№ 274/6176/13-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 року
м.
Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого - судді Замеги О.В., при
секретарі - Павлюк - Жук А.В., за участю
представника позивача ОСОБА_1,
відповідачки ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якого діє
ОСОБА_5, звернувся до суду з позовною
заявою про стягнення з відповідачів в
солідарному порядку на його користь
шкоду в розмірі 2049 грн., та 500 грн.,
коштів за проведення експертного
дослідження.

Мотивуючи тим, що 06.08.2013 року, ОСОБА_5
поставила на автостоянку поблизу
будинку за адресою: вул. Шкільна, 1 в м.
Бердичеві автомобіль ВАЗ -21703 д.н.з.
НОМЕР_1, який належить позивачу, та
пішла до будинку. Коли вона знаходилася
у будинку, то почула шум. У зв"язку із
цим вона вийшла, та побачила, що
автомобіль отримав механічні
пошкодження у вигляді доформації лівої
боковини кузова та заднього скла. Як
з"ясувалося дані пошкодження були
завдані малолітнім сином відповідачів
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За даної обставини
вона підійшла до батьків для вирішення
питання щодо компенсації
матеріального збитку, на що вони
погодилися. Про те згодом відмовилися
виконувати зазначене зобов"язання.
Тому вона була змушена звернутися до
Бердичівського МВ УМВС України в
Житомирській області, де був
встановлений факт заподіяння шкоди
саме малолітнім ОСОБА_7 розмір
заподіяної шкоди визначено висновком
експертного товарознавчого
дослідження № 281 від 22.08.2013 року
становить 2049.03 грн., Крім того вартість
проведення даного експертного
дослідження становить 500 грн..

В судове засідання представник
позивача ОСОБА_5, не з"явилася, надала
заяву про розгляд справи в її
відсутності, позовні вимоги підтримує.

У відкритому судовому засідання
представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримала.

У відкритому судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнала, з тих підстав, що її сином дані
пошкодження автомобілю не були
спричиненні.

В судове засідання відповідач
ОСОБА_4 не з"явився, про час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяви про розгляд справи в його
відсутності на надав.

Заслухавши пояснення свідків,
з"ясувавши обставини справи, на засадах
змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК
України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60
ЦПК України, суд приходить до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що 06.08.2013
року ОСОБА_5 звернулася до
Бердичівського МВ УМВС з письмовою
заявою з приводу пошкодження
автомобіля ВАЗ -21703 д.н.з. НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_3, даний факт сторони не
оспорюють.

В цей же день вона подала до відділу
міліції зустрічну заяву, в якій просила
вище вказану заяву не розглядати, так
як ніяких притензій ні до кого вона не
має( а.с.128).

Згідно висновку Бердичівського
МВ від 18.03.2013 року, в ході розгляду заяви
ОСОБА_5 було встановлено, що 06.08.2013 року
близько 16 год.00 хв. один з
неповнолітніх, які гралися у дворі
будинку за адресою: вул. Шкільна, 1 в м.
Бердичеві, кинув камінцем в іншу дитину
та промахнувся, і випадково влучив в
автомобіль ВАЗ -21703 д.н.з. НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_5.

Тобто проведеною перевіркою
заяви ОСОБА_5 будь-яких пошкоджень
вищевказаного автомобіля не
зафіксовано.

В подальшому до Бердичівського
МВ УМВС 09.12.2013 року звернулася ОСОБА_1
щодо прийняття мір до ОСОБА_4, син якого
пошкодив автомобіль, який належить її
сестрі( а.с.130).

Проведеною Бердичівським МВ
перевіркою встановлено, що 06.08.2013 року
близько 16 год. 00 хв. один з
неповнолітніх, які гралися у дворі
будинку за адресою: вул. Шкільна, 1 в м.
Бердичеві кинув камінцем в іншу дитину,
та промахнувся випадково влучивши в
автомобіль ВАЗ -21703 д.н.з. НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_5.

За наслідками проведеної
перевірки 14.12.2013 року складено
висновок( а.с.129).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін, сторони та інші
особи, які беруть участь в справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, однак суду не
надано позивачем достатніх та належних
доказів, які б підтверджували вину
відповідачів (малолітнього сина
останніх) в нанесенні механічних
пошкоджень автомобілю позивача.

Так, висновок Бердичівського МВ УМВС
від 14.12.2013 року не є належним доказом на
підтвердження вини відповідачів і
взагалі такий вид документу не
передбачений чинним законодавством
України.

До адміністративної
відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП
відповідачі на даний час не
притягувалися.

Покази свідка ОСОБА_1, що 06.08.2013
року в дворі будинку № 1 по вул.
Шкільній в м. Бердичеві малолітній
ОСОБА_7, взяв великий камінець і кинув
влучивши в машину, що стояла в дворі
будинку, та належить ОСОБА_5. Внаслідок
удару камінцем на поверхні автомобіля
утворились подряпини-сколи, судом не
приймаються як достатній доказ вини
відповідачів, оскільки свідок не зміг
пояснити, що саме син відповідачів
наніс дані пошкодження автомобілю
позивача.

Крім того дані покази свідка
спростовуються показами інших свідків,
та матеріалами справи.

Так, в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснив, що до нього додому
приходила 06.08.20014 року ОСОБА_5, зі своює
сестрою ОСОБА_1, яка йому сказала, що
його син пошкодив належний їй
автомобіль. На його запитання, звідки
вона знає, що це був його син, остання
відповіла, що їй сказали діти, які
гралися в той час в подвір"ї.

Свідок ОСОБА_4 у відкритому
судовому засіданні пояснив, що 06.08.2013
року до нього додому прийшли ОСОБА_5, зі
своєю сестрою ОСОБА_1, які сказали йому,
що його старший син - ОСОБА_7 кинув
камінця і пошкодив автомобіль, який
належить ОСОБА_5. Він вийшов з ними до
автомобіля і побачив, що на автомобілі
в є дві подряпини, одна на стійці, а
інша на задньому капоті. Щоб не
допустити конфлікту він запропонував
власниці пошкодженого автомобіля
усунути дані пошкодження, проте
остання повідомила, що ремонтуватиме
автомобіль буде в Російській
Федерації, та зажадала, щоб він надав їй
грошове відшкодування Оскільки
названа ОСОБА_5 сума на його думку, була
завищеною, крім того він був не
впевнений, що дані дві подряпини могли
утворитися внаслідок одного удару
камінцем, він відмовився сплачувати їй
вказану суму.

Під час дачі пояснень працівникам
міліції 06.08.2014 року ОСОБА_5 зазначила,
що" одна дитина кинула камінцем на іншу
дитину - дівчину і камінь, який попав на
машину залишив доріжку на авто".

Тобто в матеріалах справи і в
показах свідків, відсутні докази
спричинення малолітнім сином
відповідачів ОСОБА_6 даних пошкоджень
автомобіля позивача, які зазначенні у
позовній заяві та висновку експертного
дослідження, зокрема деформації у
районі заднього скла задньої стійки,
пошкодження фарбового покриття
заднього крила, сколи верхнього шару у
лівій частині заднього скла( а.с.8).

Про дані пошкодження представник
позивача зазначила тільки після
проведення 22.08.2013 року експертного
автотоварознавчого дослідження.

Що стосується висновку № 281
експертного автотоварознавчого
дослідження від 22.08.2013 року, то суд
вважає, що він не може бути доказом вини
з наступних підстав( а.с.4-16).

Зазначене автотоварознавче
дослідження було проведено на прохання
ОСОБА_5, експерт не попереджався про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдивий висновок, про
проведення даного дослідження
відповідачі не повідомлялися.

Викликаний в судове засідання для
дачі пояснень експерт ОСОБА_9 не
з"явився, мотивуючи погіршенням стану
здоров"я. В подальшому відмовився
отримувати повістки суду( а.с.12).

Клопотань про призначення
експертизи представник позивачки не
заявила, хоча таке право їй
неодноразово роз"яснювалось.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

В пункті 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» роз'яснено, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди суди повинні мати на увазі, що
шкода, заподіяна особі і майну
громадянина, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Підставами для задоволення
позовних вимог про стягнення майнової
шкоди необхідна наявність складу
цивільного правопорушення, а саме: факт
наявності майнової шкоди; вина особи;
неправомірність дій особи;
безпосередній причинно-наслідковий
зв'язок між майновою шкодою та
протиправними діями особи.

В той же час позивач, крім
доводів викладених в позові та
посилання на висновок № 281
автотоварознавчого дослідження,
доказів спричинення вказаних
пошкодженнь автомобіля суду не надав,
як і не надав доказів того, що саме
неповнолітнім ОСОБА_10 були вчинені
протиправні дії, які потягли
спричинення зазначеної шкоди
автомобілю.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідачів в солідарному
порядку на користь позивача коштів в
розмірі 500 грн., за проведення
експертного дослідження, то дана
вимога також не підлягає задоволенню,
оскільки дані кошти сплачені не
позивачем, а ОСОБА_5, яка з позовом про
їх стягнення самостійно до суду не
зверталася( а.с.14).

Таким чином, суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214,
215, 367 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1178 ЦК
України, суд,-

ВИ Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в 10
-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії даного рішення.

Головуючий: