АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу - ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач 24.09.2013 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

10.04.2014 представник позивача подав заяву про зміну підстав позову, посилаючись на те, що 08.08.2008 між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 500000 грн. на умовах поверненості, строковості та платності.

Цього ж дня між ПАТ «ОТП «Банк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем був укладений договір іпотеки, за умовами якого в рахунок забезпечення виконання згаданого кредитного зобов'язання було передано в іпотеку нерухоме майно: будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

08.08.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис, яким було звернено стягнення на зазначене нерухоме майно.

Справа № 752/16967/13-ц //
№ апеляційного провадження 22-ц/796/10829/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як його вчинено з порушенням чинного законодавства України, оскільки нотаріус не пересвідчилася у безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, а також відповідачем не були надані нотаріусу документи, що підтверджують факт надання грошових коштів позичальнику, а також факт порушення позичальником кредитного зобов'язання.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2014 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу - ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено частково.

Визнано виконавчий напис, вчинений 08.07.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 4386 про звернення стягнення на нерухоме майно: будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер :1:032:0076, що належить на праві власності ОСОБА_1, таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального права, а саме апелянт вважає необґрунтованими твердження суду першої інстанції про те, що факт спірності заборгованості підтверджується копією рішення Ірпінського міського суду Київської області та копією позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, оскільки останній звернувся за захистом своїх прав значно пізніше, тобто після того як звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Крім того, апелянт зазначає, що ним були надані нотаріусу всі необхідні документи та заява для вчинення виконавчого напису. Також зазначає, що саме розрахунок заборгованості за кредитним договором підтверджує безспірність заборгованості боржника, а відтак відповідач вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису виконала всі необхідні вимоги, що передбачені законодавством.

В зв'язку з наведеним просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явились, повідомлені про місце і час розгляду справи належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток. Приватний нотаріус ОСОБА_2 листом від 09.09.2014 та від 06.11.2014 просила розглянути справу без її участі. Інші учасники причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України, неявка цих осіб не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, оскільки наданий нотаріусу розрахунок заборгованості містить лише загальну суму заборгованості за кредитом та загальну суму відсотків за користування кредитом, що не дає можливості зробити висновок щодо його правильності.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 08.08.2008 між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 500000 грн. на умовах поверненості, строковості та платності

В якості забезпечення повернення кредиту 08.08.2008 між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № PML-020/056/2008 (майнова порука), предметом якого є нерухоме майно: будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_1 на праві власності /а.с.13-18,47-49/.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ст. 33 Закону України «Про іпотеку», передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання).

08.08.2013 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 був вчинений виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на зазначене нерухоме майно, а за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 491498,26 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 70207,57 грн. Строк, за який проводиться стягнення, - з 08.08.2008 по 20.07.2011 /а.с.12/.

Відповідно до п.1.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. А в силу п.3.1. цього Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172

Згідно з даним Переліком для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком: а саме оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Разом з тим, згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Отже, норми чинного законодавства чітко визначають, що однією з умов вчинення виконавчого напису нотаріуса є додержання трирічного строку з дня виникнення права вимога, відповідно, за відсутності додержання вказаної вимоги, виконавчий напис не може бути вчинений, так як це суперечить наведеними нормам.

Із правової позиції Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах у справі № 6-116 цс 13, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, вбачається наступне.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У даному випадку строк, за який проводиться стягнення, - з 08.08.2008 по 20.07.2011, при цьому виконавчий напис вчинений 08.08.2013.

Таким чином, стосовно заборгованості по платежам за період з 08.08.2008 по 07.08.2010 станом на 08.08.2013 (дата вчинення виконавчого напису) минуло вже більше трьох років з дня виникнення права вимоги. При цьому, позивач наголошував на застосуванні строків позовної даності в заяві про зміну предмету позову.

Слід також погодитись і з висновком суду першої інстанції, про те, що наданий розрахунок заборгованості містить лише загальну суму заборгованості за кредитом та загальну суму відсотків за користування кредитом /а.с.50/, що не дає можливості зробити висновок щодо його правильності. А отже, розрахунок, на підставі якого вчинений оспорюваний виконавчий напис не є таким, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника.

З огляду на викладені обставини у сукупності з положеннями п. 3.1. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, апеляційний суд приходить до висновку, що у нотаріуса не було правових підстав для вчинення 08.08.2013 виконавчого напису стосовно стягнення заборгованості по платежам за період з 08.08.2008 по 07.08.2010. А доводи апеляційної скарги про те, що закон не містить заборони на вчинення виконавчих дій в разі, якщо не сплив строк виконання основного зобов'язання та строку іпотечного договору колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання відповідача на необґрунтованість твердження суду першої інстанції, що факт спірності заборгованості підтверджується копією рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області та копією позовної заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості, заслуговують на увагу, оскільки суб'єкт права не обмежений у виборі способів захисту, виходячи з положень ст. 15 цього Кодексу, а використання позасудових способів захисту не позбавляє його права звернення до суду (ст.ст.16-19 ЦК України). Разом з тим, вказані твердження не є основними мотивами задоволення заявлених позовних вимог, викладені як додаткові, і вказане не призвело до неправильного вирішення справи по суті

За таких обставин, коли відповідач, всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України, не довів обставин на які посилався, як на обґрунтування своїх вимог, то суд правильно встановивши фактичні обставини, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позову у цілому.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому підстав до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: