АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/7964/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/1066/14 Доповідач - Шевчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю - представника апелянта -
ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 4 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 4 серпня 2014
року у задоволенні позовної заяви
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

У суді представник апелянта
підтримав скаргу, пославшись на мотиви,
зазначені в ній.

Представник відповідача
заперечив апеляційну скаргу, рішення
суду вважає законним і обгрунтованим.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши пояснення учасників
апеляційного розгляду справи, колегія
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд вірно виходив з того, що позивачем
не доведено факту надання боржникові
(відповідачу) доказів переходу до
нового кредитора (позивача) прав у
зобов'язанні.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
отримав позику у ОСОБА_6 в розмірі 160 000
гривень, які він зобов'язувався
повернути в строк до 25 травня 2011 року,
шо підтверджується розпискою від 25
березня 2011 року,

Із договору уступки вимоги від 24
березня 2014 року слідує, що ОСОБА_6
(Кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор)
уклали договір відповідно до якого,
кредитор уступає новому кредитору
право вимоги за розпискою від 25 березня
2011 року на суму 160 000 гривень, які
позичив ОСОБА_4 (Божник). Новий кредитор
також має право на стягнення з боржника
за весь час прострочення інфляційних
нарахувань, 3 проценти річних та
моральної шкоди за порушення правового
зобов'язання.

Пунктами 2.1, 2.2. зазначеної угоди
передбачено, що протягом 3-х днів з дня
укладення цього договору кредитор має
повідомити свого боржника про уступку
права вимоги. Одночасно з укладенням
цієї угоди кредитор передає новому
кредитору оригінал розписки.

Згідно квитанції №ПН6620 від 31
березня 2014 року, ОСОБА_4 перераховано на
платіжну картку ОСОБА_6 160 000 гривень
боргу, який виник на підставі договору
позики від 25.03.2011 року.

З виписки руху коштів по
банківській картці, виданій ПАТ КБ
«Приватбанк», вбачається, що
ОСОБА_6 01 квітня 2014 року на свою
платіжну картку отримав від
відповідача суму боргу за договором
позики від 25.03.2011 року у розмірі 159 200
гривень.

Посилання апелянта на те, що суд
безпідставно відмовив в позові є
необґрунтованим, оскільки відповідач
не був належним чином повідомлений про
зміну кредитора, та не отримав доказів
переходу до нового кредитора прав у
зобов'язанні .

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача пояснив, що 31
березня 2014 року, ОСОБА_4 повернуто
ОСОБА_6 160 000 гривень боргу, який виник на
підставі договору позики від 25.03.2011
року, однак про відступлення права
вимоги повідомлений він не був.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК
України, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.514 ЦК України, до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу вимог ст.517 ЦК України,
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України,
якщо боржник не був письмово
повідомлений про зміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Виходячи із змісту зазначеної
норми, колегія суду зазначає, що
вказівка первісного кредитора про
необхідність виконання зобов'язання
іншій особі обов'язкова для боржника. У
такому випадку новий кредитор не може
прд'явити до боржника претензії
відносно невиконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ст.518 ЦК
України боржник, якому не було
надіслане письмове повідомлення про
зміну, має право не лише висунути
заперечення, що ґрунтується на
обставинах, які виникли до зміни
кредитора, але й може висунути ті
заперечення, які виникли у нього до
моменту пред'явлення йому вимоги новим
кредитором. У такому випадку боржник,
який не отримав спеціального
повідомлення про зміну кредитора
реально може дізнатися про таку заміну
лише в момент отримання вимоги від
нового кредитора.

Ні в суді першої, ні в суді
апеляційної інстанції, позивач не
надав доказів повідомлення
відповідача про зміну кредитора у
зобов'язанні .

Згідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст 307, 308, 316; 317; 319; 324; 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 4 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук