Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Василівського районного суду
Запорізької області від 25 квітня 2014
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 13 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

Позивач посилався на те, що відповідно
до укладеного договору від 23
липня 2007 року б/н ОСОБА_3 отримав кредит
в розмірі 250 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідач підписом підтвердив згоду
на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір.

При укладанні договору сторони
керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно
з якою договором приєднання є договір,
умови якого встановлені однією із
сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Позивач вказував на те, що ОСОБА_3
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість, яка
станом на 31 серпня 2013 року становить 21
487 грн 47 коп., і складається з:
заборгованості за кредитом - 6 387 грн 29
коп.; заборгованості за процентами за
користування кредитом - 10 517 грн 63 коп.;
заборгованості з комісії за
користування кредитом - 3 321 грн 24
коп., а також штрафів відповідно до умов
кредитного договору: 250 грн - штраф
(фіксована частина); 1 011 грн 31 коп. -
штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість у
розмірі 21 487 грн 47 коп. за кредитним
договором від 23 липня 2007 року б/н та
судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 25 квітня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 23 липня 2007 року
б/н в сумі 21 487 грн 47 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судові витрати в сумі 229
грн 40 коп.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 13 серпня 2014
року рішення Василівського районного
суду Запорізької області від 25 квітня
2014 року змінено. Позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитом в сумі 10 517 грн 63 коп., штраф в
сумі 1 095 грн 25 коп.

У задоволенні вимог про стягнення
комісії в сумі 3 321 грн 24 коп. відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та рішення
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 23 липня 2007 року
між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір про надання кредиту
у вигляді встановленого кредитного
ліміту в сумі 250 грн на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36 % річних на залишок
заборгованості.

23 липня 2007 року був відкритий рахунок
та видана ОСОБА_3 для використання
платіжна картка «Універсальна».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що умовами укладеного
між сторонами договору не визначався
графік погашення кредиту щомісячними
платежами, а згідно з п. п. 3.1.1, 3.1.3
Правил та п. 9.12 Умов договір та дія
картки автоматично пролонгуються, а
тому дійшов висновку про те, що строк
позовної давності за вимогами банку до
відповідача не пропущений.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що нарахування комісії
банк не обґрунтував і не підтвердив
відповідними доказами.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Згідно з п. 1.1 Умов і правил надання
банківських послуг належним чином
заповнена заява підписується клієнтом
ПАТ КБ «ПриватБанк» і таким чином
клієнт виражає свою згоду, що заява
разом з Умовами та правилами надання
банківських послуг і Тарифами являє
собою укладений договір про надання
банківських послуг.

Відповідно до п. 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг для надання
послуг банк відкриває клієнту карткові
рахунки, видає карти, їх вид і строк дії
визначений у заяві, в пам'ятці клієнта,
підписанням яких клієнт і банк
укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунка,
зазначена у розділі заяви «Відмітки
банку».

Відповідно до п. 9.12 вказаних Умов
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк.

У п. 5.4 Правил користування кредитною
карткою передбачено, що строк
погашення кредиту (кредитного ліміту,
кредитної лінії) за платіжною карткою
без встановленого мінімального
обов'язкового платежу здійснюється у
наступному порядку: строк погашення
процентів за кредитом - щомісячно за
попередній місяць; строк погашення
кредиту - у повному обсязі, не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці (поле «MONTH»).

Згідно з пп. 3.1.1 Правил користування
кредитною карткою строк дії картки
вказаний на картці (місяць та рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції посилався на те, що
відповідно до довідки банку, яка була
витребувана ухвалою апеляційного суду,
картка діяла по липень 2011 pоку. При
цьому судом зазначено, що відповідач не
надав суду картку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Поза увагою судів попередніх інстанцій
залишилося те, що відповідно до пунктів
3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця,
вказаного на картці (поле «MONTH»).

Суди попередніх інстанцій належним
чином не з'ясували строк дії картки та
коли закінчилася її дія, чи сплив строк
позовної давності відповідно до ст. 256
ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4
ст. 267 ЦК України, з урахуванням цих
обставин і факту пред'явлення позову у
жовтні 2013 року.

Відповідний висновок викладено у
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року у справі № 6-144цс14,
який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами попередніх
інстанцій не встановлені, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 25 квітня 2014
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 13 серпня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: А.В.
Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська