Ухвала

іменем україни

27 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Мартинюка В.І.,

Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу дійсним та
визнання права власності, за
касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Арбузинського районного
суду Миколаївської області від 12
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 13
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, в
обґрунтування якого зазначив, що у
червні 2009 року він надав відповідачу у
тимчасове користування
зернозбиральний комбайн «Нива» за
умови, що останній протягом 18 місяців
виплатить його вартість у розмірі 4 000
доларів СІІІА. Посилаючись на те, що
після спливу встановленого сторонами
строку, відповідач кошти не сплатив та
не повернув належний йому на праві
власності зернозбиральний комбайн
«Нива», позивач просив зобов'язати
ОСОБА_4 повернути йому із незаконного
володіння спірне майно в належному
зовнішньому і внутрішньому вигляді,
справному та працездатному стані всіх
його вузлів й агрегатів.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 подав до
суду зустрічний позов до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що у червні 2009 року
він усно домовився з ОСОБА_3 про купівлю
зернозбирального комбайну «Нива» за 4
000 доларів США, що еквівалентно 32 000 грн.
За умовами домовленості він відразу
сплатив відповідачу завдаток у розмірі
10 000 грн, а залишок суми мав сплачувати
частками до повного погашення вартості
комбайну. У липні 2010 року він сплатив
ОСОБА_3 10 000 грн. У листопаді 2010 року
намагався віддати залишок коштів у
розмірі 12 000 грн, однак відповідач
відмовився надати йому документи на
комбайн, відтак він у свою чергу
відмовився передати залишок коштів.
Посилаючись на викладене, просив
визнати дійсним договір
купівлі-продажу та визнати за ним право
власності на комбайну «Нива».

Рішенням Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 12
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 13 лютого 2014
року, в задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду в частині відмови в
задоволенні його позову, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права і неправильне
застосуванням норм матеріального
права, та просить ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позову, в іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій залишити без
змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує, зокрема, такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 придбав у
державного підприємства «Благо»
комбайн «Нива», що підтверджується
податковою накладною від 27 вересня 2002
року № 261, накладною
(внутрігосподарського призначення) від
27 вересня 2002 року № 2672 та квитанцією
від 27 вересня 2002 року, виданою
державним підприємством «Благо».

У червні 2009 року на підставі усної
домовленості ОСОБА_3 передав ОСОБА_4
зернозбиральний комбайн «Нива».

Відмовляючи в задоволенні позовів, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відсутні правові підстави для
витребування майна - зернозбирального
комбайну, оскільки ОСОБА_3 не надав
допустимих доказів, що спірна
самохідна сільськогосподарська машина
належить йому на праві власності. З цих
же підстав, суди дійшли висновку про
відмову в задоволенні зустрічного
позову. Крім того, зазначили про
відсутність доказів про наявність
угоди купівлі-продажу між сторонами.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з огляду на таке.

За змістом ст. ст. 319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 391 ЦК України передбачено право
власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України
від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ
«Про дорожній рух» державна реєстрація
і облік транспортних засобів
здійснюються органами ДАІ МВС, а їх
порядок установлюється Кабінетом
Міністрів України

Єдиний на території України порядок
державної реєстрації й обліку
транспортних засобів регулює Порядок
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі -
Порядок).

Згідно з п. 3 Порядку (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) державна реєстрація
транспортних засобів здійснюється
органами ДАІ МВС з метою контролю за
відповідністю конструкції та
технічного стану транспортних засобів
встановленим в Україні вимогам
стандартів, правил і нормативів,
дотриманням вимог законодавства, що
визначає порядок сплати податків,
внесення інших обов'язкових платежів,
використання транспортних засобів в
умовах воєнного та надзвичайного
стану, а також для забезпечення їх
обліку та попередження протиправних
дій щодо них.

Так, відповідно до п. 8 Порядку (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) реєстрація
транспортних засобів здійснюється,
зокрема, на підставі документів, що
посвідчують правомірність його
придбання. Правомірність придбання
транспортних засобів підтверджується
документами, скріпленими підписом
відповідної посадової особи і
печаткою, виданими суб'єктами
підприємницької діяльності, які
реалізують транспортний засіб та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами-виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах.

Таким чином, вбачається, що зазначений
Порядок не визначає підстави
виникнення права власності на
транспортний засіб.

Відмовляючи в позові про витребування
майна з підстав, що право власності
ОСОБА_3 на зернозбиральний комбайн
«Нива» не зареєстровано відповідно до
Порядку, суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 212, 213 ЦПК України
не врахував, вищевказаний Порядок
регулює процедуру державної
реєстрації (перереєстрації) та зняття з
обліку об'єктів рухомого майна, а не
підстави виникнення права власності на
такі, відтак належним чином не
перевірив доводи ОСОБА_3 щодо
виникнення у нього права власності на
спірний комбайн.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд на
зазначене уваги не звернув, у порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, належним
чином не перевірив доводи апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується із висновками судів
попередніх інстанцій в частині відмови
в задоволенні зустрічного позову про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу спірного комбайну, з
огляду на те, що ОСОБА_4 не надано жодних
доказів на підтвердження існування
такої домовленості з ОСОБА_3, та
враховуючи те, що останній заперечував
проти укладення такого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам статті 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_3 про витребування майна з чужого
незаконного володіння із передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду
Миколаївської області від 12
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від
13 лютого 2014 року скасувати в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
незаконного володіння, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Арбузинського
районного суду Миколаївської області
від 12 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:
О.П. Касьян

В.І. Мартинюк

І.К. Парінова

С.П. Штелик