У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого: Дроботі В.В.

суддів: Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду від 30 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 пред'явила до ОСОБА_2 позов про визнання правочину недійсним.

Позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці, межі якої були встановлені раніше. Відповідачка проживає по сусідству. Під час знаходження в судах справи щодо визнання недійсним державного акту на землю, виданого на суміжну земельну ділянку, ОСОБА_3 30 жовтня 2013 року продала цю ділянку своїй доньці - відповідачці ОСОБА_2 Оскільки судовими рішеннями державний акт визнано недійсним, як такий що порушував її права, Мігалі не вправі була відчужувати, в ОСОБА_2 - набувати право на суміжну з нею - позивачкою земельну ділянку.

Посилаючись на те, що правочин по відчуженню земельної ділянки суперечить судовим рішенням щодо цього об'єкту нерухомості, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу суміжної земельної ділянки недійсним.

Рішенням суду у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення скасувати, ухваливши нове, яким задовольнити її вимоги. Вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Окрім того, суд неправильно застосував матеріальний закон.

Колегія суддів вважає, що скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлені слідуючі факти та обставини.

30 жовтня 2013 року нотаріусом було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,0752 га по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 продавець цієї ділянки ОСОБА_3 померла.

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до набувача земельної ділянки ОСОБА_2 про визнання укладеного вище правочину недійсним. Свої вимоги аргументувала тим, що її земельна ділянка межує з ділянкою відповідачки, державний акт на яку рішенням суду було визнано недійсним. Оскільки видачею правоустановлюючого документу на землю матері відповідачки ОСОБА_3 було порушено її право, як суміжного землекористувача, Мігалі не вправі була відчужувати цю ділянку ОСОБА_2.

Відмовивши у позові суд першої інстанції обгрунтованно виходив як з загальних, так і спеціальних норм, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Є доведеним, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу землі дотримались усіх загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності цього правочину.

Обидва учасники правочину мали необхідний обсяг дієздатності, правочин був вільним і відповідав внутрішній волі його учасників, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не суперечив чинному законодавству, а також інтересам держави і суспільства, оскільки жодних судових заборон на відчуження земельної ділянки станом на 30 жовтня 2013 року не існувало, а рішення суду про визнання недійсним правоустановлючого документа на землю чинності на той час не набуло.

Форма та зміст договору купівлі-продажу відповідали вимогам ст. ст. 655-657 ЦК України.

Продавець земельної ділянки на час укладення та посвідчення договору мав право на його відчуження, а позивачка своє право на частину реалізованої земельної ділянки ще не набула.

При доведеності цих обставин суд першої інстанції обгрунтованно відмовив у вимогах ОСОБА_1

Доводи її скарги до уваги колегією прийняті бути не можуть.

Сам факт судового розгляду питання дійсності державного акту на право приватної власності на земельну ділянку не являвся перешкодою для укладення та посвідчення договору купівлі-продажу, адже юридичних заборон чи обтяжень до Державного реєстру речових прав щодо даного об'єкту нерухомості жодним органом внесено не було.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивачки відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області В.В. Дроботя