АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції - Трофимова Н.
А. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

16 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна
В.В.

при секретарі - Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк»

на рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 червня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до Верхньодніпровського районного
суду Дніпропетровської області до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідно до укладеного
договору б/н від 12.07.2007 року, відповідач
12.07.2007 року отримав кредит у розмірі 1 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає дії картки. У порушення
зазначених норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав. У зв'язку з порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31.10.2013 року має
заборгованість - 11439.57 грн., на підставі
чого просить стягнути з відповідача на
їх користь заборгованість у сумі 11439.57
грн. та судові витрати (а.с.2-3)

29.04.2014 року позивач уточнив позовні
вимоги та просив стягнути з
відповідача заборгованість у сумі 11439.57
грн., яка складається з: 3289,83 грн. -
заборгованість за кредитом; 5418,01 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1710,80 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 520,93 грн. - штраф
(процентна складова), а також судові
витрати (а.с.31-32).

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 червня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено в повному обсязі (а.с. 45-47).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (а.с.50-55).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12 липня 2007 року відповідач отримав
кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а.с.8-12)

Відповідач порушив договірні
зобов`язання, що призвело до виникнення
заборгованості, яка станом на 31.10.2013
року становить 11439.57 грн., яка
складається з: 3289,83 грн. -
заборгованість за кредитом; 5418,01 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1710,80 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 500 грн. - штраф
(фіксована частина); 520,93 грн. - штраф
(процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач звернувся до суду з позовом
після спливу позовної давності, про
застосування якої було заявлено
відповідачем.

Вказані висновки суду відповідають
нормам матеріального та
процесуального права й змісту
договору та додаткам до нього.

Так, кредитний договір був сторонами
укладений 13 липня 2007 року. Відповідно
до п. 3.2., п. 3.3 Умов та Правил надання
банківських послуг, Клієнт надає свою
згоду, що кредитний ліміт
встановлюється за рішенням банку,
Клієнт надає право Банку в будь-який
момент змінити (збільшити або зменшити)
кредитний ліміт. Підписання цього
договору є прямою та безумовною згодою
Держателя щодо прийняття будь-якого
розміру Кредитного ліміту,
встановленого банком. Позивач
збільшував розмірі Кредитного ліміту,
що не заперечується відповідачкою та
не суперечить умовам договору,
укладеного між сторонами. Згідно п. 5.5.
Розділу II - Правила користування
платіжною карткою Умов та Правил
надання банківських послуг, за
користування кредитом, Банк нараховує
відсотки в розмірі, встановленому
Тарифами Банка, із розрахунку 360
календарних днів в році. Відсотки за
користування кредитом, передбачені
Тарифами, нараховуються в останній
операційний день місяця за кожен
календарний день за фактичне
використані за рахунок Кредиту кошти, з
дня списання суми з карточного рахунку
(п.5.5.2). Останнє отримання кредитної
суми відповідачкою відбулося 20.03.2009
року, загальна сума кредиту скала 3757,65
грн. Відповідачка частково повернула
кредитні кошти, останній платіж
відбувся 21.05.2009 року, сума
заборгованості за кредитом, станом на
зазначену дату, склала 3287 грн.43 коп.,
відповідно до умов кредитного
договору, відповідачка повинна
погашати кредит щомісячними платежами
в розмірі 7% від суми заборгованості.
Сторонами погоджено повернення
кредиту частинами, а при сплаті
щомісячного платежу у розмірі 7%,
погашення має бути на протязі 15
місяців, то строк позовної давності
враховується щодо щомісячного платежу
окремо, та остаточний платіж має бути
зроблений не пізніше 10.06.2010р. (останнє
зняття коштів 20.03.2009 р., з урахуванням 15
місяців для останнього платежу).
Позивач звернувся до суду з позовом
25.11.2013 року, тобто після спливу позовної
давності, доказів поважності причин
пропущення строку позовної давності
позивач суду не надав, а відповідачем
було заявлено про застосування строку
позовної давності.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) громадянину у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а громадянин зобов'язується
повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України,
передбачено, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів. У відповідності до ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ст. 256 ЦК України визначено
поняття позовної давності, згідно з
якою це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, спеціальна
позовна давність в один рік
встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України
відносно неустойки. Частиною 5 ст. 261 ЦК
України передбачено, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Відповідно до абзацу 1 ч. 5 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання починається зі спливом
строку виконання кредитного договору.
Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Крім того, колегія суддів враховує, що
позичальник порушив зобов'язання щодо
своєчасного повернення заборгованості
по кредиту та відсотках у
відповідності до Умов та Правил
надання банківських послуг і про це
порушення Банку було відомо вже після
спливу одного місяця від останньої
дати погашення заборгованості. Саме
несплата чергового щомісячного
платежу є порушенням зобов'язання з
боку відповідача, що також
підтверджується випискою по особовому
рахунку згідно з якою виникнення
заборгованості пов'язується саме з
невнесенням поточного щомісячного
платежу. Тобто, строк, у межах якого
Банк мав право звернутися до суду з
вимогою про захист свого права
закінчився в червні 2010 року, проте
позивач звернувся до суду з позовом
лише в листопаді 2013 року (згідно зі
штампом вхідної кореспонденції суду),
після спливу позовної давності,
доказів поважності причин пропущення
позовної давності позивач суду не
надав, а відповідачем було заявлено про
застосування позовної давності.

Верховний Суд України 6 листопада 2013
року розглянув справу № 6-116цс13,
предметом якої був спір щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
і зробив правовий висновок, згідно з
яким початок перебігу строку позовної
давності відповідно до ст. 261
Цивільного кодексу України співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Згідно зі ст. 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Доводи апелянта, що укладений договір
продовжує свою дію й до теперішнього
часу, оскільки, як зазначає апелянт,
відповідно до п. 9.12 умов та правил,
договір дії протягом 12 місяців з
моменту підписання, а якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін не
проінформує другу сторону про
закінчення дії договору, він
автоматично лонгується на той же строк,
не має значення для вирішення справи по
суті і не свідчить про те, що договір не
має строку виконання. Крім того,
остання транзакція за платіжною
карткою відповідача, тобто поповнення
карткового рахунку, було здійснено
позичальником ще 21.05.2009 року і з цього
часу права позивача було порушено і він
мав право протягом встановленого
законом строку звернутися до
відповідача з відповідним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються та зводиться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці, тоді як,
згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка
доказів є виключним правом суду. Судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись ст..307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 26 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: