Справа № 442/2684/13
Головуючий у 1 інстанції: Грицай
Провадження № 22-ц/783/4807/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
прокурора Лящука Т.І., Квасніцького О.В.,
Гаврилюк М.М.,

ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Державної
казначейської служби України,
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_16, та ОСОБА_8
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 28 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_7,
ОСОБА_5, Дрогобицького МВ ГУМВСУ у
Львівській області, Державної
казначейської служби України,
прокуратури Львівської області, треті
особи: Головне управління МВСУ у
Львівській області, Головне управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

в
с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 28 травня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_8 та ОСОБА_9
задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5
у користь ОСОБА_8 20000 гривень моральної
шкоди та 2289 гривень 99 копійок
матеріальної шкоди.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_5
у користь ОСОБА_9 15000 гривень моральної
шкоди.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, в користь
ОСОБА_8 20000 гривень, а у користь ОСОБА_9 -
15000 гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржили відповідачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в особі своїх
представників: ОСОБА_6 та ОСОБА_16 (а.с.165
т.2), позивач ОСОБА_8 (а.с.168 т.2) та
Державна казначейська служба України
(а.с.171 т.2).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 просять
змінити рішення суду в частині
присудженого з них судом у користь
позивачів відшкодування матеріальної
та моральної шкоди з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи і ухвалити в цій
частині нове рішення, яким покласти
обов»язок по відшкодуванню цієї шкоди
на Дрогобицький МВ ГУМВСУ у Львівській
області, оскільки саме внаслідок
неправомірної бездіяльності його
працівників, які, знаючи про психічний
стан їхнього сина, не вживали
необхідних заходів за заявами та
колективними зверненнями громадян
щодо запобігання вчиненню ним
суспільно-небезпечного діяння,
внаслідок якого загинув син позивача
ОСОБА_8 та чоловік позивача ОСОБА_9 -
ОСОБА_11 На думку апелянтів, вони, як
батьки психічно хворого ОСОБА_12, зі
своєї сторони вжили всіх необхідних
заходів для запобігання цього:
лікували сина, в усній формі звертались
до працівників Дрогобицького МВ ГУМВСУ
у Львівській області, щоб його
направили на лікування до
психіатричної лікарні. Апелянти
вважають, що суд дійшов помилкового
висновку про їхню цивільно-правову
відповідальність за діяння сина перед
позивачами, оскільки ОСОБА_12 на момент
вчинення злочину не був визнаний
недієздатним, а вони, відповідно, не
були його опікунами.

Позивач ОСОБА_8 просить змінити
оскаржуване рішення в частині
визначення судом присудженого у її
користь з відповідачів морального
відшкодування та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким її вимоги
про стягнення з відповідачів 100000
гривень моральної шкоди задовольнити в
повному обсязі. Позивач зазначає, що
глибину моральних страждань,
пов»язаних із втратою сина, виміряти
неможливо, а тому наполягає на виплаті
їй грошової компенсації відповідачами,
про яку вона просить.

Відповідач Державна казначейська
служба України просить рішення суду
скасувати в частині стягнення коштів
із Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та ухвалити
в цій частині нове рішення, яким
відмовити позивачам у задоволенні цієї
вимоги. Свої доводи обґрунтовує тим, що
станом на сьогоднішній день ні закону,
ні порядку відшкодування шкоди,
завданої громадянину органом
державної влади не прийнято, тобто
відсутній механізм відшкодування
такої шкоди, а тому суд на власний
розсуд не може визначити порядок та
спосіб відшкодування шкоди державою,
оскільки він не наділений відповідними
повноваженнями. Крім того, апелянт
вважає, що в даному випадку відсутній
причинно-наслідковий зв'язок між
протиправністю дій відповідача
Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській
області та наявністю заподіяної шкоди,
оскільки протиправність дій
відповідача полягала в бездіяльності
працівників міліції, а заподіяна
моральна шкода сталась внаслідок
вчинення злочину самим ОСОБА_12 На думку
апелянта, належне реагування
працівниками міліції на звернення
громадян не гарантувало би невчинення
злочину, оскільки таке могло статися
незалежно від їхніх діянь.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 травня 2006 року
ОСОБА_12, знаходячись на сьомому поверсі
першого під»їзду будинку АДРЕСА_1,
наніс удар ножем ОСОБА_11 в серце, що
призвело до смерті останнього.

Згідно з актом стаціонарної
судово-психіатричної експертизи від 05
липня 2006 року, проведеної експертами
Львівської обласної клінічної
психіатричної лікарні, та актом
повторної стаціонарної
судово-психітричної експертизи від 06
березня 2007 року, проведеної експертами
Київського міського центру
судово-психіатричної допомоги, ОСОБА_12
на момент проведення
судово-психіатричних оглядів страждав
хронічним психічним захворюванням -
шизофренією, параноїдної форми і не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. У період нанесення
ножового поранення ОСОБА_11, 14 травня 2006
року, ОСОБА_12 також не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 27 червня 2007 року відносно
ОСОБА_12 застосовано заходи медичного
характеру - госпіталізацію до
психіатричної лікарні із суворим
наглядом.

При розгляді кримінальної справи щодо
застосування до ОСОБА_12 заходів
медичного характеру встановлено, що
протягом останніх років перед подією
(вбивством ОСОБА_9) він неадекватно
поводився із сусідами, які змушені були
звертатись у Дрогобицький МВ ГУМВСУ у
Львівській області із заявами про
вжиття до нього відповідних заходів
реагування у встановленому законом
порядку.

Окремою постановою Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 27 червня 2007 року за
наслідками розгляду кримінальної
справи про застосування до ОСОБА_12
примусових заходів медичного
характеру встановлено, що неналежне
виконання службових обов»язків
працівниками Дрогобицького МВ ГУМВСУ у
Львівській області призвело до
вчинення ОСОБА_12 злочину - вбивства
ОСОБА_11

На виконання окремої постанови від 27
червня 2007 року, за наслідками
службового розслідування, згідно з
наказом ГУМВСУ у Львівській області
від 16 листопада 2007 року №891 (п.3), за
неналежне реагування на повідомлення
громадян, що виразилося у не приділенні
належної уваги особі ОСОБА_12, а також не
інформування лікаря-психіатра про його
неадекватну поведінку та не здійснення
стосовно нього контролю й
індивідуально-профілактичної роботи,
підлягали притягненню до
дисциплінарної відповідальності
старший дільничний інспектор міліції
ВДІМ Дрогобицького МВ УМВС України у
Львівській області майор міліції
ОСОБА_19 та дільничний інспектор
міліції СДІМ цього ж міськвідділу
старший лейтенант міліції ОСОБА_14,
однак, з урахуванням того, що ОСОБА_13
наказом УМВС України від 22 грудня 2006
року №442 о/с звільнено з органів
внутрішніх справ (за власним бажанням
п.64 «ж»), а ОСОБА_14 наказом
Дрогобицького МВ ГУМВС України від 19
липня 2007 року оголошено сувору догану,
було наказано обмежитись ужитими
заходами.

У відповідності до ст.1 Закону України
«Про психіатричну допомогу»,
психіатрична допомога - це комплекс
спеціальних заходів спрямованих на
обстеження стану психічного здоров»я
осіб на підставах та в порядку,
передбаченим цим Законом та іншими
законами, профілактику, діагностику
психічних розладів, лікування, нагляд,
догляд та медико-соціальну
реабілітацію осіб, які страждають на
психічні розлади.

У відповідності до ст.11 цього Закону,
психіатричний огляд
лікарем-психіатром проводиться з метою
з»ясування: наявності чи відсутності в
особи психічного розладу, потреби в
наданні їй психіатричної допомоги, а
також для вирішення питання про вид
такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд особи може бути
проведено без її усвідомленої згоди
або без згоди її законного
представника у випадках, коли одержані
відомості дають достатні підстави для
обґрунтованого припущення про
наявність у особи тяжкого психічного
розладу, внаслідок чого вона, зокрема,
вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють безпосередню
небезпеку для неї чи оточуючих.

Із заявою про проведення
психіатричного огляду особи без її
усвідомленої згоди або без згоди її
законного представника можуть
звернутись родичі особи, яка підлягає
психіатричному огляду, лікар, який має
будь-яку медичну спеціальність, інші
особи.

Судом встановлено, що вчиненню ОСОБА_12
вказаного вище суспільно-небезпечного
діяння, внаслідок якого загинув син
позивачки ОСОБА_8, передували
неодноразові звернення мешканців
будинку до Дрогобицького МВ УМВС
України у Львівській області щодо його
неадекватної та агресивної поведінки,
які не знайшли свого належного
реагування працівниками Дрогобицького
МВ УМВС України, за що винні особи були
піддані дисциплінарним стягненням.

Таким чином, суд дійшов правильного
висновку про те, що однією з причин
вчинення ОСОБА_12
суспільно-небезпечного діяння була
протиправна бездіяльність працівників
Дрогобицького МВ ГУМВС України у
Львівській області, які своєчасно не
вжили заходів щодо надання ОСОБА_12
примусової психіатричної допомоги та
його ізоляції від суспільства, хоча
мали для цього визначені статтею 11
Закону України «Про психіатричну
допомогу» підстави.

У відповідності до ст.ст.1167, 1174 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади при здійсненні ним своїх
повноважень, відшкодовуються державою.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного та обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для відшкодування позивачам
моральної шкоди, завданої смертю
їхнього сина та чоловіка, внаслідок, в
тому числі, й протиправної
бездіяльності працівників
Дрогобицького МВ ГУМВС України у
Львівській області, за рахунок держави
з коштів Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку Державної
казначейської служби України.

У зв»язку з цим доводи Державної
казначейської служби України про
незаконність оскаржуваного рішення в
цій частині є безпідставними і не
спростовують висновків суду, оскільки
факт заподіяння матері та дружині
покійного ОСОБА_11 моральної шкоди
внаслідок його смерті є очевидним, а
протиправна бездіяльність працівників
Дрогобицького МВ ГУМВС України
доведена доказами, які є в матеріалах
справи. Всі інші доводи апелянта щодо
відсутності законодавчо закріпленого
механізму відшкодування такої шкоди не
мають правового значення для вирішення
даного спору в частині
відповідальності держави за
протиправні діяння посадових осіб
органу державної влади перед
потерпілою особою.

У відповідності до ч.2 ст.1186 ЦК України,
якщо шкоди (майнової та моральної) було
завдано особою, яка не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними у зв»язку з психічним
розладом або недоумством, суд може
постановити рішення про відшкодування
цієї шкоди, зокрема, батьками психічно
хворої особи, за умови, якщо вони
проживали разом з цією особою, знали
про її психічний розлад або недоумство,
але не вжили заходів щодо запобігання
шкоді.

Судом безспірно встановлено, що
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які є
батьками психічно хворого ОСОБА_12, який
вчинив суспільно-небезпечне діяння,
проживали разом з ним, знали про його
психічний розлад і своєчасно не вжили
заходів щодо надання йому
психіатричної допомоги у
встановленому законом порядку, а тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про покладення на
них обов»язку по відшкодуванню
моральної та майнової шкоди, яка була
завдана позивачам внаслідок смерті
ОСОБА_11 Їхні доводи про те, що
відповідальність за вчинене сином
суспільно-небезпечне діяння лежить
лише на Дрогобицькому МВ ГУМВС України
є безпідставним, оскільки вони, в першу
чергу, як батьки, повинні були
звернутись до психіатричного закладу
із заявою про психіатричний огляд сина
та його госпіталізацію.

Визначений судом розмір моральної
шкоди, присуджений у користь позивачів,
зокрема, у користь позивача ОСОБА_8 -
загальний розмір морального
відшкодування становить 40 тисяч
гривень, за встановлених обставин
справи відповідає вимогам розумності
та справедливості, а тому підстав для
зміни оскаржуваного рішення за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_8
теж немає.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив фактичні
обставини справи, давши нележну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
застосував матеріальний закон, який
підлягав застосуванню, під час
розгляду справи не допустив порушень
процесуального закону, які б були
підставою для зміни чи скасування
рішення, доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційні скарги необхідно
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги Державної
казначейської служби України,
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_16, та ОСОБА_8
відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 28 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.