АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Русскіної
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 22 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору поруки,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до ПАТ «Дельта Банк» про
визнання недійсним договору поруки
№152/Zпор-06 від 04.12.2006 року, укладений між
нею та ТОВ «Укрпромбанк»
(правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк») мотивуючи тим, що оскаржуваний
договір вона не підписувала, її
волевиявлення для укладення вказаного
договору не було, а тому на підставі ч.1
ст.215 ЦК України просила визнати його
недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 22.07.2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним Договір поруки
№152/Zпор-06 від 04.12.2006 року, укладений між
ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи
та неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Справа № 757/28267/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/10948/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Остапчук
Т.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Зазначав, що
оскаржуване рішення ґрунтується на
висновку експерта, який складений на
підставі недостатньої кількості
об'єктів дослідження та не відповідає
вимогам Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.1997 року №8 «Про судову
експертизу в кримінальних і цивільних
справах».

Крім того, звертав увагу на неналежне
дослідження судом першої інстанції
питання щодо пропуску позивачем
строків позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач оскаржуваний договір
поруки не підписувала, що є підставою
для визнання такого договору недійсним
з огляду на вимоги ч.3 ст.203, 215 ЦК
України.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, 04.12.2006 року між
ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладений
кредитний договір №152/КВ-06, відповідно
до якого він отримав кредит у розмірі 21
000,00 доларів США на строк до 03.12.2012 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3
своїх зобов'язань за кредитним
договором 04.12.2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Укрпромбанк» був укладений договір
поруки №152/Zпор-06 від 04.12.2006 року.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
правочини - усвідомлені,
цілеспрямовані, вольові дії фізичних
або юридичних осіб, спрямовані на
досягнення певних правових наслідків.

За змістом ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Зі змісту висновку
судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертизи
№3283/3284/14-32/4414-33 від 27.06.2011 року
вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 ,
що міститься у графі «ОСОБА_1» у
договорі поруки 152/Zпор-06 від 04.12.2006 року,
виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з
наслідуванням її підпису (а.с.136-144).

Відсутність підписів ОСОБА_1 у договорі
поруки підтверджує про відсутність
сформульованої в частині 3 статті 203 ЦК
України загальної вимоги до
правочинів, а саме відсутність волі
позивача на укладення договору поруки,
що є підставою для визнання договору
поруки №152/Zпор-06 від 04.12.2006 року
недійсним.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

ПАТ «Дельта Банк» не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що оскаржуваний договір
відповідав волевиявленню ОСОБА_1

Доводи апелянта, що вказаний висновок
експерта не відповідає вимогам Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.1997 року
№8 «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах» є
непереконливими з огляду на наступне.

Проведення судово-почеркознавчої
експертизи доручено експертам, які
були попереджені про кримінальну
відповідальність за надання завідомо
неправдивого висновку та за відмову
від надання висновку за ст.ст.384, 385 КК
України.

Як вбачається з матеріалів справи та
висновку експертизи на дослідження
експертам були надані
експериментальні зразки підпису
позивача та вільні зразки підпису,
кількість яких експерти вважали
достатньою. Відповідачем, при розгляді
справи в суді першої інстанції,
будь-яких клопотань про проведення
повторної або додаткової
почеркознавчої експертизи не
заявлялося, що на думку колегії суддів
свідчить про те, що останній
погоджувався з її висновками.

Також, на думку колегії суддів,
необґрунтованими є посилання апелянта
на пропущення позивачем
процесуального строку для захисту
свого права, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором та за спірним
договором поруки позивачка дізналася
лише у вересні 2013 року , а вже 25.12.2013
року подала відповідний позов.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
апеляційній скарзі та в судовому
засіданні апелянт не навів
переконливих доказів, які б
спростовували правильність висновків
суду.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч.1. ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Зважаючи на викладене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 22 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

А.А. Пікуль