Провадження №2/748/454/14
Єдиний унікальний № 748/1511/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року

м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючої судді Хоменко Л.В.,

при секретарі - Грибановській В.В.

за участю прокурорів прокуратури
Чернігівського району Сапон О.А. ,
Наливайко Т.І.

позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
справу за позовом прокурора
Чернігівського району в інтересах
позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком,
вселення та зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні будинком,

В
С Т А Н О В И В :

Прокурор Чернігівського району в
інтересах позивачів ОСОБА_3 та
неповнолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8
звернувся до суду з позовом, у якому
просить усунути перешкоди у
користуванні житловим будинком, шляхом
надання ключів, вселення та
зобов'язання не чинити перешкоди у
користуванні будинком за адресою
АДРЕСА_1. Вимоги обґрунтовані тим, що
позивачі зареєстровані в АДРЕСА_1.
Після розірвання шлюбу відповідач
залишився проживати у зазначеному
будинку, а позивачці з дітьми винайняв
квартиру у м. Чернігові, надавши
обіцянку купити їм окрему квартиру, з
умовою, що будинок залишиться йому.
Однак своєї обіцянки відповідач не
дотримав, квартиру не купив, тому
позивачка мала намір повернутись у с.
Павлівку, де раніше проживала.
Відповідач чинить перешкоди у їх
заселенні у будинок, змінив замки,
ключі від вхідних дверей позивачам не
надає, чим позбавляє можливості
користуватись будинком. Іншого місця
проживання позивачі не мають.

У судовому засіданні
представники прокуратури Сапон О.А. та
Наливайко Т.І. підтримали позовні
вимоги, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві. Зазначили,
що позивачі зареєстровані як члени
сім'ї у зазначеній вище квартирі,
відповідач чинить їм перешкоди у
коритуванні квартирою, чим порушує їх
житлові права.

Позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримала, суду показала, що після
розлучення з відповідачем з 15
листопада 2013 року вона з дітьми
проживала в орендованій квартирі у м.
Чернігові. З відповідачем була
домовленість, що два місяці він
винаймає їм квартиру, а за цей час
зобов'язався купити їм квартиру, а
будинок залишиться йому. Однак, умови
не виконав, а у квітні 2014 року взагалі
не оплатив оренду квартири, у зв'язку з
чим діти потрапили до Центру соціально-
психологічної реабілітації дітей, а
вона проживає у подруги. При цьому
відповідач не допускає, ні її, ні дітей
до квартири, у якій вони зарестровані,
вхідну хвіртку закриває зсередини на
навісний замок. У квартирі залишились
речі дітей, книжки, підручники, теплий
одяг. Оскільки обіцянки купити
квартиру відповідач не дотримав,
вважає, що квартиру він їм винайняв
лише щоб виграти час. Стосовно будинку
в Корюківському районі пояснила, що всі
документи знаходяться у відповідача,
ключів у неї також не має.

Представник позивача ОСОБА_4
позовні вимоги підтримала, суду
зазначила, що ОСОБА_3 залишаються
членами сім'ї відповідача, мають право
проживати у зазначеній квартирі. Крім
того, діти малолітні, одна дитина є
інвалідом, вони проживають у
м.Чернігові, де і лікуються, у будинку
залишились їх речі. Вважала, що діями
відповідача грубо порушені права дітей
та її довірительки.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав
та суду зазначив, що після розлучення з
позивачкою, ні їй, ні дітям не чинив
перешкод у користуванні будинком,
незважаючи на те, що вона не несла
ніяких витрат на утримання житла,
справно сплачує аліменти на утримання
дітей. Зазначив, що позивачі
періодично з'являлись у будинку. Після
розлучення замків він не міняв, ключі у
позивачів є. Стверджував, що він не
перешкоджав, і не перешкоджає
позивачці та дітям потрапити до
будинку, погодився у судовому
засіданні, що вони мають право
проживати у його квартирі, однак діти
вирішили проживати з мамою. Не
заперечував, що у будинку є речі
позивачки та її дітей. 22 березня 2014 року
позивачка з дітьми вчинила напад,
вибили вікно, забрали з ключниці два
комплекти ключів. Погрожують, як йому,
так і його дружині, вважав, що спільне
проживання у такому разі неможливе. У
день проведення обстеження
стверджував, що був удома, ніякої
комісії не було. Крім того зазначив, що
позивачка має благоустроєний будинок у
Корюківському районі, де має змогу
проживати з дітьми.

Представник відповідача ОСОБА_6
позов не визнав, вважав, що він не
підлягає задоволенню, оскільки
відповідач не чинить перешкод у
користуванні квартирою. Позивачка в
іншому судовому засіданні про поділ
майна зазначила, що підставою вселення
є намагання потрапити до будинку з
метою оцінки майна.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що
весною цього року він на прохання
старшого сина позивачки разом з
позивачкою та її дітьми ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 приїхали до будинку
відповідача, щоб забрати їх речі. До
квартири відповідач їх не впустив,
заходили до двору через сусідню
ділянку. ОСОБА_7 розбила кватирку у
вікні, щоб відкрити двері, відповідач
до будинку не впускав. Викликали
міліцію.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що
вітчим не впускав дітей до квартири.
Був випадок, коли вони утрьох з ОСОБА_7
та ОСОБА_8 приїжджали за речами, він не
впустив їх до будинку. ОСОБА_8 перелазив
через паркан та відкрив калітку.

Свідок ОСОБА_11 показала, що є
сусідкою сторін. Відповідач не впускає
колишню дружину та дітей до будинку,
закриває зсередини калітку, він вважає,
що у нього нова сім'я, а вони ніхто. Вона
бачила, як син його теперішньої дружини
відкриває калітку зсередини, щоб
впустити відповідача та його дружину у
двір, оскільки хвіртка у них весь час
замкнена зсередини. До них не можуть
потрапити, ні працівники газового
господарства, ні сільський голова. Один
раз у березні цього року позивачка з
дітьми заходила на подвір'я
відповідача через її двір, оскільки
калітка була замкнена.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що у
них з позивачкою були скандали з
приводу її одруження з відповідачем,
коли вони проживали в одному будинку.
Позивачка розбила вхідні двері, тому
їх замінили, замки не міняли.
Стверджувала, що діти періодично
приходили до будинку по речі, ОСОБА_8,
навіть, ночував.

Свідок ОСОБА_13 показав, що
проводив перевірку по заяві позивачки,
що чоловік перешкоджає потраплянню до
будинку. Він особисто відбирав
пояснення лише у ОСОБА_5, той сказав, що
зняв квартиру колишній дружині, щоб
вона там проживала. Зі слів їх
дільничного були неодноразові
звернення до міліції.

Свідок ОСОБА_14, Павлівський
сільский голова, показав, що ОСОБА_3 на
території сільської ради
зареєстрована, але останнім часом не
проживає. Звернення до сільської ради
про насильство в сім'ї розпочались з 2013
року. Склалась конфліктна ситуація,
бувший чоловік не впускає позивачку до
квартири, де вона зареєстрована. 01
серпня 2014 року приходила комісія
скласти акт, але вхідна хвіртка була
закрита зсередини, до будинку комісію
не впустили, про що і було складено
відповідний акт. У акті помилково
зазначено квартира НОМЕР_1, замість
НОМЕР_2.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню. Зі
слів сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_5
перебували у зареєстрованому шлюбі з 04
жовтня 1996 року по 07 березня 2013 року. Від
шлюбу мають двох неповнолітніх дітей
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3.( а.с. 7,8)

Відповідачу ОСОБА_5 належить ?
частина житлового будинку в АДРЕСА_1 та
області. ( а.с. 80, 82-88).

З довідки Радянськослобідської
сільської ради Чернігівського району
від 31 березня 2014 року вбачається, що
ОСОБА_3, як колишня дружина, та
неповнолітні діти відповідача ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1(
а.с. 9).

Реєстрація місця проживання ОСОБА_3 та
її неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 у належній ОСОБА_5 квартирі
АДРЕСА_1 мала місце у період їх шлюбу,
отже позивачі з дати реєстрації місця
проживання у цій квартирі набули право
на користування нею, як члени сім'ї
ОСОБА_5

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР
встановлено, що члени сім'ї власника
жилого будинку( квартири), які
проживають разом з ним у будинку(
квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку( квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК
УРСР до членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР
припинення сімейних відносин з
власником будинку( квартири) не
позбавляє їх права користуватись
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку( квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, і позивачі, і
відповідач, мають рівні права на
користування вказаним житловим
приміщенням, оскільки суду не було
надано інших доказів( угод).

Встановлено, що з 15 листопада 2013
року позивачка з дітьми не проживала
за місцем реєстрації, а проживала по 15
квітня 2014 року у м. Чернігові на
орендованій відповідачем квартирі, що
підтверджується договором оренди
квартири ( а.с. 18) та не заперечується
сторонами по справі. Однак, це не
позбавляє права позивачів
користуватись квартирою, де вони
зареєстровані, як колишні члени сім'ї
відповідача. Проживання позивачів за
іншою адресою носить вимушений
характер, оскільки як встановлено
судом, між сторонами склались
неприязні відносини, та ця квартира не
є іншим постійним місцем проживання
позивачки та її дітей. Так, за згодою
сторін позивачка поселялась у
орендовану квартиру лише на два місяці,
з умовою, що в подальшому відповідач
купить їм іншу квартиру, а квартира, де
сторони зареєстровані залишиться йому.
Проте, повернутись у квартиру
відповідача позивачка з дітьми не
може, оскільки він чинить перешкоди у
цьому.

Наведеними вище показами свідків
ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_9
підтверджується, що ОСОБА_5 чинить
перешкоди у користуванні позивачкою та
її дітьми квартирою, встановивши
внутрішній замок на вхідній хвіртці до
двору будинку та не вспукаючи їх до
будинку.

Суду надано акт обстеження житлово -
побутових умов проживання від 02 квітня
2014 року про те, що ОСОБА_3 з дітьми за
даною адресою не проживає, так як
бувший чоловік ОСОБА_5 перешкоджає
потраплянню в будинок.( а.с.139) та акт
обстеження умов проживання від 21
лютого 2014 року, з якого вбачається, що
ніхто хвіртку не відкрив( а.с. 11).

З приводу даного спору ОСОБА_3
зверталась із заявою до Чернігівського
РВУ МВС, який 05 березня 2014 року надав
висновок з рекомендацією дане питання
вирішити в цивільно- правовому
порядку.( а.с. 13).

Разом з тим, відповідач не
заперечує, що позивачка з дітьми з 15
листопада 2013 року у його квартирі не
проживають, заперечує лише той факт, що
він чинить перешкоди колишній дружині
та дітям проживати за місцем
реєстрації. Проте, навіть, у процесі
розгляду справи, після першого
судового засідання, позивачка не мала
змоги потрапити до квартири, оскільки
відповідач закриває вхідну хвіртку
зсередини, не впускає позивачку,
навіть, на подвір'я будинку, про що
складено відповідний акт від 01 серпня
2014 року ( а.с. 138) та надав поясненя
свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні.

Наявність у позивачки у
власності іншого будинку та земельної
ділянки ( а.с. 77, 79) в іншій місцевості
також не впливає на її право та право їх
неповнолітніх дітей на користування
квартирою відповідача.

За таких обставин суд вважає
доведеним, що ОСОБА_5 перешкоджає
ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям
користуватися квартирою у житловому
будинку за адресою АДРЕСА_1, тим самим
обмежує та порушує їх право на житло, а
тому позовні вимоги прокурора про
вселення у житлове приміщення та
зобов'язання ОСОБА_5 не чинити
перешкод в користуванні житловим
будинком слід задовольнити.

У ході судового розгляду не знайшов
підтвердження факт, що ОСОБА_5 змінив
ключі від вхідних дверей будинку, а
тому позовні вимоги в частині усунення
перешкод у користуванні будинком
шляхом надання ключів від будинку
задоволенню не підлягають.

Судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп.
за дві вимоги немайнового характеру, у
частині задоволених позовних вимог,
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 215, 226
ЦПК України, ст.ст. 9, 64, 156 ЖК
Української РСР, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги прокурора задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкод
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у користуванні житловим
будинком за адресою АДРЕСА_1.

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави
487 грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Л.В.Хоменко