АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіально відокремленого без
балансового відділення №10026/0187 філії
Головного управління по м. Києву та
Київській області акціонерного
товариства «Ощадбанк» на рішення
Печерського районного суду м.
Києва від 03 лютого 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Державна
реєстраційна служба України, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним, визнання покупцем
за договором та визнання права
власності на квартиру.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1 звернувся у суд
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: Державна реєстраційна
служба України, приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу квартири удаваним,
визнання покупцем за договором та
визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 30
жовтня 2007 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1.

Зазначав, що вказаний договір є
удаваним правочином, остільки був
укладений з метою приховання іншого
правочину, а саме його укладення не з
ОСОБА_2, а позивачем.

Вказував, що з часу укладення договору
вважав себе власником зазначеної
квартири, постійно проживав у ній та
вчиняв інші дії, що свідчать про
безумовне здійснення ним права
власності на спірне майно.

Посилаючись на викладені обставини і
положення ст.215, 216, 235, 387 ЦПК України,
просив визнати вказаний договір
купівлі продажу удаваним із моменту
його укладення в частині покупця
ОСОБА_2 та визнати його покупцем за
договором купівлі продажу, визнати за
ним право власності на зазначену
квартиру, скасувати право власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на належні їм частини
квартири і скасувати державну
реєстрацію права власності,
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати право
власності на квартиру за ним.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 03 лютого 2014 р. позов
задоволено. Постановлено визнати
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, посвідчений 30 жовтня 2007р.
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстраційний номер 4275у, удаваним із
моменту його укладення в частині
покупця ОСОБА_2; визнано ОСОБА_1
покупцем за договором купівлі-продажу
та власником квартири АДРЕСА_1;
скасовано право власності ОСОБА_2 на Ѕ
частину та право власності ОСОБА_3 на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі територіально відокремленого
без балансового відділення №10026/0187
філії Головного управління по м. Києву
та Київській області акціонерного
товариства «Ощадбанк» (надалі - банк),
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального права, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши
представника банку, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 30 жовтня 2007 р.
між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, що посвідчений нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстровано в
реєстрі за №4275у /а.с.8-9/.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд визнав доведеним, що спірний
договір купівлі-продажу було укладено
з метою приховування іншого правочину -
укладення даного договору між ОСОБА_4
та ОСОБА_1, а не ОСОБА_2

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не
можливо.

Так, відповідно до положень п.8
оспорюваного договору визначено, що
продавець - ОСОБА_4 та покупець - ОСОБА_2
однаково розуміють значення і умови
цього договору та його правові
наслідки, та підтверджуємо дійсність
намірів при його укладенні, а також те,
що вона не носить характер мнимої та
удаваної і не є угодою зловмисною.

Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

До справи не долучено належних доказів,
в розумінні вимог ст..57-58 ЦПК України,
того, що укладаючи договір
купівлі-продажу квартири, сторони
угоди -ОСОБА_2 і ОСОБА_4 мали на меті
приховання іншого правочину, стороною
якого мав бути ОСОБА_1

Пояснення сторін з цього приводу - про
складання розписки про передачу
грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2
проживання ОСОБА_1 із сім'єю у спірному
житловому приміщенні, а також займання
ним посади у правління об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку АДРЕСА_1, в якому розташована
спірна квартира не можуть бути
прийняті судом до уваги, остільки не
свідчать про удаваність договору
купівлі-продажу, й спростовуються
змістом п.8 оспорюваного договору.

Окрім того, районний суд не вчинивши
дій по перевірці наявності обтяжень на
спірне майно, припустився неповного
з'ясування обставин справи.

Так, з долученого до апеляційної
скарги кредитного договору убачається,
що 14 грудня 2007 р. між ВАТ «Державний
ощадний банк», правонаступником якого
є ПАТ «Державний ощадний банк», та
ОСОБА_7 було укладено кредитний договір
№2420, відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати останньому кредит,
у сумі 2 200 000 грн., зі сплатою 16, 5
відсотків річних та кінцевим строком
погашення до 14 грудня 2016 р. /а.с.93-94/.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
14 грудня 2007 р. між банком та ОСОБА_2
було укладено іпотечний договір,
згідно з яким іпотекодавець передав в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві
особистої приватної власності
відповідно до договору купівлі-продажу
від 30 жовтня 2007 р. /а.с.95-97/.

Умовами договору іпотеки приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 накладено
заборону на відчуження спірної
квартири, що зареєстрована в реєстрі за
№674 14 грудня 2007р. /а.с.97-99/.

З долученої до справи копії заочного
рішення Печерського суду м. Києва від
11 квітня 2012 р. в справі за позовом
ПАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_7 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
убачається, що рішенням суду в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2
шляхом проведення прилюдних торгів.
/а.с. 130, 131-132, 133/.

На виконання зазначеного рішення 07
червня 2013 р. головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві
Крайчинським С.С. було відкрито
виконавче провадження за №ВП 33335283
/а.с.134/.

Отже, районний суд визнав право
власності на спірну квартиру за
ОСОБА_1, у відсутності належної
перевірки наявності на неї обтяжень.

Разом з тим, відповідно до матеріалів
справи, зазначене нерухоме майно було
передано в іпотеку ПАТ «Державний
ощадний банк» й на підставі рішення
суду в рахунок погашення кредитної
заборгованості на предмет іпотеки
звернуто стягнення.

Не вирішивши питання про залучення до
участі у справі ПАТ «Державний ощадний
банк», районний суд припустився
порушень прав та законних інтересів
публічного товариства, як
іпотекодержателя нерухомого майна.

Враховуючи викладені обставини, а
також матеріали справи, у їх
сукупності, рішення районного суду, як
постановлене з неповним з'ясуванням
обставин справи, що призвело до
порушення норм матеріального та
процесуального права, підлягає
скасуванню, а по справі слід ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
територіально відокремленого без
балансового відділення №10026/0187 філії
Головного управління по м. Києву та
Київській області акціонерного
товариства «Ощадбанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 03 лютого 2014 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Державна
реєстраційна служба України, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири удаваним, визнання покупцем
за договором та визнання права
власності на квартиру відмовити.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/25986/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8520/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Бортницька В.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.