Справа № 359/1788/14 Головуючий у І
інстанції Журавський В.В. Провадження
№ 22-ц/780/4146/14 Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 травня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про солідарне стягнення
з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на корить ПАТ
«Родовід Банк» заборгованості за
кредитним договором № 77.1/АК-01666.08.2 від 15
вересня 2008 року в сумі 27 267,90 дол. США та
2 341 650,51 грн. пені за несвоєчасне
погашення кредитної заборгованості, а
також понесених витрат по сплаті
судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15
вересня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк»,
найменування якого змінено на ПАТ
«Родовід Банк», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 77.1/АК-01666.08.2, за
умовами якого останній надано кошти на
придбання транспортного засобу в сумі
22 457,69 дол. США зі сплатою 7,70 % річних та
щомісячною платою 0,3000 % за
обслуговування кредиту, з кінцевим
терміном повернення по 15 вересня 2015
року включно.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
цього ж дня між банком та відповідачами
ОСОБА_3 й ОСОБА_4 було укладено договори
поруки № 77.1/АК-01666.08.2-3/П та №
77.1/АК-01666.08.2-3/П-1, відповідно до яких
останні зобов'язувалися солідарно
відповідати перед банком за належне
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору.

Позивач вказав, що свої зобов'язання за
кредитним договором виконав в повному
обсязі, однак позичальник своїх
зобов'язань належним чином не
виконувала, своєчасно платежі в
рахунок погашення суми кредиту та
нарахованих відсотків не вносила, а
тому станом на 26 вересня 2013 року у неї
утворилася заборгованість, яка також
ігнорується поручителями.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 травня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 2
червня 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає, що судом неправомірно
було застосовано строки позовної
давності до вимог про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором, оскільки кінцевий термін, на
який видано кредитні кошти наступає 15
вересня 2015 року, а тому загальний строк
позовної давності щодо виконання
зобов'язання не минув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задовольнити частково,
рішення суду скасувати та ухвалити
нове з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 15 вересня 2008
року між ВАТ «Родовід Банк»,
найменування якого з 17 червня 2009 року у
відповідності до вимог ЗУ «Про
акціонерні товариства» було змінено на
ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №
77.1/АК-01666.08.2, згідно якого останній
відкрито не відновлювальну кредитну
лінію на загальну суму 22 457,69 дол. США
терміном по 15 вересня 2015 року включно.

За умовами договору кредитні кошти
надавалися виключно на купівлю
автомобіля та сплату страхових
платежів. Процентна ставка
встановлюється в розмірі 7,70 % річних.
Щомісячна плата за обслуговування
кредиту встановлюється в розмірі 0,3000 %
від суми виданого кредиту.

Забезпеченням виконання зобов'язань за
цим договором є застава автомобіля
марки Toyota Yaris згідно з договором
застави № 77.1/АК-01666.08.2-3 від 15 вересня 2008
року.

Також в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
цього ж дня між банком та відповідачами
ОСОБА_3 й ОСОБА_4 було укладено договори
поруки № 77.1/АК-01666.08.2-3/П та №
77.1/АК-01666.08.2-3/П-1, за якими останні
зобов'язувалася відповідати перед ПАТ
«Родовід Банк» за виконання ОСОБА_2
своїх зобов'язань, що виникли із
кредитного договору в повному обсязі, в
тому числі за повернення основної суми
боргу, процентів за користування
кредитними коштами, відшкодування
можливих збитків, сплату пені та інших
штрафних санкцій, передбачених
кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачами
взятих на себе зобов'язань, станом 26
вересня 2013 року ОСОБА_2 має
заборгованість за кредитом в сумі 27
267,90 дол. США, яка складається з суми
заборгованості по тілу кредиту - 21 111,22
дол. США та суми заборгованості за
відсотками - 6 156,68 дол. США, а також 2 341
650,51 грн., що становить сума
заборгованості за платою по кредиту - 26
314,50 грн., загальна суми пені за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості - 2 302 862,54 грн., загальна
сума 3 % річних від суми простроченої
заборгованості - 11 831,35 грн. та сума
інфляційних втрат від суми
простроченої плати за кредитом - 642,12
грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилаючись на норми ст. ст.
256, 257, 261, 267 ЦК України, дійшов висновку
про те, що позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду з вимогою солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором,
про що заявлено відповідачем,
визначивши початок його перебігу з
часу здійснення останньої проплати за
кредитом..

Проте колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони не ґрунтується на
матеріалах справи і зроблені в
результаті неправильного застосування
судом норм матеріального права та
порушення процесуального права.

Як убачається зі змісту кредитного
договору № 77.1/АК-01666.08.2 від 15 вересня 2008
року банк відкриває позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 22 457,69 дол. США терміном
по 15 вересня 2015 року включно.

За змістом п. 3.1.2 кредитного договору
позичальник зобов'язався повернути
одержані кредитні кошти не пізніше 15
вересня 2015 року.

30 січня 2014 року представником ПАТ
«Родовід Банк» на адреси відповідачів
направлено листи-вимоги про досудове
врегулювання спору та повернення всієї
суми кредиту, процентів та пені за
користування кредитом, на які
відповідачі не відреагували жодним
чином.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Таким чином, звертаючи увагу на те, що
кошти на купівлю автомобіля відповідно
до п. 1.1. кредитного договору надавалися
строком з 15 вересня 2008 року по 15 вересня
2015 року, перебіг трирічної позовної
давності закінчується 15 вересня 2018
року, тобто даний позов пред'явлений в
межах строку позовної давності.

Крім того, відповідно до ст. 267 ЦК
України заява про захист цивільного
права або інтересу має бути прийнята
судом до розгляду незалежно від спливу
позовної давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Норма ч. 4 ст. 267 ЦК покладає на сторону у
справі обов'язок подавати заяву про
сплив (закінчення) строку позовної
давності як підставу для відмови у
позові. Зазначена заява повинна
містити виклад обставин, у
відповідності до яких строк позовної
давності сплив (закінчився),
календарний розрахунок відповідних
строків, наявні докази та вимоги щодо
застосування судом наслідків спливу
позовної давності у вигляді відмови у
позові.

Необхідно зазначити, що за правилами
цивільного судочинства доцільно, але
не обов'язково, така заява (клопотання)
має подаватися до суду у письмовому
вигляді.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції відповідне клопотання не
заявлялося, в матеріалах справи
відсутня заява ОСОБА_2 про застосування
позовної давності, тому судом
безпідставно зроблено висновок про
відмову в задоволенні позову з
вказаних підстав.

За таких обставин, висновок суду першої
інстанції про застосування позовної
давності до вимог заявлених позивачем,
на підставі відповідної заяви
відповідача, не відповідає матеріалам
справи та зроблений в результаті
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
ставляться звичайно.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Частинами 1-2 ст. 543 ЦК України
передбачено, що у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або в
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.
Кредитор, який одержав виконання
обов'язку не в повному обсязі від
одного із солідарних боржників, має
право вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 1049 Цивільного кодексу
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, та
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Суд першої інстанції не врахував
наведені норми закону та не встановив
всі фактичні обставин справи, зокрема в
якому порядку та на який період
надавалися кредитні кошти ОСОБА_5, чи
виконане зобов'язання боржниками перед
банком відповідно до умов кредитного
договору та договору поруки, в
порушення вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК України
не належним чином з'ясував чи мали
місце обставини, якими ПАТ «Родовід
Банк» обґрунтовує позовні вимоги й
помилково взяв до уваги заперечення
відповідача з цього приводу.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 порушено
умови кредитного договору, а саме не
виконано належним чином, в обумовлені
строки зобов'язання щодо оплати
кредиту і відсотків у сумі,
передбаченій цим договором,
відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не
виконали обов'язку відповідати перед
банком за виконання її кредитних
зобов'язань, а ПАТ «Родовід Банк»
вправі вимагати солідарного стягнення
заборгованості, позов в частині
стягнення заборгованості по тілу
кредиту в сумі 21 111,22 дол. США, що за
курсом НБУ становить 168 741, 98 грн.,
заборгованості за відсотками - 6 156,68
дол. США, що за курсом НБУ становить 49
210,34 грн., заборгованості за платою по
кредиту - 26 314,50 грн., загальної суми 3 %
річних від суми простроченої
заборгованості - 11 831,35 грн. та суми
інфляційних втрат від суми
простроченої плати за кредитом - 642,12
грн., а всього 256 740,29 грн. підлягає до
задоволення як обґрунтований та
доведений належними доказами в
судовому засіданні.

Водночас, вирішуючи питання щодо
розміру стягнення суми пені за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно п. 3.6. кредитного договору за
порушення строків повернення кредиту
чи сплати процентів, позичальник
зобов'язується сплачувати банку за
кожний день прострочення пеню у
розмірі 1,6 % від суми простроченої
заборгованості.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 брала кредит в розмірі 22 457 дол.
США, частково їх сплачувала. Натомість
нарахована позивачем пеня за
несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості станом на 26 вересня 2013
року складає 2 302 862,54 грн., що значно
перевищує збитки, які завдані банку.

Зважаючи, що вказана сума пені значно
перевищує суму заборгованості по
кредиту, судова колегія, виходячи із
засад розумності і справедливості,
дійшла висновку про необхідність
застосування положень ст. 551 ЦК України
та зменшення розміру пені, що підлягає
до стягнення з відповідачів на користь
позивача до суми заборгованості по
тілу кредиту, що в свою чергу становить
299999,71 грн.

З огляду на зазначене, в солідарному
порядку до стягнення із ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк»
підлягає сума заборгованості за
кредитним договором № 77.1/АК-01666.08.2 від 15
вересня 2008 року в загальному розмірі 425
482, 27 грн. (256 740,29 грн. + 299999,71 грн.).

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову не відповідає матеріалам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
кожного відповідачів стягуються
судові витрати, понесені позивачем, а
саме 3 654 грн. судового збору при
розгляді справи у суді першої
інстанції та 1 827 грн. за подання
апеляційної скарги, а всього 5481 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 травня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» заборгованість за кредитним
договором № 77.1/АК-01666.08.2 від 15 вересня
2008 року в сумі 556740 (п'ятсот п'тдесят
шість тисяч сімсот сорок) грн. та по 1218
(одній тисячі двісті вісімнадцять) грн.
сплаченого судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: