АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 595/531/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Гордєєв В.О. Провадження №
22-ц/789/1028/14 Доповідач - Демкович
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2014 р. Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хома М. В., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю апелянта й представників
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бучацького районного суду
Тернопільської області від 09 липня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_1

до відділу освіти Бучацької районної
державної адміністрації

про визнання звільнення з роботи
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із вимогами до
відповідача про визнання звільнення з
роботи незаконним, поновлення на
роботі на посаді вчителя фізкультури
та бібліотекаря (0,5 ставки) Ліщанецької
ЗОШ І-ІІ ступенів та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Свої вимоги мотивує тим, що звільнення
проведено незаконно, без дотримання
положень ст. 38 КЗпП України, так як заву
про розірвання трудового договору з
ініціативи працівника він написав під
тиском, у подальшому відкликавши її.
Зазначає, що відповідачем не дотримано
двотижневого строку, гарантованого
працівнику у разі звільнення і
ініціативи працівника.

Рішенням Бучацького районного суду від
09.07.14 у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

21.07.14 позивач звернувся з апеляційною
скаргою на дане рішення суду, вважаючи,
що воно ухвалене з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
просить його скасувати й ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги.

Порушення вбачає в тому, що судом
не в повній мірі з'ясовано обставини
справи, а також не дотримано вимог ст. 38
КПзП України та п. 12 постанови Пленуму
ВС України від 06.11.92 № 39 «Про практику
розгляду судами трудових спорів», а
саме: проігноровано те, що працівник,
який попередив власника або
уповноважений ним орган про розірвання
трудового договору, укладеного на
невизначений строк, вправі до
закінчення двотижневого строку
відкликати свою заяву і звільнення в
цьому випадку не проводиться.

Зазначає, що заява про звільнення була
написана під тиском громади села
Ліщанці Бучацького району й у заяві не
вказано причин негайності розірвання
трудового договору.

У суді апелянт підтримав вимоги скарги,
пославшись на мотиви, викладені в ній.

Представники відповідача
заперечили проти задоволення скарги,
зазначивши, що звільнення проведене
без дотримання вимог ст. 38 КЗпП України
у день написання позивачем заяви, так
як громада с. Ліщанці Бучацького району
вимагала цього й була загроза зриву
навчального процесу через невиконання
цих вимог, оскільки батьки пригрозили
не відправляти дітей на навчання до
школи, у якій працював позивач.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
доповідача та пояснення учасників
процесу, судова колегія вважає, що
скаргу слід задовольнити, виходячи із
наступних мотивів.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач на законних підставах
звільнив вчителя фізкультури ОСОБА_1 з
роботи за власним бажанням в день
подання ним заяви, оскільки, позивач
25.02.14 добровільно, без будь-якого
примушування подав заяву про
звільнення з роботи за власним
бажанням, й бажання невідкладно
звільнитися з роботи відповідало
дійсній волі позивача і було зумовлене
неможливістю продовжувати роботу з
поважних причин.

Окрім цього суд зазначив, що із посади
бібліотекаря він не звільнений, а тому
його вимоги про поновлення є
безпідставними.

Із такими висновками апеляційна
інстанція не погоджується з огляду на
наступне.

У силу ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального
закону рішення не відповідає.

Встановлено, що 25.02.14 ОСОБА_1 подав у
відділ освіти Бучацької
райдержадміністрації заяву з
проханням звільнити його із роботи
вчителя фізкультури у зв'язку з вимогою
громади та власним бажанням.

Сторонами спору визнано, що заява в
частині «за власним бажанням» була
дописана на вимогу відповідача. Окрім
цього сторони не заперечують існування
конфлікту, який виник між громадою с.
Ліщанці та позивачем щодо політичної
приналежності останнього, й що заява
про розірвання трудового договору була
написана під тиском.

Наказом начальника відділу
освіти Бучацької районної державної
адміністрації № 31-к від 25.02.14 вчителя
фізкультури Ліщанецької ЗОШ І - ІІ ст.
ОСОБА_1 звільнено з роботи 25.02.14 за
власним бажанні (ст. 38 КЗпП України).
Підстава: заява ОСОБА_1

28.02.14 позивачем подано заяву, яка
зареєстрована у відділі освіти 28.02.14 за
вх. № 0-4/01-20, у якій останній просив
визнати недійсною заяву від 25.2.14 про
звільнення його з посади вчителя
фізкультури Ліщанецької школи,
оскільки вона написана під утиском і
погрозами громади.

Як видно із заяви позивача про
звільнення із роботи та наказу про
звільнення, останній був звільнений до
закінчення двотижневого строку
попередження про розірвання трудового
договору, хоча у своїй заяві не
клопотав про це, а навпаки, у подальшому
просив не розривати договір.

Цим обставинам суд першої інстанції не
дав належної оцінки, чим порушив вимоги
процесуального права, що у свою чергу
потягло невірне застосування норм
матеріального права.

У силу ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом I
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що якщо працівник після закінчення
строку попередження про звільнення не
залишив роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Тобто, за відсутності причин, які
свідчать про неможливість продовження
працівником роботи, сторони трудового
договору вправі домовитися про
будь-який строк звільнення після
подання працівником заяви про це в
межах двотижневого строку. За
наявності такої домовленості
працівника можна звільнити навіть у
день подачі заяви про звільнення. Однак
власник не вправі звільнити працівника
до закінчення двотижневого строку
після подачі працівником заяви про
звільнення, якщо працівник про це не
просить.

У порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд
не дав належної оцінки встановленим
фактичним обставинам справи, що
потягло за собою невірне застосування
норм матеріального права.

Окрім цього, судом констатовано, що
позивач продовжує працювати у
відповідача на посаді бібліотекаря,
хоча матеріалами справи це
спростовується.

Так, листом-повідомленням Ліщанецької
ЗОШ позивача проінформовано, що він
звільнений із роботи 25.02.14 (наказ № 31) й
тому не отримує заробітної платні з
вказаної дати.

Тобто, позивач звільнений з роботи з
усіх посад, які він обіймав до
розірвання трудового договору.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи й порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Із огляду на встановлені обставини
судова колегій приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції слід
скасувати й ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Так, щодо визнання звільнення з роботи
незаконним та поновлення на роботі, то
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що ці вимоги є обґрунтованими
й підлягають задоволенню з огляду на
таке:

Позивач до 25.02.14 працював учителем
фізкультури Ліщанецької ЗОШ І-ІІ
ступенів Бучацького району.

Крім цього останній обіймав посаду
бібліотекаря з окладом 0,5 ставки у
відповідності до наказу завідуючого
відділом освіти Бучацької районної
державної адміністрації № 277-К від 01.09.04
(даним наказом вчителю фізкультури
Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ст. ОСОБА_1
дозволено працювати бібліотекарем на
0,5 ставки цієї школи з 01.09.04.).

Про те, що позивач обіймав вказані
посади свідчить довідка № 569 від 28.04.14,
видана відповідачем на підстав
тарифікаційних списків від 02.09.13. та
довідки про розмір його заробітної
плати.

Як зазначалося вище, 25.02.14 ОСОБА_1 подав
відповідачу заяву з проханням
звільнити його з роботи вчителя
фізкультури у зв'язку з вимогою громади
та власним бажанням.

Того ж числа наказом № 31-к ОСОБА_1
звільнений з роботи на підставі ст. 38
КЗпП України.

Оскільки причиною написання позивачем
заяви про звільнення із роботи був тиск
третіх осіб, а в частині «за власним
бажанням» - вимога відповідача, тому
вона не відображає реального
волевиявлення її автора і свідчить про
те, що намірів розірвати трудовий
договір за власним бажанням у позивача
не було.

Тобто, підстав для звільнення позивача
у день написання заяви не було,
останній цього не вимагав, а тому
відповідачем не дотримано вимог ст. 38
КЗпП України щодо двотижневого
відпрацювання працівником.

Крім цього, 28.02.14 позивачем відкликано
заяву про розірвання договору, що у
силу ст. 38 КЗпП України дає йому
гарантії залишення на роботі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі
одночасно приймається рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Тому, слід поновити ОСОБА_1 на посаді
вчителя фізкультури та бібліотекаря (0,5
ставки) Ліщанецької ЗОШ І-ІІ ступенів.

Щодо вимог позивача про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, то вони підлягають
задоволенню з тих підстав, що
звільнення позивача було незаконним.

Згідно із довідками про заробітну
плату останнього у січні - лютому 2014
року ОСОБА_1 в якості вчителя
нараховано 3615,81 грн. щомісячно, а якості
бібліотекаря - 768,35 грн. щомісячно.

Середньомісячний заробіток становить
4384,16 грн.

Час вимушеного прогулу із 26.02.14
(наступний день після звільнення) по
28.08.14 (дата постановлення рішення суду
про поновлення на роботі).

Середньоденний заробіток позивача у
лютому 2014 року становить 219,208 грн. (20
робочих днів).

Розрахунок втраченого заробітку за
лютий місяць 2014 року: 219,208 грн. х 3 дні =
657,62 грн.

Розрахунок втраченого заробітку за
березень-липень 2014 року: 4384,16 грн. х 5
місяців = 21920,80 грн.

Середньоденний заробіток позивача у
серпні 2014 року становить 219,208 грн. ( 20
робочих днів).

Розрахунок втраченого заробітку за
лютий місяць 2014 року: 219,208 грн. х 19 днів =
4164,95 грн.

Разом: 657,62 + 21920,80 + 4164,95 грн. = 26743,37 грн.

Тому, із відповідача в користь
ОСОБА_1 слід стягнути 26 743,37 грн.
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, провівши з даної
суми передбачені законодавством
обов'язкові платежі..

Окрім цього із відповідача в
користь держави необхідно стягнути
судовий збір в сумі 263,43 грн. згідно із
Законом України «Про судовий збір» та
ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 218, 303, 304, 307,309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Бучацького районного
суду Тернопільської області від 09
липня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 до відділу
освіти Бучацької районної державної
адміністрації про визнання звільнення
з роботи незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу задовольнити

Поновити ОСОБА_1 на посаді вчителя
фізкультури та бібліотекаря (0,5 ставки)
Ліщанецької ЗОШ 1-2 ступенів.

Стягнути із відділу освіти
Бучацької районної державної
адміністрації в користь ОСОБА_1 26 743,37
грн. середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу, провівши з
даної суми передбачені законодавством
обов'язкові платежі та відрахування.

Стягнути відділу освіти
Бучацької районної державної
адміністрації в користь держави
судовий збір в сумі 263,43 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович