УХВАЛА

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 14 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 12
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 24 липня 2008 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За час
перебування у шлюбі відповідачем
придбано автомобіль марки Toyota Prado,
державний номер НОМЕР_1, 2008 року
випуску, вартістю 165 944 грн 31 коп.
Оскільки вказаний автомобіль є
спільною сумісною власністю подружжя і
підлягає поділу, позивачка просила
здійснити його поділ та визнати за нею
право власності на спірний автомобіль,
відповідачу присудити грошову
компенсацію вартості Ѕ частини
автомобіля та припинити право
власності відповідача на автомобіль.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 14 листопада
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 12 травня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. У порядку розподілу
спільного майна подружжя визнано право
власності ОСОБА_3 на автомобіль марки
Toyota Prado, державний номер НОМЕР_1, 2008 року
випуску. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 грошову компенсацію замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на вказаний автомобіль.
Припинено право власності на частку у
спільному майні ОСОБА_4, а саме на
1/2 частину зазначеного
автомобіля. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що спірний автомобіль є спільним
майном подружжя, ОСОБА_3 внесла на
депозитний рахунок суду половину
вартості автомобіля, а відповідач не
заперечував щодо отримання грошової
компенсації його частки у праві
спільної сумісної власності на
автомобіль.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
24 липня 2008 року уклали шлюб.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль марки
Toyota Prado, державний номер НОМЕР_1, 2008 року
випуску, був зареєстрований 5 вересня
2008 року за ОСОБА_4, тобто придбаний за
час шлюбу.

Згідно висновку № 4065 експертного
автотоварознавчого дослідження з
оцінки транспортного засобу,
складеного 17 квітня 2013 року, ринкова
вартість вказаного автомобіля на дату
проведення оцінки становила 165 944 грн 31
коп.

Суди вважали, що оскільки вказане майна
придбано за час перебування у
зареєстрованому шлюбі, воно підлягає
поділу у рівних частках.

Однак повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Заявник зазначав, що 9 вересня 2008 року
між АТ «УкрСиббанк» за ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 45 618 доларів 89 центів США з
кінцевим строком повернення до 9
вересня 2015 року зі сплатою 13,5 % річних.
На забезпечення виконання умов цього
договору між банком та ОСОБА_4 було
укладено договір застави, предметом
якої був спірний автомобіль. За
домовленістю сторін договору вартість
предмету застави складала 241 666 грн.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня
2007 року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що до складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього під час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України). Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

При вирішення вказаної справи суд
першої інстанції у порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України вказане не
врахував, не звернув увагу на те, що
майно було придбане за час шлюбу за
кредитні кошти, які на час припинення
спільного ведення господарства
сплачені в незначному розмірі, існує
заборгованість за кредитним договором,
яка на 14 березня 2014 року становила 62 576
доларів 58 центів США, що
еквівалентно 618 554 грн 34 коп.

Крім того, у свідоцтві про державну
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2 зазначено, що
автомобіль перебуває у заставі АТ
«УкрСиббанк».

Однак місцевий суд не взяв до уваги
вказане та не залучив до участі у
розгляді справи ПАТ «УкрСиббанк» у
порядку, передбаченому ст. ст. 35, 36 ЦПК
України, оскільки рішення суду
стосується прав та обов'язків
заставодержателя спірного майна.

У свої апеляційній скарзі ПАТ
«УкрСиббанк» також послався на
перебування спірного автомобіля у
заставі банку, проте апеляційний суд
вважав ці доводи такими, що не
заслуговують на увагу та
спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, апеляційний суд дійшов таких
висновків на підставі заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва 29 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк» про
визнання кредитного договору
неукладеним, яким встановлено, що
кредитний договір від 9 вересня 2008 року
є неукладеним, тому жодних порушень
прав банку, як заставодержателя за
договором застави, укладеного на
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором, порушено не було.

При цьому апеляційний суд у порушення
ст. ст. 214, 315 ЦПК України не звернув
увагу на те, що даним рішенням у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
тобто правовідносини між АТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 не припинились.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
заставу» заставодавець зберігає право
розпорядження заставленим майном, якщо
інше не передбачено договором чи
законом, але заставодавець може
відчужувати майно тільки за згодою
заставодержателя.

За таких обставин, спірний автомобіль
перебуває у заставі
АТ «УкрСиббанк», і банк зберігає
право розпорядженням цим майном.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлено, їх судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товраситва «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 12 травня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко