НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5310/13-ц
№ 2/183/3049/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2014 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Городецького Д.І.

секретаря - Кравченко О.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Куриляк Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного
комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування завданої моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

30 липня 20012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Обласного
комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування завданої моральної
шкоди.

04 липня 2014 року позивач ОСОБА_1 уточнив
свої позовні вимоги.

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1
посилався на те, що з вересня 2005 року
працював на посаді виконроба Обласного
комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91».

07 жовтня 2011 року він був звільнений з
роботи на підставі ст. 38 КЗпПУ ( за
власним бажанням)

При звільненні йому не була виплачена
заборгованість по заробітній платі та
компенсація за невикористану
відпустку 12 календарних днів.

Позивач зазначив, що відповідачем
порушені норми ст. 116 КЗпПУ, щодо
проведення повного розрахунку при
звільненні, заборгованість по
заробітній платі складає 8 268,26 грн..

Крім того, у відповідності до ст. 117
КЗпПУ, відповідач повинен виплатити
йому середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні.

Сума компенсації за затримку
розрахунку при звільненні за період з 07
жовтня 2011 року складає 31 695,44 грн.

Діями відповідача йому була спричинена
і моральна шкода, яка полягає в тому, що
він не мав можливості розпоряджатися
своїми коштами, в нього склалося важке
матеріальне становище, не мав
можливості проходить ти відповідне
лікування (він є інвалідом по зору 3
групи), що призвело до порушення
нормальних життєвих зав'язків,
моральну шкоду він оцінює в 700 грн.

В зв'язку з наведеним, позивач ОСОБА_1
просив суд стягнути на його користь з
Обласного комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91»
заборгованість по заробітній платі при
звільненні в сумі 8 268,26 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 31 695,44 грн., в
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди - 700 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав позов в повному обсязі,
посилався на підстави звернення до
суду. викладені в позовній заяві,
просив суд задовольнити вимоги.

Представник відповідача - Обласного
комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91», в судовому
засіданні позов визнав частково,
посилався на те, що за час роботи ОСОБА_1
допустив брак в роботі, не повернув
залишку будівельних матеріалів на
загальну суму 94 961,83 грн., чим причинив
збитки підприємству.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2005 року
працював на посаді виконроба Обласного
комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91», що
підтверджується трудовою книжкою.

07 жовтня 2011 року він ОСОБА_1 звільнений
з роботи на підставі ст. 38 КЗпПУ.

Судом встановлено, що при звільненні
позивачу не була виплачена
заборгованість по заробітній платі та
компенсація за невикористану
відпустку, згідно довідки Обласного
комунального підприємства
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91» складає 9 768,26
грн., що підтверджується відповідною
довідкою.

У відповідності до ст. 61 ЦПК України, не
потребують доказуванню обставини, які
визнані та не заперечуються сторонами.

Так, сторонами визнано та не
заперечується той факт, що в
наступному, позивачу була виплачена
частина заборгованості по заробітній
платі в сумі 1 500 грн.

У відповідності до ст. 43 Конституції
України, кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає, або
на яку погоджується. Кожен має право на
заробітну плату.

У відповідності до ст. 116 КЗпПУ, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

В зв'язку з наведеним, позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості по
заробітній платі при звільненні в сумі
8 268,26 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 117 КЗпПУ, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що з вини
відповідача позивачу не була виплачена
заробітна плата з 07 жовтня 2011 року по 29
серпня 2014 року в сумі 32 378,24 грн., тобто
затримка становити 2 роки 9 міс 16 днів.)

Згідно довідки відповідача,
середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_1 складала 960 грн., середньоденна -
43,64 грн., в зв'язку з чим, сума
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні становить 32 378,24 грн. (960 грн.
х 33 міс. 16 днів), тому. вимоги позивача в
зазначеній частині підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає … у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала в зв'язку із протиправною
поведінкою відносно неї.

У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обстави, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 237-1 КЗпПУ,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд приходить до переконання, що діями
відповідача, які полягали у порушенні
відносно позивача трудового
законодавства в частині своєчасної
виплати заробітної плати, позивачу
була спричинена моральна шкода,
оскільки порушення його прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагали від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, тому, з
урахуванням обстави справи, враховуючи
принцип справедливості та розумності,
суд приходить до переконання. що вимоги
позивача підлягають задоволенню на
суму 700 грн.

Як зазначалося вище, представник
відповідача в заперечення позову,
посилався на спричинення позивачем
шкоди підприємству.

У відповідності до ст. 130 КЗпПУ,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника. Ця відповідальність, як
правило, обмежується певною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
заподіяної шкоди, за винятком випадків,
передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов
матеріальна відповідальність може
бути покладена незалежно від
притягнення працівника до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена
відповідальність за шкоду, яка
відноситься до категорії нормального
виробничо-господарського риску, а
також за неодержані підприємством,
установою, організацією прибутки і за
шкоду, заподіяну працівником, що
перебував у стані крайньої
необхідності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може
добровільно покрити її повністю або
частково. За згодою власника або
уповноваженого ним органу працівник
може передати для покриття заподіяної
шкоди рівноцінне майно або поправити
пошкоджене.

Згідно до ст.132 КЗпПУ, зЗа шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків, працівники, з вини яких
заподіяно шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад
середній місячний заробіток
допускається лише у випадках,
зазначених у законодавстві.

У відповідності до ст.. 134 КЗпПУ,
відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли:

1) між працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей;

2) майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами;

3) шкоди завдано діями працівника, які
мають ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку;

4) шкоди завдано працівником, який був у
нетверезому стані;

5) шкоди завдано недостачею, умисним
знищенням або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування;

6) відповідно до законодавства на
працівника покладено повну
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації при виконанні трудових
обов'язків;

7) шкоди завдано не при виконанні
трудових обов'язків;

8) службова особа, винна в незаконному
звільненні або переведенні працівника
на іншу роботу;

9) керівник підприємства, установи,
організації всіх форм власності,
винний у несвоєчасній виплаті
заробітної плати понад один місяць, що
призвело до виплати компенсацій за
порушення строків її виплати, і за
умови, що Державний бюджет України та
місцеві бюджети, юридичні особи
державної форми власності не мають
заборгованості перед цим
підприємством.

На підставі ст.136 КЗпПУ, покриття шкоди
працівниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку,
провадиться за розпорядженням
власника або уповноваженого ним
органу, керівниками підприємств,
установ, організацій та їх
заступниками - за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Обласним комунальним підприємством
«Новомосковська пересувна
механізована колона № 91» не надано
доказів наявності розпорядження про
відрахування із заробітної плати
ОСОБА_1 сум на відшкодування завданої
підприємству шкоди в межах суми
середнього заробітку, також,
підприємством не пред'являвся до
відповідного суду позов до ОСОБА_1 про
відшкодування завданої підприємству
шкоди в повному обсязі.

В зв'язку з вищенаведеним, суд не
приймає до уваги посилання
представника відповідача щодо
спричинення позивачем шкоди
підприємству.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
10, 60, 213-215 ЦПК України, ст.47, 116, 117, 237-1
КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Обласного комунального
підприємства «Новомосковська
пересувна механізована колона № 91» на
користь ОСОБА_1 і.н. НОМЕР_1
заборгованість по заробітній платі
станом на 07 жовтня 2011 року в сумі 8 268.26
грн.; середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 07 жовтня 2011 року по 29 серпня 2014
року в сумі 32 378,24 грн., в рахунок
відшкодування завданої моральної
шкоди - 700 грн., а всього - 41 346, 50 грн.
(сорок одна тисяча триста сорок шість
грн. 50 коп.)

Стягнути з Обласного комунального
підприємства «Новомосковська
пересувна механізована колона № 91» на
користь держави судові витрати в сумі
413,46 грн.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення заробітної
плати в межах середньомісячного
заробітку в сумі 960 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
Д.І. Городецький