:

−? визначити місце проживання ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
разом з нею за адресою: АДРЕСА_1;

−? позбавити відповідача батьківських
прав відносно доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 02 червня 2014
року позов задоволено частково.
Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав
відносно малолітньої ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. В іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
01 жовтня 2014 року заочне рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 02 червня 2014 року в частині
позбавлення батьківських прав
скасовано та ухвалено у цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
позову. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що з 08 листопада 2011 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, у
якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка
ОСОБА_7 (а. с. 6−?8).

Сторонами не заперечується, що
фактичні шлюбні відносини між ними
припинено, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2
проживає з матір'ю та перебуває на її
утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. Тобто, перелік підстав
позбавлення батьківських прав є
вичерпним.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (далі - Постанова)
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Відповідно до п. 15 Постанови
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-ХІІ, держави-учасниці поважають
право дитини, яка розлучається з одним
чи обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Згідно з висновком органу опіки та
піклування Подільської районної в м.
Києві державної адміністрації від 14
травня 2014 року відповідач не забрав
свою дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
пологового будинку, не цікавився
станом її здоров'я, не займався її
вихованням. Також у висновку зазначено,
що відповідач відмовлявся реєструвати
новонароджену ОСОБА_7 в органах РАЦСу,
дитина отримала свідоцтво про
народження відповідно до рішення
органу опіки та піклування Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації. За таких обставин,
Подільська районна в м. Києві державна
адміністрація, як орган опіки та
піклування вважала за доцільне
позбавлення батьківських прав ОСОБА_5
відносно його малолітньої дочки
ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 70).

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_5 не міг бути
присутнім при пологах дружини та
забрати її з пологового будинку,
оскільки з 04 по 16 вересня 2013 року
знаходився у відрядженні, що
підтверджується посвідченням про
відрядження від 04 вересня 2013 року
№ КУ-0000002 (а. с. 95−?96). Відповідач надає
кошти дружині на утримання дітей, що
підтверджується копіями квитанцій (а.
с. 35−?40, 103−?107) і не відмовляється від
утримання та виховання своїх дітей.
Крім цього, у суді апеляційної
інстанції ОСОБА_5 пояснив, що не
спілкується з дочкою, у зв'язку з тим, що
позивачка категорично заперечує проти
цього.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у позові про позбавлення батьківських
прав, оскільки відсутні беззаперечні
докази винної поведінки та свідомого
нехтування батьківськими обов'язками
ОСОБА_5, які б свідчили про ухилення від
виховання дочки, і, як наслідок,
необхідність застосування крайнього
заходу у вигляді позбавлення
батьківських прав відповідно до ст. 164
СК України. Висновок органу опіки та
піклування в силу вимог ст. 212 ЦПК
України не має для суду наперед
встановленого значення і оцінений
судом апеляційної інстанції у
сукупності з іншими доказами у справі.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Маляренко А.В.,
Нагорняк В.А.