АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/655/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2899/14
Головуючий у 1-й інстанції Киричок С. А.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі:
Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
та ОСОБА_3

на рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 06 серпня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: приватний
нотаріус ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та визнання права
власності на спадкове майно.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з вказаним позовом,
який уточнив в липні 2014 року та
остаточно просив встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу його померлої матері
ОСОБА_6 з померлим ОСОБА_7 з червня 2004
року по жовтень 2013 року, а також просив
визнати за ним право власності на
спадкове майно, яке складається з ?
частини домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 06 серпня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_6,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, з померлим
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 з січня 2006 року по
жовтень 2013 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилися
відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які в апеляційній скарзі просять
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
повністю. Посилаються на те, що суд
першої інстанції безпідставно
встановив факт проживання їх батька -
ОСОБА_7 з ОСОБА_6 з січня 2006 року, що
спростовується показаннями свідків та
письмовими доказами по справі, які
місцевий суд не взяв до уваги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України, встановивши за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд вправі змінити рішення
суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6,
спадкоємцем якої є позивач по справі
ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, після смерті
якого заяву про прийняття спадщини
подала його донька ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
родинні відносини якого із
спадкодавцем не встановлені. Донька
померлого ОСОБА_3 та його мати - ОСОБА_9
відмовилися від спадщини на користь
ОСОБА_1.

За життя, 01 лютого 2006 року за
нотаріально посвідченими договорами
купівлі-продажу ОСОБА_7 було придбано
будинок з господарськими будівлями та
земельну ділянку площею 0,41 га. для
обслуговування житлового будинку та
ведення підсобного господарства, які
знаходяться в АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із зазначеним
позовом, ОСОБА_4 зазначав, що
встановлення факту проживання ОСОБА_6
та ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу необхідно для здійснення ним
права на спадкування 1/2 частки
вказаного домоволодіння, що було
набуте за час спільного проживання
його матері з батьком відповідачів.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що з 04.07.2002 року ОСОБА_6 та з 11.05.2004
року ОСОБА_7 не перебували у будь-якому
шлюбі та між ними склалися усталені
відносини, які притаманні подружжю.

При встановленні часу проживання
однією сім'єю померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7
суд послався на показання свідків
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, згідно яких на
початку січня 2006 року ОСОБА_7 припинив
спільне проживання із матір'ю
відповідачок та пішов із сім`ї, а
сільський голова Виноградов О.Ф.
частково підтвердив, що після
придбання будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_7
постійно проживав з ОСОБА_6

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів повною мірою
погодитися не може.

Факти, що мають юридичне значення
встановлюються в судовому порядку,
коли ці факти безпосередньо породжують
юридичні наслідки для заявника: право
на спадщину; право на пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, одержання
компенсації, тощо.

Суб'єктами звернення до суду із заявами
про встановлення факту проживання
однією сім'єю можуть бути фізичні
особи, в яких на підставі чинного
законодавства у разі встановлення
факту виникає відповідне право.

За правилами ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім`єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 цього Кодексу.

Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини та не
припинилися внаслідок його смерті.

Отже, юридичне значення по справі має
факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період, протягом якого було придбано
спірне майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, для визначення осіб як
таких, що перебували у фактичних
шлюбних відносинах, необхідно
доведення факту ведення спільного
господарства, наявність у даних осіб
спільного побуту, бюджету, проведення
спільних витрат, придбання іншого
майна в інтересах сім`ї, взаємності
сімейних прав та обов'язків саме на час
придбання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
належними та допустимими доказами,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування
(а, отже, і рішення суду) не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи встановлені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції в порушення вимог
ст.ст. 179, 212, 213 ЦПК України дав невірну
оцінку доказам по справі та
обґрунтував своє рішення фактами, що не
стосуються предмета доказування.

Так, встановивши, що після розірвання
шлюбу 11.05.2004 р. ОСОБА_7 продовжив
проживати однією сім'єю з матір'ю
відповідачок - ОСОБА_11, а в січні 2006 року
забрав свої речі з будинку та пішов з
сім`ї, місцевий суд не взяв до уваги, що
розірвання стосунків з колишньою
дружиною не доводить факту створення
ОСОБА_7 сім`ї із ОСОБА_6

Крім того, допитані в судовому
засіданні свідки не показали, що станом
на 01 лютого 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6
існували тривалі, стійки відносини, що
притаманні сім`ї. Відсутні в матеріалах
справи і інші докази, що доводять такі
обставини.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
незаконно та необґрунтовано встановив
факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6
однією сім`єю з січня 2006 року.

Разом з тим, оскільки сторонами по
справі визнано та у відповідності до ч.
1 ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню факт спільного проживання
однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 26 липня
2006 року - часу вселення ОСОБА_6 в спірний
будинок як члена сім`ї власника і по
день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2,
колегія суддів находить за можливе
рішення суду першої інстанції в цій
частині змінити.

В іншій частині рішення місцевого суду
не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 303
ЦПК України не переглядається колегією
суддів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 06 серпня 2014
року - змінити в частині визначення
часу проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_7 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 26 липня 2006
року по 11 жовтня 2013 року.

В іншій частині рішення Гадяцького
районного суду Полтавської області від
06 серпня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом 20 днів.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді:
В.П. Пікуль

О.І. Обідіна