Справа № 367/1352/13 Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/4438/14 Доповідач у 2 інстанції
МатвієнкоКатегорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 04 червня 2014 року
у справі за позовом Прокурора міста
Ірпеня Київської області в інтересах
держави до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсними
рішення, державного акту на право
власності на землю та визнання права
власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2013 року прокурор міста
Ірпеня Київської області в інтересах
держави звернувся до суду з
вищевказаним позовом, мотивуючи його
тим, що в ході проведеної перевірки
встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 24.12.2008 року № 1776/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_1
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га, а 26 лютого 2009 року ОСОБА_1 на
підставі даного рішення отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449622.

В подальшому на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 28 квітня 2009 року
вищевказану земельну ділянку площею 0,15
га по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 продала ОСОБА_2, в
зв»язку з чим на державному акті серії
ЯЗ № 449622, виданому на ім»я ОСОБА_1,
зроблено відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку до
ОСОБА_2

Разом з тим, рішення селищної
ради від 24.12.2008 року за № 1776/25-5 та
виданий на його підставі на ім»я ОСОБА_1
державний акт на право власності на
земельну ділянку є незаконними,
оскільки при їх прийнятті та
оформленні допущено порушення вимог
діючого законодавства.

Зокрема, зазначена земельна
ділянка знаходиться за межами смт.
Коцюбинське, що підтверджується
висновком судово-землевпорядної
експертизи від 05.03.2012 року № 325,
проведеної Київським державним
підприємством геодезії, картографії,
кадастрових та геоінформаційних
систем «Київгеоінформатика», в зв»язку
з чим Коцюбинська селищна рада не мала
права розпоряджатися даною земельною
ділянкою та передавати її у власність
ОСОБА_1

Крім того, спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду,
які перебувають у постійному
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство», яке згоди
на вилучення ділянки для передачі її у
власність відповідачу ОСОБА_1 не
надавало.

Також при розпорядженні вказаною
земельною ділянкою Коцюбинською
селищною радою порушено вимоги ст.ст. 20,
21 ЗК України та ст. 57 Лісового кодексу
України щодо порядку зміни цільового
призначення землі, оскільки зміна
цільового призначення спірної
земельної ділянки в порушення
встановлених чинним законодавством
вимог не проводилась, будь-яких рішень
щодо такої зміни не приймалось, що
підтверджується висновком Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в Київській
області № 9544/359 від 15.12.2008 року.

Рішення Коцюбинської селищної ради
від 24.12.2008 року № 1776/25-5 вказаним вимогам
не відповідає, порушує право державної
власності на спірну земельну ділянку, а
тому відповідно до ст.ст. 16, 21, 393 ЦК
України, ст.ст. 152, 155 ЗК України підлягає
визнанню недійсним. З цих же підстав
визнанню недійсним підлягає і
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449622,
виданий 26 лютого 2009 року на ім»я ОСОБА_1

Враховуючи те, що у ОСОБА_1 право
власності на земельну ділянку на
законних підставах не виникло, вона не
могла передати його ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу, який в силу
вищенаведених обставин є нікчемним
відповідно до ст. 228 ЦК України.

Враховуючи викладене, позивач,
збільшивши розмір позовних вимог,
просив суд ухвалити рішення про
визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008
року № 1776/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнання недійсним
державного акту серії ЯЗ № 449622,
виданого на ім»я ОСОБА_1, з відміткою
про перехід права власності до ОСОБА_2,
із скасуванням його державної
реєстрації, та визнати право власності
держави на земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від 04
червня 2014 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24.12.2008
року № 1776/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Скасовано захід забезпечення
позову, застосований ухвалою
Ірпінського міського суду Київської
області від 26 березня 2013 року у вигляді
накладення арешту на земельну ділянку.
В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
в частині відмови у задоволенні позову,
заступник прокурора Київської області
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права, просив рішення суду в цій
частині скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
вимог.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради від 24.12.2008 року №1776/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_1
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га. 26 лютого 2009 року ОСОБА_1 на підставі
даного рішення отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЗ № 449622.

В подальшому на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
28 квітня 2009 року вищевказану земельну
ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_1
продала ОСОБА_2, в зв»язку з чим на
державному акті серії ЯЗ № 449622,
виданому на ім»я ОСОБА_1, зроблено
відмітку про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_2

Також встановлено, що відповідно до
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11.02.1941 року селище міського типу
Берковець перейменоване в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі,
однак будь-які графічні додатки до
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11.02.1941 року, які б підтверджували межі
селища Коцюбинське не збереглися. З 1941
року і по даний час рішення щодо
встановлення чи зміни меж селища
Коцюбинське компетентними органами не
приймались, проект встановлення меж не
розроблявся та не затверджувався.

Вищенаведені обставини
встановлені постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 року, залишеною без змін ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 09.10.2012 року у справі за позовом
Київської міської ради до Державного
управління навколишнього природного
середовища в м. Києві, Київського
обласного управління лісового та
мисливського господарства, Ірпінської
міської ради, Коцюбинської селищної
ради, за участю прокуратури м. Києва,
треті особи - Державне агентство
земельних ресурсів України, КП
"Святошинське лісопаркове
господарство", КП КОР "Обласний
лісгосп", Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України, про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними та їх
скасування, зобов'язання вчинити дії.

Разом з тим, відповідно до
інформації відділу Держкомзему в м.
Ірпінь від 18.01.2013 року № 01-02/44-1, державна
статистична звітність форми 6-зем по
смт. Коцюбинське в період з 01.01.2008 року
по 31.12.2008 року не велася, землі запасу по
смт. Коцюбинське в період з 01.01.2008 року
по 31.12.2008 року не обліковувалися.

Судом першої інстанції також
встановлено, що на момент прийняття
спірного рішення будь-яка містобудівна
документація, визначена Законом
України "Про планування і забудову
територій" в сел. Коцюбинське була
відсутня, а Перспективний план
розвитку селища, на який посилався
представник Коцюбинської селищної
ради та техніко-економічне
обґрунтування є видом землевпорядної
документації та згідно вимог
зазначеного закону не є містобудівною
документацією, яка могла б бути
підставою для прийняття спірного
рішення щодо відведення земельної
ділянки для містобудівних потреб.

Відповідно до ст.152 ЗК України
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов"язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК України
межа району, села, селища, міста, району
у місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Статтею 25 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України
"Про основи містобудування" визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
планування і забудову територій"
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних
положень ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначене
законодавство та зважаючи на ту
обставину, що земельна ділянка, яка є
предметом оспорюваного рішення,
розташована поза межами населеного
пункту - смт. Коцюбинське, оскільки на
момент прийняття спірного рішення від
24.12.2008 року № 1776/25-5 межі смт.
Коцюбинське у передбаченому законом
порядку не були визначені та
встановлені, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого Коцюбинською
селищною радою рішення від 24.12.2008 року
№ 1776/25-5 як такого, що не відповідає
положенням п.12 Перехідних положень та
ст. 12 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що при
вирішенні даного спору по суті суд
першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги рішення Коцюбинської
селищної ради від 29.04.2010 року № 75, від
15.09.2010 року № 153 та від 06.11.2009 року № 170,
оскільки вони прийняті після прийняття
оспорюваного рішення і обставини, які
ними підтверджуються, не існували на
момент прийняття спірного рішення.

Погоджується колегія суддів і з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не пропущений строк для
подачі позову до суду, оскільки пунктом
5 Прикінцевих та перехідних положень
Закону України від 20.12.2011 № 4176-VI "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства", який набрав
чинності з 15.01.2012, встановлено, що позов
про визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, може бути подано
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом.

Разом з тим рішення суду першої
інстанції в частині відмови у визнанні
недійсним державного акту серії ЯЗ №
449622, виданого на ім»я ОСОБА_1 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
28 квітня 2009 року є незаконним та
підлягає скасуванню, виходячи з
наступного.

Частиною 1 статті 155 ЗК України
передбачено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Встановивши факт відсутності на
час прийняття селищною радою рішення
про надання ОСОБА_1 земельної ділянки
будь-якої містобудівної чи іншої,
передбаченої законом документації, яка
б встановлювала межі селища
Коцюбинське Київської області,
районний суд на підставі ст.ст. 116, 122, ч. 1
ст. 155 ЗК України дійшов обґрунтованого
висновку про перевищення селищною
радою повноважень щодо розпорядження
землями, які знаходяться поза межами
населеного пункту, та недійсність
такого рішення селищної ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК
України право власності ОСОБА_1 на
земельну ділянку виникло з моменту
отримання нею державного акту та його
державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені
норми встановлюють нерозривний
зв»язок між виникненням права
власності на земельну ділянку з
обов»язковим одержанням її власником
державного акта, який посвідчує його
право власності, висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав до
визнання недійсним державного акта,
виданого на ім»я ОСОБА_1 на підставі
незаконного рішення, є помилковим.

Висновок про те, що державний акт
на право власності на землю видається
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування, тому вирішення питання
про правомірність видачі державного
акта безпосередньо залежить від
законності рішення органу, на підставі
якого такий акт видано, міститься у
постановах Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13), від 23
жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13) та від 25
червня 2014 року (справа № 6-67цс14).

Так, відповідно до ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (у редакції від 05 березня 2009
року, яка була чинною на час укладення
договору купівлі-продажу) підставою
для державної реєстрації права
власності на земельну ділянку є саме
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а не
державний акт (ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Вчинення в такому разі на
державному акті (визнаному судом
недійсним) відмітки про відчуження
земельної ділянки на підставі договору
купівлі-продажу (ч. 6 ст. 126 ЗК України) не
змінює суті такого державного акта, як
недійсного.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції в частині відмови у визнанні
недійсним державного акта, виданого на
ім»я ОСОБА_1 з відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_2, є незаконним
та підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення в цій частині про
задоволення цієї вимоги.

Доводи апеляційної скарги про
ухвалення нового рішення про визнання
права власності держави на земельну
ділянку не заслуговують на увагу,
оскільки не спростовують законності та
обґрунтованості ухваленого судом
першої інстанції рішення.

Також не заслуговують на увагу
доводи скаржника про необхідність
внесення змін до мотивувальної частини
рішення суду щодо висновку про
нікчемність договору купівлі-продажу
земельної ділянки, оскільки позивачем
не надано доказів на підтвердження
передбачених ст. 228 ЦК України підстав
вважати укладений між відповідачами
правочин нікчемним.

Враховуючи викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню в
частині відмови у визнанні недійсним
державного акту серії ЯЗ № 449622 на право
власності на земельну ділянку,
виданого на ім»я ОСОБА_1 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_2 та
скасування його державної реєстрації з
ухваленням в цій частині рішення про
задоволення цієї вимоги. В іншій
частині рішення суду підлягає
залишенню без змін як таке, що ухвалене
на підставі повно та всебічно
встановлених обставин справи,
підтверджених доказами, перевіреними
судом.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 04
червня 2014 року в частині відмови у
визнанні недійсним державного акту
серії ЯЗ № 449622 на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім»я
ОСОБА_1 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_2 та скасування його
державної реєстрації - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким визнати недійсним державний акт
серії ЯЗ № 449622 на право власності на
земельну ділянку, виданий на ім»я
ОСОБА_1 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_2 та скасувати його
державну реєстрацію.

В іншій частині заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 04 червня 2014 року - залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: