Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Центральний
районний суд м. Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В., при
секретарі Дудник Г.С. з участю позивача
ОСОБА_1, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, просила
визнати за собою право власності на
квартиру АДРЕСА_1 за набувальною
давністю. В обґрунтування позову
позивач послалась на правомірне
отримання у користування спірної
квартири, що належить відповідачу, який
з 1994 року самоусунувся від тягаря
власника. Так, позивач вказала, що з 28
березня 2002 року вона є власником
суміжної з відповідачем квартири № 2-А
у тому ж будинку, що в цілому являє
собою одноповерховий трикімнатний
будинок старої забудови. Після від'їзду
ОСОБА_2 в спірній квартирі мешкали
сторонні особи, які вкрай її занедбали
та покинули відкритою. Так як дах
будинку потребував капітального
ремонту в цілому, вона (ОСОБА_4.) також за
допомогою колишнього власника
квартири № 2 у тому ж будинку (матері
позивача) здійснила капітальний ремонт
даху всього будинку, що
підтверджується платіжними
документами за листопад 2001 року -
листопад 2002 року на загальну суму 2555
грн. 00 коп. Розшук ОСОБА_2 позитивних
результатів не дав і 17 серпня 2006 року
Центральним РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області надано
відповідь, що проведеною перевіркою
місцезнаходження відповідача не
встановлене. Позивач також послалась
на лист адміністрації Центрального
району Миколаївської міської ради №
К-1928р. від 17 липня 2006 року, яким
підтверджено заміну балок даху і
перекриття за її (позивача) кошти. За
такого, майже 11 років вона (ОСОБА_4.)
користується квартирою ОСОБА_3 без
правовстановлюючих документів, а
вкладені у збереження спірного майна
кошти значно перевищують вартість
самої квартири. В свою чергу, її власник
взагалі втратив інтерес до спірного
житла. Таким чином, оскільки вона
(позивач) протягом тривалого часу
добросовісно, відкрито і безперервно
володіє і користується квартирою
АДРЕСА_1 в м. Миколаєві, то набула право
власності на це нерухоме майно на
підставі ст. 344 ЦК України.

Ухвалою суду від 08 квітня 2014 року до
участі в справі в якості другого
відповідача притягнутий власник
житлового будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, підтвердила викладені в
позовній заяві обставини. Додатково
суду пояснила те, що розшук відповідача
був розпочатий саме у 2006 році, але
користуватись спірним житловим
приміщенням вона почала значно раніше,
тобто з дати проведення ремонту
покрівлі. Крім цього, між квартирами
було зроблено дверний отвір, який після
притягнення її до адміністративної
відповідальності за самовільне
перепланування, був замурований і з тих
пір вона користується квартирою
відповідача виключно для зберігання
власних речей; доступ до квартири
здійснює через сусіднє подвір'я.

Відповідачі в судове засіданні не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись у
встановленому законом порядку.
Миколаївська міська рада подала суду
заяву про розгляд справи у відсутність
свого представника. Відомостей про
поважність причин неявки в судове
засідання ОСОБА_2 матеріали справи не
містять.

Вислухавши позивача, дослідивши
докази, суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно серії САВ
№ 916369, виданого 13 листопада 2007 року
адміністрацією Центрального району
виконкому Миколаївської міської ради,
зареєстрованого в той же день КП ММБТІ
в реєстрі прав власності на нерухоме
майно за реєстровим № 21001570, ОСОБА_1 є
власником однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 в м. Миколаєві (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло, виданого 14 липня 1994 року
Миколаївською міською службою
приватизації державного житлового
фонду на підставі розпорядження № 03144
від 22 червня 1994 року (а.с. 6) квартира №
2-б, загальною площею 27,1 м2, належить на
праві власності ОСОБА_2

Відомості про державну реєстрацію
права власності ОСОБА_2 на спірну
квартиру в матеріалах справи відсутні.
Разом з цим, відповідно п. 14 постанови
Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» (далі - Постанова)
виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України,
відсутність державної реєстрації
права власності на нерухоме майно не є
перешкодою для визнання права
власності на це майно у зв'язку зі
спливом строку набувальної давності,
оскільки така державна реєстрація може
бути здійснена після визнання права
власності за набувальною давністю.

Представленими суду платіжними
документами (а.с. 12-15) підтверджений
факт закупівлі ОСОБА_1 протягом
листопада 2001 року - листопада 2002 року
будівельних матеріалів, притаманних
здійсненню будівельних робіт по заміні
даху будинку, на загальну суму 2805 грн. 00
коп.

З листа адміністрації Центрального
району виконкому Миколаївської
міської ради вих. № К-1928/м від 22 серпня
2006 року слідує, що власник
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2
після її приватизації у 1994 році коштів
на утримання будинку не сплачує і його
місцезнаходження невідоме. З цього ж
листа вбачається, що ОСОБА_1 у минулому
(тобто 2005 році) самовільно пробила вхід
в перегородці та зайняла житлову
кімнату ОСОБА_2, замінивши балки і
перекриття за свої кошти (а.с. 10).

Листом вих. № 16/8286 від 17 серпня 2006 року
Центральний РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області (а.с. 11) повідомив
про те, що в ході проведеної перевірки
місцезнаходження ОСОБА_2 не
встановлене.

В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно.

З викладених фактів та повідомлених
позивачем у судовому засіданні
обставин, суд доходить висновку про те,
що заволодіння позивачем нерухомим
майном відповідача мало місце у 2005 році
і не було добросовісним, так як за
власним визнанням позивач притягалась
до адміністративної відповідальності
за вчинення самовільного
перепланування, у зв'язку з чим також
була вимушена закласти самочинний
дверний отвір між квартирами.

Крім цього, як слідує з ч. 2 п. 9
Постанови, при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке: володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.

В спірних правовідносинах при
заволодіння спірним нерухомим майном
позивач достовірно знала про
відсутність в неї підстав для набуття
права власності.

Позивачем також не представлено суду у
встановленому цивільним процесуальним
законом порядку належних та допустимих
доказів на підтвердження тієї
обставини, що вона протягом всього часу
продовжує відкрито та безперервно
володіти квартирою АДРЕСА_2 зокрема,
для збереження власних речей.

З 2005 року до дати розгляду справи судом
10 років не пройшло.

Висновок суду про те, що заволодіння
спірним нерухомим майном мало місце
саме у 2005 році ґрунтується на
відомостях, викладених у листі
адміністрації Центрального району
виконкому Миколаївської міської ради
вих. № К-1928/м від 22 серпня 2006 року. Саме у
цей рік позивач здійснила самовільне
перепланування.

Іншими належними та допустимими
доказами факт заволодіння позивачем
квартирою відповідача у більш ранній
період не доведений.

Здійснення протягом листопада 2001 року -
листопада 2002 року капітального ремонту
перекриття та даху житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Миколаєві за рахунок
грошових коштів позивача свідчить про
виникнення між сторонами грошових, а не
майнових відносин.

Посилання позивача на ті обставини, що
її витрати на капітальний ремонт
перекриття та даху житлового будинку
перевищують вартість спірної квартири
суд вважає такими, що по-перше: не мають
істотного значення для правильного
вирішення справи по суті, а по-друге: не
відповідають дійсності, так як сума у
2805 грн. 00 коп. вочевидь не співмірна з
вартістю однокімнатної квартири в
обласному центрі, у якому б
занедбаному стані вона не була.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з
відмовою в позові судові витрати
присудженню на користь позивача з
відповідачів не підлягають. Даних про
судові витрати відповідачів матеріли
справи не містять.

Керуючись ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до апеляційного суду
Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Батченко О.В.