Провадження №2/761/503/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Савенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади міста Києва в
особі Київської міської ради, треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві в особі Третьої Київської
державної нотаріальної контори, ОСОБА_3
про визнання права на спадкування за
спадкоємцем другої черги за законом та
визнання права власності на спадкове
майно,

в с т а н о в и в:

В серпні 2011 р. позивачка ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання спадкоємцем другої
черги та визнання права власності на
спадкове майно, який був об'єднаний до
спільного розгляду з позовом
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про визнання спадкоємцями.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 31.05.2012 року
позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено
та визнано останню спадкоємцем другої
черги за законом спадкового майна, яке
залишилось після смерті ОСОБА_5;
визнано за ОСОБА_1 право власності на
спадкове майно, квартиру АДРЕСА_2.
Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
залишено без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 18.12.2012 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 31.05.2012 року про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 В решті рішення залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 7 серпня 2013 року,
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 31.05.2012р., рішення
Апеляційного суду м. Києва від 18.12.2012
року в частині вирішення позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
спадкоємцем другої черги та визнання
права власності на спадкове майно
скасовано і передано в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині рішення залишено без
змін.

6 вересня 2013 року справу було
прийнято до провадження на новий
розгляд.

Представник позивачки ОСОБА_1 -
ОСОБА_6 в лютому 2014 року подав уточнену
позовну заяву, в якій визначив
відповідачем територіальну громаду м.
Києва в особі Київської міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
ОСОБА_1, є рідною сестрою ОСОБА_5, яка
проживала в АДРЕСА_2 та померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Після смерті ОСОБА_5
відкрилась спадщина, яка складається з
квартири АДРЕСА_2. За життя померла не
складала заповіту, інших родичів у неї
було, тому вважає, що як рідна сестра
має право на її спадкове майно. В грудні
2010 року вона звернулась в нотаріальну
контору за свідоцтвом право на
спадщину, однак у видачі такого їй було
відмовлено, оскільки з поданих
документів неможливо встановити факт
родинних відносин. Їй не було відомо, що
її рідна сестра була усиновлена, так як
вони з сестрою продовжували
підтримувати родинні відносини.
Враховуючи, що на момент усиновлення
ОСОБА_5 була відсутня норма закону, якою
визначалось поняття як збереження
правового зв'язку між особою, яку
усиновили та братом чи сестрою за
походженням, а в дійсності родинний
зв'язок між ними був збережений, просив
суд визнати за позивачкою право на
спадкування за спадкодавцем ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 як спадкоємцем
другої черги за законом, тобто як за її
рідною; визнати право власності за
позивачкою на нерухоме майно, житлове
приміщення однокімнатну квартиру
АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник
позивачки уточнені позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
зазначених в них.

Відповідач Київська міська рада свого
представник до суду не направила, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, а тому
суд вважає за можливе провести розгляд
справи у відсутності їх представника.

Третя особа представник Головного
управління юстиції у м. Києві у судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлявся належним чином,
надіслав на адресу суду письмові
пояснення в яких просили провести
розгляд справи в їх відсутності та
прийняти рішення відповідно до вимог
діючого законодавства.

До участі у справі було залучено в
якості третьої особи ОСОБА_3.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 в судовому
засіданні уточнених позовних вимог не
визнав та пояснив, що відсутні правові
підстави визнавати позивачку
спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 за
законом другої черги, оскільки
відповідно до положень ст. 532 ЦК УРСР
кровні родичі усиновленого не
одержують спадщину за законом після
смерті усиновленого. Просив у позові
відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, представника третьої особи,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере
до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
договором купівлі-продажу від 12 травня
1993 року придбала у власність квартиру
АДРЕСА_2, в якій була зареєстрована та
проживала (а.с.78 т.1).

В період з 11.07.1997 року по 13.03.2009 року
ОСОБА_5 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 Спільних дітей від шлюбу
не мали.

Відповідно до довідки Форми 3 (а.с.68) в
квартирі АДРЕСА_2 з 31.07.2003 року був
зареєстрований ОСОБА_4, а з 04.11.2004р.
дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 з онучкою ОСОБА_8

Як вбачається з свідоцтва про смерть
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8). за
життя ОСОБА_5 заповіту не залишала.

Після її смерті відкрилась спадщина на
квартиру АДРЕСА_2 на яку претендує
позивачка ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_1 обгрунтовуючи свої
позовні вимоги зазначає, що вона є
рідною сестрою померлої ОСОБА_5 та
відноситься до спадкоємців другої
черги за законом. При цьому зазначила,
що її рідна сестра була усиновлена та
жила на Україні, а вона з матір'ю жили в
Росії.

З наявної в матеріалах справи копії
спадкової справи № 807/10 вбачається, що
позивачка зверталась до Третьої
Київської державної нотконтори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за законом, однак позивачці
у видачі такого свідоцтва було
відмовлено, так як з наданих
документів не можливо було встановити
родинні відносини (а.с.48-56 т.1).

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Московської
районної ради депутатів трудящих м.
Києва № 87 від 13 січня 1964 року було
постановлено дозволити ОСОБА_9, яка з 12
липня 1963 року була опікуном ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 удочерити останню та
присвоїти їй прізвище, ім'я та по
батькові ОСОБА_5. В свідоцтві про
народження ОСОБА_5 було постановлено
записати матір'ю ОСОБА_9 (а.с.151 т.2).

Дані обставини підтверджуються
записом у свідоцтві про народження
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народження (а.с.11
т.1).

Усиновленням є прийняття
усиновлювачем у свою сім'ю особи на
правах дочки чи сина, що здійснюється,
як правило, на підставі рішення суду (ч.
1 ст. 207 СК). Юридичне значення
усиновлення полягає в тому, що з ним
пов'язується припинення особистих та
майнових прав і обов'язків між батьками
та особою, яка усиновлена, а також між
нею та іншими її родичами за
походженням. Навпаки, усиновлення
породжує між усиновлювачем і
усиновленим такий же обсяг прав та
обов'язків, які існують між кровними
батьками та дітьми. Аналогічно,
усиновлення породжує правові зв'язки
між родичами усиновлювача і
усиновленою особою.

З запису акта про усиновлення № 1 від 18
січня 1964 року вбачається, що підставою
для усиновлення було рішення виконкому
Московського району м. Києва від 13.01.1964
року (а.с.53 т.2).

Відповідно до положень ст. 532 ЦК УРСР в
редакції 1963 року(чинної на час
усиновлення ОСОБА_5), усиновлені та їх
нащадки при спадкоємстві після смерті
усиновителя чи або його родичів
прирівнюються до дітей усиновителя та
їх нащадків. Вони не спадкують за
законом після смерті своїх батьків та
інших кровних родичів по висхідній
лінії, а також братів і сестер.
Усиновителі та їх родичі при
спадкоємстві після смерті
усиновленого або його нащадків
прирівнюються до батьків і інших
кровних родичів усиновленого. Батьки
усиновленого його інші кровні родичі
по висхідній лінії і його брати та
сестри не одержують спадщини за
законом після смерті усиновленого або
його нащадків.

З актового запису про народження № 28
ОСОБА_5 (а.с.133 т.1) вбачається, що на
підставі рішення виконавчого комітету
Московської районної ради депутатів
трудящих були внесенні зміни до
актового запису про народження та
виправлено прізвище усиновленої з
«ОСОБА_5» на ОСОБА_5.

Суд критично ставиться до доводів
представника позивача, про те, що
позивачка та покійна ОСОБА_5
підтримували родинні стосунки,
оскільки за рішенням виконкому про
усиновлення ОСОБА_5 не вбачається, що
такий зв'язок був збережений. За даним
рішенням матір'ю усиновленої ОСОБА_5
стала усиновлювач ОСОБА_9. Усиновлювач
в правовому розумінні прирівнюються до
батька (матері) усиновленого, останній
успадковує винятково після смерті
усиновлювача і позбавлений права на
спадкування після своїх кровних
батьків.

Позивачкою та її представником в
порядку ст.60 ЦПК України не надано
доказів того, що в судовому порядку
встановлювався факт родинних
відносинміж позивачкою та покіною
ОСОБА_5

З урахуванням того, що спадщина після
смерті усиновленої ОСОБА_5 відкрилась з
ІНФОРМАЦІЯ_3, а тому до даних
правовідносин підлягають застосуванню
положення Глави 86 книги шостої ЦК
України від 16.01.2003р.

Згідно ч.3 ст.1260 ЦК України, якщо за
рішенням суду про усиновлення
збережений правовий зв'язок між
усиновленим та його бабою, дідом,
братом та сестрою за погодженням, то у
разі смерті його баби, діда за
походженням усиновлений має право на
спадкування за правом представлення, а
у разі смерті його брата, сестри за
походженням має право на спадкування
як спадкоємець другої черги.

Судом встановлено, що зазначеним вище
рішенням виконкому № 87 від 13.01.1964 року
про усиновлення ОСОБА_5 не
передбачалось збереження правового
зв'язку із її сестрою чи матір'ю після
усиновлення. За таких обставин суд
приходить до висновку, що вимоги
позивачка про визнання за нею права на
спадкування за законом як за
спадкоємцем другої черги не
обґрунтовані і не доведені та не
підлягають задоволенню.

З урахуванням того, що суд прийшов до
висновку про відмову в позові в частині
визнання за позивачкою права на
спадкування за законом як за
спадкоємцем другої черги, а тому не
вбачає підстав для задоволення вимог в
частині визнання за позивачкою права
власності на спадкове майно, а саме
квартиру АДРЕСА_2.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
прийшов до висновку про відмову у
позові в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі слід покласти на
позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209,
212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 15, 1260
ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до Територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради, треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві в особі
Третьої Київської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_3 про
визнання права на спадкування за
спадкоємцем другої черги за законом та
визнання права власності на спадкове
майно - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: