Справа №: 398/3594/14-цРІШЕННЯ
"08" вересня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
в складі: головуючого - судді
при секретарі - Соловйовій Л.Є.,
за участю представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Олександрії
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4,
про визнання правочину недійсним та
стягнення грошових коштів, -
позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача, де просить
визнати правочин купівлі-продажу
автомобіля Ford Transit 100, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений
між нею та ОСОБА_3 - недійсним, як
вчинений під впливом обману та
стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму
завданих збитків в розмірі 39 800 грн..
Позовні вимоги мотивує тим, що
09.01.2014 року ОСОБА_3 видав їй довіреність
на керування автомобілем FOFD TRANSIT 100, 1998
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, відповідно до якої вона має
право керування, розпорядження, даним
автомобілем. Вважає, що фактично вона
та відповідач домовились про укладення
договору купівлі-продажу
вищевказаного автомобіля.
При видачі довіреності, відповідач
отримав грошові кошти в рахунок
вартості автомобіля, про що написав
розписку про отримання 19 900 гривень,
після чого зобов'язався оформити
договір купівлі-продажу та виконати
усі необхідні дії для перереєстрації
права власності на вищезазначений
Разом з тим з'ясувалося, що вказаний
автомобіль знаходиться під арештом,
який накладено Олександрійським
відділом державної виконавчої служби
Кіровоградської області, через що
14.05.2014 року вказаний автомобіль у неї
вилучено працівникам ДАІ, як такий що
перебуває в розшуку та арешті, про що
складено відповідний акт № ЦР 140213 від
Зазначає, що на момент отримання
довіреності та передачі грошових
коштів за автомобіль відповідачу - вона
не знала, що автомобіль знаходиться під
арештом та вважає, що відповідач
свідомо не повідомив їй зазначеної
інформації, уклавши договір
купівлі-продажу автомобіля, чим ввів
її, як покупця в оману.
Фактично між ними укладено договір
купівлі-продажу вказаного
транспортного засобу, що
підтверджується розпискою. Згідно
вказаної розписки відповідач отримав
кошти за продаж спірного автомобілю,
проте, продаючи автомобіль відповідач
не повідомив їй, що автомобіль
знаходиться під арештом та
заборонений до відчуження.
Посилаючись на ч.1 ст.230 ЦК України
вважає, що такий правочин визнається
судом недійсним та згідно ч.2 ст.230 ЦК
України на її користь повинні бути
стягнуті збитки в подвійному розмірі,
що становлять 39 800 грн.
У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з підстав
зазначених в позові, просив їх
задовольнити, пояснивши, що вважає, що
між нею та відповідачем відбувся
договір купівлі - продажу, так як ОСОБА_3
видав їй довіреність та отримав
грошові кошти за розпискою. Гроші в
сумі 19 900 грн. йому було передано ОСОБА_4,
з яким вони проживають разом. Їй було
відомо, що власником автомобіля є
ОСОБА_5, але ОСОБА_3 завірив їх, що він
його знайомий, тому з ним проблем не
буде, арешту на автомобілі немає. Коли
перевіряли автомобіль в ДАІ в
м.Миколаєві, то їм також повідомили, що
він в арешті не перебуває.
Причиною звернення з даним позовом
до суду стала та обставина, що 14.05.2014
року даний автомобіль у неї вилучив
ОСОБА_4 підтримав позов, пояснивши, що
позивачка є його співмешканкою з якою
вони співмешкають більше 2-х років. На
момент придбання автомобіля, вони
під'їжджали в Олександрійське МРЕО, але
там їм повідомили, що вони не працюють.
Вони вирішили закріпити правочин
оформивши довіреність та розписку.
Оскільки раніше він вже продавав
автомобіль, який також був по
довіреності, то йому повідомили, що для
того, щоб в подальшому йому оформити
право власності на автомобіль, то
необхідно довіреність оформити на іншу
особу, а тому довіреність оформили на
ОСОБА_2. Крім того, ним було передано
ОСОБА_3 - 19 900 грн., про що останній
Відповідач позов не визнає,
посилаючись на те, що він не знав, що
автомобіль перебував під арештом.
ОСОБА_5 оформив на нього довіреність ще
22.11.2007 року, терміном на 7 років.
Останніх два з половиною роки він даним
автомобілем не користувався, так як
автомобіль перебував в несправному
стані, а в подальшому продав його.
Довіреність була видана на позивачку,
але гроші йому передавав ОСОБА_4, про що
він особисто написав розписку. Надав до
суду письмово викладене заперечення.
Представник відповідача вважає, що
договір між сторонами не укладений,
оскільки порядок укладення таких
договорів, передбачений в п., п. 7, 8
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388. А тому до
неукладених правочинів, не можуть
застосовуватись правові наслідки,
передбачені статтями на які
посилається позивач в позові.
Безпідставними вважає і посилання
ОСОБА_2 на ч.1 ст.230 ЦК України. оскільки
при наданні їй довіреності ОСОБА_3 не
мав інформації про наявність
непогашених боргів у власника спірного
автомобіля. Позивач повинна довести, що
в діях ОСОБА_3 мав місце обман, але нею
не надано до суду доказів введення її
в оману, чи наявності у відповідача
Заслухавши пояснення позивачки,
відповідача та його представника,
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст., ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів. В
статті 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Судом встановлено, що автомобіль
марки Ford Transit 100, 1998 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, належить
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2, видане
Олександрійським РЕВ ДАІ у
Кіровоградської області 25 жовтня 2001
З матеріалів справи та пояснень
осіб, які приймають участь у справі
вбачається, що 09.01.2014 року відповідачем
було надано позивачці ОСОБА_2
довіреність на право користування та
розпорядження (продавати, передавати в
оренду, позичку) автомобілем Ford Transit 100,
1998 року випуску, яка посвідчена
приватним нотаріусом
Олександрійського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 3).
09 січня 2014 року відповідач ОСОБА_3 видав
розписку, якою підтвердив, що він
отримав від ОСОБА_4 грошові кошти у
сумі 19 800 грн. за продаж автомобіля Transit
100, 1998 року випуску, державний номер
Підстави набуття права власності на
майно чітко визначені цивільним
Відповідно до ст., ст. 237, 244 ЦК України
довіреність не є правовим оформленням
переходу права власності на
Частиною третьою статті 244 ЦК України
визначено, що довіреність є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
За своїм юридичним змістом договір
доручення є договором про
представництво, оскільки повірений
зобов'язується діяти від імені
довірителя. При цьому, він не має права
укладати угоду від імені особи, яку він
представляє, відносно себе ( ч.3 ст.238 ЦК
Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.
Відповідно до статті 210 ЦК України
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Перелік органів,
які здійснюють державну реєстрацію,
порядок реєстрації, а також порядок
ведення відповідних реєстрів
встановлюється законом.
Відповідно до п., п. 2, 7, 8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі -
Порядок) передбачено порядок набуття
права власності на транспортний засіб
з обов'язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
Згідно до п. 8 Порядку - реєстрація
транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника і документів,
що посвідчують його особу,
правомірність придбання транспортного
засобу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів. Для реєстрації
транспортних засобів, що перебували в
експлуатації і зареєстровані в
підрозділах ДАІ, крім названих
документів, додається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням такий транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
Таким чином, Порядком встановлено
спеціальний порядок державної
реєстрації транспортних засобів і
згідно такого порядку відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
Судом встановлено, що спірний
автомобіль не був знятий з обліку в
органах ДАІ, його огляд та оцінка не
проводилась, довідка-рахунок не
складалась, тобто на час виникнення
спору автомобіль був зареєстрований,
Відповідно до п.16 Порядку - за
бажанням власника транспортного
засобу - фізичної особи надати право
керування таким засобом іншій фізичній
особі чи за бажанням фізичної або
юридичної особи, якій власник
транспортного засобу передав у
встановленому порядку право
користування і (або) розпорядження
транспортними засобами, підрозділ
Державтоінспекції видає за зверненням
такого власника тимчасовий
реєстраційний талон на строк,
зазначений у його заяві, або
документах, які підтверджують право
користування і (або) розпорядження
транспортним засобом.
Матеріали справи не містять
такого тимчасового реєстраційного
талона на ім'я позивачки, що свідчить
про відсутність намірів у позивачки
придбати вказаний автомобіль у
власність, та як пояснив ОСОБА_4 в
судовому засіданні, довіреність
оформили на ОСОБА_2, щоб в подальшому
оформити за ним право власності на
даний спірний автомобіль та і кошти за
придбання автомобіля платив він, що
підтверджується розпискою.
Видана довіреність від 09 січня 2014
року на ім'я позивачки, містить
посилання на те, що вона видана їй для
здійснення представництва питань
пов'язаних з експлуатацією та
відчуженням автомобіля, його
переобладнання і т.п.. Між позивачкою
та відповідачем відбувся договір
доручення, а не договір
Таким чином, видача довіреності
на транспортний засіб, що був в
експлуатації та має особливості
цивільного обороту, без зняття з
реєстрації та укладення договору
купівлі-продажу, не можна вважати
договором, що укладений у
відповідності із законом. Така
довіреність не допускає перехід права
власності до повіреного.
Розписка про отримання грошових
коштів за автомобіль також не може бути
визнана письмовим договором
купівлі-продажу автомобіля, оскільки
не дотриманий Порядок, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
N 1388 від 7 вересня 1998 року.
У якості підстави недійсності
правочину позивач посилається на
положення статті 230 ЦК України,
відповідно до якої, якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина 1 статті 229 ЦК
України), такий правочин визнається
судом недійсним.
Разом з тим правочин, який не було
вчинено в установленому законом
порядку, не можна визнати недійсним (п. 8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачка була
ознайомлена з тим, хто є власником
спірного автомобіля, отримавши від
ОСОБА_3 довіреність на право керування
та розпорядження автомобілем, знала
про наявність аналогічної довіреності
на ім'я ОСОБА_3, виданої ОСОБА_5, і не
наполягав на укладенні договору
купівлі-продажу в установленому
Відомостей про те, що між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 в установленому законом
порядку укладався договір
купівлі-продажу автомобіля, а у
правовідношенні між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
останній діяв як власник автомобіля,
матеріали справи не містять.
Передача ОСОБА_2 спірного
автомобіля за кошти, які були передані
ОСОБА_3 співмешканцем позивачки ОСОБА_4,
з оформленням на її ім'я довіреності на
право розпорядження автомобілем від
імені ОСОБА_5, який в подальшому був
вилучений у позивачки, може свідчить
про спричинення шкоди ОСОБА_4, майнові
інтереси останнього можуть бути
захищені, але позов останнім не
Згідно ст. 88 ЦПК України, оскільки
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, то суд вважає, що судові
витрати не підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.
Керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті
особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
правочину недійсним та стягнення
грошових коштів - відмовити в повному
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд, а
особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
Суддя