АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2150/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. УХВАЛА
11 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівМагди Л.
Ф. , Сіренка Ю. В. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
07 липня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_6 до Байбузівської
сільської ради Черкаського району,
СТОВ «Іскра» про стягнення коштів, -
в с т а н о в и л а :
У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до Байбузівської
сільської ради Черкаського району
Черкаської області, СТОВ «Іскра» про
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідно до свідоцтв про право
власності на земельні ділянки серії
САЕ № 989960 та серії САЕ № 989961, виданих 11
жовтня 2013 року Реєстраційною службою
Черкаського районного управління
юстиції Черкаської області, вона є
спадковим власником земельних ділянок,
які розташовані в адміністративних
межах Байбузівської сільської ради
Черкаського району Черкаської області,
площею 1,7459 га (кадастровий номер
сільськогосподарського виробництва.
До 2013 року вказаними земельними
ділянками за договором оренди
земельних ділянок, укладених між
померлою матір'ю позивача - ОСОБА_8, яка
померла 15 вересня 2007 року , та СТОВ
«Іскра» користувалось останнє для
вирощування сільськогосподарської
При цьому, нараховані кошти за
використання земельних ділянок за 2011
рік в розмірі 1697 грн. 74 коп. та за 2012 рік
в розмірі 1981 грн. 64 коп. були зараховані
на розрахунковий рахунок
Байбузівської сільської ради
Черкаського району Черкаської області.
З метою врегулювання ситуації, що
склалася позивач звернулась до голови
Байбузівської сільської ради, який
підтвердив надходження на
казначейський рахунок сільської ради,
перерахованих СТОВ «Іскра» коштів на
загальну суму 3679 грн. 38 коп., але
механізму повернення їх немає.
Тому, посилаючись на вищевказане,
ОСОБА_6 звернулась до суду за захистом
своїх прав та просила стягнути з
Байбузівської сільської ради
Черкаського району Черкаської області
кошти, нараховані СТОВ «Іскра» за
договорами оренди землі №№ 598, 602 в сумі
3679 грн. 38 коп. та понесені нею судові
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 07 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, в якій зазначала, що
оскаржуване рішення ґрунтується на
припущеннях та не підтверджених
доказами твердженнях відповідачів , що
суперечать обставинам справи і нормам
матеріального права. ОСОБА_6 також
зазначає, що суд помилково дійшов до
висновку , що ці земельні ділянки є
невитребуваними земельними частками
(паями) та не врахував , що на їх
неправомірно нараховувалась орендна
плата за їх використання сільській
раді , хоча до ОСОБА_6 , як спадкоємиці ,
перейшли всі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві, тобто її
матері - ОСОБА_8 і не припинилися
внаслідок її смерті.

Тому посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просила суд скасувати рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 07 липня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення даної апеляційної скарги.

Статтею 10 ЦПК України передбачено,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом .

З матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що ОСОБА_6 , звертаючись до
суду з позовною заявою , - як
відповідача зазначила Байбузівську
сільську раду Черкаського району
Черкаської області. Обґрунтовуючи свої
вимоги до даного відповідача ОСОБА_6 ,
пославшись на норму ст.22 ЦК України ,
просила стягнути на її користь з
Байбузівської сільської ради 3679,38грн.
збитків у вигляді упущеної вигоди за
використання (оренду) цим відповідачем
належних їй земельних ділянок
загальною площею 3,6287га /а.с.2-3/.

При цьому до СТОВ «Іскра» ОСОБА_6 жодних
вимог не висувала та в порядку, що
передбачений ст.ст.31,33 ЦПК України
позовних вимог не збільшувала, заяви
про зміну предмету або підстави позову
та залучення до справи іншого
відповідача - не подавала . А суд, зі
своєї ініціативи, ухвалою від 02 червня
2014 року /а.с.23/ залучив до участі в
справі за позовом ОСОБА_6 до
Байбузівської сільської ради
Черкаського району , про стягнення
коштів , - СТОВ «Іскра» . Але й після
постановлення даної ухвали, ОСОБА_6
будь-яких змін чи доповнень до поданого
позову не внесла і позовних вимог до
співвідповідача СТОВ «Іскра» - не
заявила. Хоча відповідно до ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Розглянувши дану позовну заяву в межах
зазначених позивачем вимог та на
підставі наданих нею доказів , суд
дійшов до правомірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
даного позову, оскільки позивач не
довела , що діями відповідачів їй було
заподіяно збитки . Як не довела позивач,
що є підстави для стягнення вказаних у
позові коштів на підставі договорів,
через відсутність доказів про
наявність договірних відносин між
позивачем та відповідачами з приводу
оренди належних їй земельних ділянок
протягом 2011-2012 років , враховуючи, що
позивач на підтвердження своїх вимог
надала суду лише договори оренди її
земельних ділянок , укладених нею зі
СТОВ «Іскра» 27 листопада 2013 року
/а.с.30-32, 50-52/, які пройшли державну
реєстрацію 17 та 18 березня 2014 року і
умови яких на період 2011-2012 років не
розповсюджувалися.

Зазначені в апеляційній скарзі докази
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не дають підстав для її
задоволення, оскільки носять
суб'єктивний характер і ґрунтуються на
неправильному трактуванні норм
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Зокрема і щодо наявності підстав для
стягнення на користь позивача коштів
як спадкоємця прав по укладених з її
покійною матір'ю договорах, умови яких
продовжили дію і після її смерті.
Оскільки з досліджених колегією
апеляційного суду доказів вбачається,
що покійною матір'ю позивачки ОСОБА_8
договори оренди землі , яку успадкувала
ОСОБА_6, - ні зі СТОВ «Іскра» , ні з
Байбузівською сільською радою - не
укладалися. А витребувані апеляційним
судом і досліджені типові договори
оренди земельної частки (паю) укладені
25 травня 2000р. між ОСОБА_9 ( баба ОСОБА_6)
та СТОВ «Іскра» , - не дають підстав для
задоволення даного позову ОСОБА_6,
оскільки : по-перше - згідно п.2.3. цих
Договорів вони були укладені терміном
на 10 років з закінченням їх дії 21 грудня
2009 року , а позивач просить стягнути
кошти за оренду земельної ділянки
протягом 2011-2012 років, і по-друге -
предметом даних договорів були не
земельні ділянки, а земельні частки
(паї) , тому , як зазначено в
роз'ясненнях наданих в п.8 Постанова
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 р. № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», - після виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) і
одержання державного акта на право
приватної власності на землю
зобов'язання сторін припиняються
відповідно до чинного законодавства. З
часу отримання особою державного акта
на право приватної власності на землю
вона набуває статусу власника
земельної ділянки, у зв'язку з чим
змінився предмет оренди та статус
сторін договору оренди, а тому договір
оренди земельної частки (паю)
припиняється. Враховуючи вимоги статей
203, 215 ЦК про недійсність правочину,
переукладення договору оренди
земельної частки (паю) після виділення
в натурі (на місцевості) земельної
ділянки і одержання власником
земельної частки (паю) державного акта
на право власності на земельну ділянку
можливе лише за наявності
волевиявлення на те сторін. А договору
оренди земельних ділянок між
спадкодавцем позивачки ОСОБА_8 та
відповідачами - ОСОБА_6 суду не надала і
про наявність таких договорів не
зазначала.

Також не можуть бути задоволені
позовні вимоги ОСОБА_6 зокрема до
відповідача Байбузівської сільської
ради , шляхом стягнення з даного
відповідача зазначених коштів , з тих
підстав, що даний відповідач
неправомірно передав земельні ділянки
належні позивачу в оренду СТОВ «Іскра»,
оскільки доказів наявності таких
договірних відносин позивач не надав. А
витребувані апеляційним судом
попередні договори оренди земельних
ділянок від 01 січня 2011 року між
Байбузівською сільською радою та СТОВ
«Іскра» - не дають підстав для
задоволення даних вимог, тому що надані
на розгляд колегії судів зазначені
попередні договори в силу ст.210 ЦК
України не набули чинності, оскільки
відповідно до вимог с.4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» не
пройшли державної реєстрації, а також
тому, що основні договори у
встановленому порядку укладені та
зареєстровані не були.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасована правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи. Доводи
апелянта про те, що рішення суду є
незаконним не підтверджено
підставами, передбаченими ст. 309 ЦПК
України, для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Черкаського районного суду Черкаської
області від 07 липня 2014 року - відхилити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 07 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_6
до Байбузівської сільської ради
Черкаського району, СТОВ «Іскра» про
стягнення коштів - залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :