У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_6,
мотивуючи його тим, що 7 липня 2008 року
між позивачем та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредит в
розмірі 5 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевими терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

У зв'язку із неналежним виконанням
ОСОБА_6 своїх зобов'язань за кредитним
договором станом на 28 лютого 2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 16
579 грн 73 коп., що складається з:
4 841 грн заборгованості за кредитом, 7 907
грн 30 коп. заборгованості за
процентами, 2 565 грн 73 коп.
заборгованості з комісії за
користування кредитом, 500 грн штрафу
(фіксована частина), 765 грн 70 коп. штрафу
(процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути із
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 16 579 грн 73 коп.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 23 жовтня 2013 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 16 579 грн 73
коп.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 27 листопада 2013
року рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від
23 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить суд касаційної
інстанції скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки апеляційного суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що 7 липня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останній отримав кредит в
розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевими терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а. с. 9-13).

Зазначений договір було укладено
шляхом написання заяви позичальника,
яка разом з Умовами та правилами
надання банківських послуг, тарифами
складає кредитний договір.

Із розрахунку заборгованості за
вищезазначеним договором вбачається,
що станом на 28 лютого 2013 року
заборгованість за кредитним договором
становить 16 579 грн 73 коп. та складається
з: 4 841 грн заборгованості за кредитом, 7
907 грн 30 коп. заборгованості за
процентами, 2 565 грн 73 коп.
заборгованості з комісії за
користування кредитом, 500 грн штрафу
(фіксована частина), 765 грн 70 коп. штрафу
(процентна складова) (а. с. 5-8).

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

Відповідно до п. 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле «MONTH»).

З урахуванням вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК
України (принципи змагальності та
диспозитивності цивільного процесу)
судовий захист здійснюється лише за
зверненням суб'єктів цивільного
процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що 20
червня 2013 року ОСОБА_6 подав до
суду заяву про застосування строків
позовної давності (а. с. 35).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261
ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк»,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем в силу положень ст. 256 ЦК
України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст.
267 ЦК України пропущено строк позовної
давності, що є підставою для відмови в
задоволенні позову.

Проте із зазначеним висновком
апеляційного суду повністю погодитись
не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України встановлено,
що після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Встановивши, що останній платіж зі
сплати заборгованості за кредитним
договором був здійснений відповідачем
5 жовтня 2010 року, апеляційний суд на
порушення вимог матеріального та
процесуального закону не встановив, чи
свідчить зазначена дія відповідача про
визнання ним свого боргу та про
переривання позовної давності
відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦК
України.

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду не може залишатися в
силі, допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 27 листопада 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана