Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/759/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Матюшенка І.В.

при секретарі Ходаківській
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства „ Банк Руский
стандарт" про визнання частково
недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 01
серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із названим позовом. В
обґрунтування вимог зазначав, що 25.05.2008
року між ним та ПАТ „ Банк Руский
стандарт" було укладено кредитний
договір, за яким йому була надана сума
кредиту, шляхом зарахування її на його
рахунок, відкритий згідно з умовами
договору в установі банку і у той же
день, як оплата ним за придбаний товар,
перерахована на рахунок торгівельної
організації. Оскільки, на його думку,
п.7.1 Умов надання та обслуговування
кредитів ТОВ „Банк Руский стандарт",
відповідно до тексту якого Банк має
право відступити повністю або частково
свої права вимоги за Договором,
Договором застави третій особі,
суперечить вимогам ст.1079 ЦК України,
порушує його права, як споживача
фінансових послуг, просив визнати його
недійсним.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 01
серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи Заявою №76326968 від 20.05.2008 року
ОСОБА_1 запропонував ТОВ „Банк Руский
Стандарт" укласти кредитний договір
на умовах, викладених у цій заяві та
Умовах надання та обслуговування
кредитів Банку, які разом складають
Договір /а.с.6-8/.

Згідно з розділом 2
інформаційного блоку Заяви ОСОБА_1
була надана сума кредиту в розмірі
59812,20грн., яку Банк зарахував на його
рахунок , відкритий згідно з умовами
Договору в установі банку і у той же
день, як оплату за придбаний товар,
перерахував на рахунок торгівельної
організації, зазначеної в п.8
Інформаційного блоку заяви.

Із змісту Заяви ОСОБА_1 №76326968 від
20.05.2008 року вбачається, що він зробив
оферту ТОВ /нині -ПАТ/„Банк Руский
Стандарт" на відповідних умовах та
погодився, що акцептом його оферт
будуть дії Банку, визначені у Заяві та
Умовах надання та обслуговування
кредитів Банку, які разом складають
Договір.

Відповідно до п.7.1 Умов надання та
обслуговування кредитів ТОВ „Банк
Руский Стандарт" Банк має право
відступити повністю або частково свої
права вимоги за Договором, Договором
застави третій особі, при цьому:

7.1.1 Банк має право розкривати
такій особі , а також його агентам та
іншим уповноваженим особам необхідну
для здійснення такого відступлення
інформацію про кредит / заборгованість
клієнта за товар, що знаходиться в
заставі, а також надавати таким особам
відповідні документи, в тому числі
Анкету, Заяву та ці Умови /а.с.8/.

У відповідності до статті 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Таким чином, відступлення права вимоги
є договірною передачею зобов'язальних
вимог первісного кредитора новому
кредиторові у випадках, встановлених
законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з
тим, що попередні учасники зобов'язань
вибувають з цих відносин, а їх права та
обов'язки переходять до суб'єктів, які
їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в
порядку цесії, переходить до неї в тому
обсязі, в якому вона раніше належала
цедентові.

Відтак, п.7.1 Умов надання та
обслуговування кредитів ТОВ „Банк
Руский Стандарт" відповідає вимогам
цивільного законодавства та
узгоджується з наведеними нормами
закону.

При вирішенні спору суд першої
інстанції обґрунтовано керувався
положеннями ст.ст. 512-514 ЦК України, про
що зазначено в рішенні суду.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги положеннями ст.ст.1077-1079 ЦК
України.

За положеннями ст. 1077 ЦК України
договір факторингу це договір
фінансування під відступлення права
грошової вимоги за яким одна сторона
(фактор) передає або зобов'язується
передати грошові кошти в розпорядження
другої сторони (клієнта) за плату у будь
який передбачений договором спосіб, а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи.

За змістом зазначеної норми права і
обов'язки сторін визначаються як за
договором факторингу ( між фактором та
клієнтом) так і за іншим договором з
третьою особою, право вимоги до якої
відступлено клієнтом факторові ( між
фактором та цією особою).

В ході судового розгляду справи в суді
першої інстанції та в апеляційній
скарзі ОСОБА_1 зазначав, що 28 грудня 2010
року між ПАТ „Банк Руский Стандарт" та
ТОВ „Агентство по збору боргів" було
укладено договір уступки права вимоги
та вказував, що це товариство не має
права займатись таким видом
діяльності, оскільки не є фінансовою
установою.

З огляду на наведене можна дійти
висновку, що позивач безпідставно
вважав, що на його позовні вимоги
поширюється норми, пов"язані із
договором факторингу, ще й тому, що він
оспорював п. 7.1. Умов надання та
обслуговування кредитів ТОВ „Банк
Руский Стандарт", а не договір уступки
права вимоги від 28.12.2010 року. До того ж
за договором факторингу фінансовою
установою повинен бути фактор, а не
клієнт, оскільки клієнтом може бути
будь-який суб"єкт підприємницької
діяльності.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення Банком вимог Закону України
„Про захист персональних даних" є
безпідставним, оскільки вказаний Закон
було прийнято 01.06.2010 року №2297-VІ, а
кредитний договір було укладено30.05.2008
року.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі
про те, що судом не враховано того, що
Банком було порушено ст. 60 Закону
України „Про банки і банківську
діяльність" щодо розкриття банком
банківської таємниці є безпідставними,
оскільки відповідно до ст.62 цього
закону позивач надав дозвіл на
розкриття такої таємниці, підписавши
Умови надання та обслуговування
кредитів ТОВ „Банк Руский Стандарт".

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
впливають на правильність його
прийняття.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду є законним і
обґрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,308,313,314,315,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 01
серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді