АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3204/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53, 55 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріПосипайко А . І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» в особі директора Бойченка Юрія Івановича на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а :

18 вересня 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до наказу № 12-к від 22 березня 2011 року вона працювала у ТОВ «БМБ Маргарин» на посаді бухгалтера. З травня по вересень 2014 року відповідач перестав виплачувати їй заробітну плату, тому 06 червня 2014 року ОСОБА_7 написала заяву про звільнення за угодою сторін. Наказом № 17-к від 06 червня 2014 року позивача було звільнено із займаної посади.

Позивач ОСОБА_7 вказує у позові, що в порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідач не розрахувався з нею в день звільнення по заборгованій заробітній платі, яка за період з травня по червень 2014 року становить 7953,19 грн., в зв'язку з чим повинен також виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач зазначає, що в результаті незаконних дій відповідача вона зазнала душевних страждань. На даний час в умовах великої економічної кризи в Україні, коли масово звільняють працівників і низький попит на ринку праці, коли постійно зростають ціни на продукти, а заробітну плату вчасно не виплачують, їй довелося позичати гроші у своїх знайомих та родичів, що призвело її до стану морального пригнічення та дискомфорту. Через тяжкий фінансовий стан, що був викликаний не виплатою зароблених нею коштів, різко погіршився сон, виникла депресія. Все це негативно позначилося на стані її здоров'я. Моральну шкоду, завдану їй невиплатою заробітної плати позивач оцінює у розмірі 3000 грн. Тому ОСОБА_7 звернулася до суду із даним позовом та просила стягнути з ТОВ «БМБ Маргарин» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з травня 2014 року по червень 2014 року в розмірі 7953,19 грн.; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 8683,69 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., завдану неправомірними діями відповідача.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» на користь ОСОБА_7 невиплачену заробітну плату за відпрацьований період з травня 2014 року по 17 червня 2014 року в сумі 7953,19 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» на користь ОСОБА_7 середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за період з 18 червня 2014 року по 30 вересня 2014 року в сумі 8683,69 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 1500 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, директор ТОВ «БМБ Маргарин» Бойченко Ю.І. оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом допущено неповноту встановлення обставин справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а також порушення норм процесуального законодавства. Вважає, що позивачем не було надано жодного доказу завдання їй моральної шкоди, а тому просить змінити заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2014 року і відмовити у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з їх доведеності щодо невиплати позивачу заробітної плати, наявності заборгованості по зарплаті та підставності вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, які судом задоволено повністю та частково задоволено вимоги в частині стягнення з відповідача 1500 грн. моральної шкоди.

Задовольняючи частково в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку з невиплатою позивачу заробітної плати, було грубо порушено трудові права позивача, чим їй була завдана моральна шкода, що виразилась, зокрема, у втраті нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд першої інстанції, враховуючи вимоги розумності і справедливості при вирішенні питання про розмір моральної шкоди заявлений позивачем, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1500 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи, що висновки суду першої інстанції є обгрунтованими, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи згідно наказу № 12-к від 22 березня 2011 року ОСОБА_7 прийнята на посаду бухгалтера в ТОВ «БМБ Маргарин».

На підставі наказу № 17-к від 06 червня 2014 року позивач ОСОБА_7 була звільнена за угодою сторін із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст.116 КЗпП України).

Згідно вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено порушення відповідачем трудового законодавства, зокрема вимог ст.ст. 115-117 КЗпП України щодо своєчасності та виплати зарплати позивачу в повному обсязі, проведення розрахунку при звільненні з позивачем, тому суд прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_7 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за період з травня по 17 червня 2014 року в розмірі 7953,19 грн. та середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні в сумі 8683,69 грн. Апелянт погодився з рішенням суду в цій частині і ним не оскаржуються дані суми стягнення, однак апеляційна скарга подана і оскаржується щодо стягнення на користь позивача 1500 грн. моральної шкоди, завданої відповідачем в зв'язку з невиплатою заробітної плати.

Відповідно до статті 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтями 115, 116 КЗпП України встановлені строки виплати заробітної плати та сум, належних працівникові при звільненні. Недотримання приписів цих норм є порушенням трудових прав працівника.

Виходячи із вищевикладеного, не підлягають до задоволення доводи апелянта про те, що суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз'яснення п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Посилання апелянта про те, що позивачем не було надано жодного доказу завдання їй моральної шкоди, в зв'язку з чим апелянт просить змінити заочне рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2014 року та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку і нових доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи доведеність факту невиплати заробітної плати відповідачем ТОВ «БМБ Маргарин» позивачу ОСОБА_7, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції від 30 вересня 2014 року у частині стягнення моральної шкоди є законним і обґрунтованим, яким встановлено, що неправомірними діями відповідача, позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті роботи та заробітної плати, яка була її головним засобом існування, внаслідок чого був порушений її звичний спосіб життя, ухваленим з урахуванням вимог ст. 2371 КЗпП України, роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Суд першої інстанції, визнаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, врахував характер порушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, з урахуванням засад розумності та справедливості, тому визначений розмір моральної шкоди є співмірним тим моральним стражданням, які були заподіяні позивачу порушеннями її трудових прав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» в особі директора Бойченка Юрія Івановича - відхилити.

Заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМБ Маргарин» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :