Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцина М.М.,

при секретарі Маринець Д.М.,

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 13 серпня 2014 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Свалявська державна нотаріальна контора, КУП "Свалявське РБТІ" про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, треті особи: Свалявська державна нотаріальна контора, КУП "Свалявське РБТІ" про визнання договору дарування недійсним.

В основу заявлених вимог позивач посилається на те, що у жовтні 2003 року його батько ОСОБА_3 подарував йому свою квартиру, яка розташована по АДРЕСА_1 що стверджується договором дарування від 29 жовтня 2003 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батько помер. З грудня 2006 року, коли разом із родичами, відмічали річницю смерті батька, відповідач вручив ксерокопію договору дарування квартири від 12.05.2006 року, посвідченого Свалявським державним нотаріусом, з якого позивачу стало відомо про те, що між ним та ОСОБА_4 укладено договір дарування , згідно з яким позивач подарував відповідачу 112 частину квартири АДРЕСА_1. Вважає, що його було введено в оману та просить суд винести рішення, яким : -визнати договір дарування квартири від 12 травня 2006 року, посвідчений Свалявським державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контри, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про безоплатну передачу ( дарування) у власність ОСОБА_4 належну 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 -недійсним; -визнати недійсним витяг з реєстру власників серії, виданий 2006 року ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 -скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; -зобов"язати відповідача не чинити йому та членам його сім"'ї перешкоди у користуванні квартирою, яка розташована в АДРЕСА_1, -стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 1230 грн. та моральну шкоду у сумі 2000 гривень, а всього 3230 грн.; -стягнути з відповідача судові витрати, що становлять 159 грн. ( 129 грн. держмито та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу).

15.07.2014 року позивач подав суду заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої просив прийняти до розгляду змінені та уточнені підстави позову та позовні вимоги в такій редакції:

-визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 12 травня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори, та зареєстрований в реєстрі № 1018 - недійсним;

-скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 проведену КУП "Свалявське РБТІ" 06.06.2006 року, реєстраційний номер 3177139, номер запису 2028 в книзі: 13 частка 1/1.

Підставою для позову позивач вважав порушення вимог закону при укладенні правочину, зокрема порушення прав дитини.

Рішенням Свалявського районного суду від 13 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, як незаконного та необґрунтованого і постановлення нового рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Оскаржене рішення не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Так, при розгляді даної справи суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність факту порушення прав неповнолітньої дитини ос пореним правочином посилаючись на те, що позивачеві, судовим рішенням, яке набуло законної сили було відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради № 169 від 12.05.2006 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на укладання правочину щодо відчудження частини будинку.

Колегія суддів вважає, що не можна погодитися з таким висновком.

Так, з матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що в квартирі АДРЕСА_1 яка на час вчинення оспореного правочину була власністю ОСОБА_1. Крім власника і його дружини в спірній квартирі , з моменту народження проживала його донька Ангеліна ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК та ст. 156 ЖK малолітня дочка власника квартири донька Ангеліна мала право користуватися цим жилим приміщенням нарівні з власником.

Іншого житла, позивач та його дочка не мали.

Отже, вчинення власником квартири АДРЕСА_1 правочинів по відчуженню квартири чи її частини, явно обмежувало права та інтереси неповнолітньої дитини.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зокрема, частиною 6 статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин, за яким позивач подарував половину єдиної квартири, якою користувалась його сім'я явно призвів до звуження обсягу існуючих прав дитини на користування цією квартирою.

Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Відповідно до задекларованого у принципі 4 Декларації прав дитини, а також: гарантованого ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» - діти - члени сімї власника житлового будинку мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей Захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень покладеній на Державу, а зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень недопустиме.

Наведеною нормою закону також контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей покладено на органи опіки та піклування.

Формальна наявність дозволу органів опіки та піклування на відчуження майна, яким мають право користуватися діти при наявності явної суперечності правочину вчиненого батьками на підставі такого дозволу правам та інтересам неповнолітніх дітей не повністю узгоджується з вимогами ч. 6 ст. 203 ЦК України, яка безальтернативно встановлює, що правочин, вчинений батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, та ч.3 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, яка встановлює нерипустимість зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Крім того дозвіл органів опіки та піклування був наданий позивачеві на відчуження частини будинку №5 а не частину квартири в цьому будинку.

В даному випадку, укладення договору дарування половини квартири якою на цей момент мала право користуватися малолітня дитина, явно порушувало її права та інтереси.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зважаючи на наведене, та, що у випадку нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ч.5 ст.8 ЦПК України та ст. 3 Конвенції "Про права дитини" повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, в т. ч. надаючи перевагу інтересам дитини перед інтересами власника.

Судом першої інстанції наведені обставини та вимоги чинного законодавства не враховані, тому рішення суду відповідно до п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

До спірних правовідносин слід застосувати ч. 6 ст. 203 ЦК України, яка найкраще забезпечує у цих правовідносинах інтереси дитини, оскільки передбачає, що правочин, вчинений батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей і не містить жодних виключень чи застережень, та застосувати наслідки ч.1 ст. 215 ЦК України, яка передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Із за часткової суперечності законодавства, що регулює захист права власності з законодавством що регулює захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень відповідно до ч.5 ст.8 ЦПК України слід застосовувати вимоги ст. 3 Конвенції "Про права дитини", яка зобов'язує в усіх діях щодо дітей які вчиняються судами першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення.

Оскільки з тексту ос пореного договору вбачається, що позивач подарував відповідачеві 1/2 частину квартири , позов слід задовольнити в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1.

Керуючись ч. 6 ст. 203, ч.1 ст. 215, 405 ЦК, ст.. 156 ЖК, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», п. 4 Декларації прав дитини ч.5 ст.8, ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 13 серпня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 12 травня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори, та зареєстрований в реєстрі № 1018.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 проведену КУП "Свалявське РБТІ" 06.06.2006 року, реєстраційний номер 3177139, номер запису 2028 в книзі: 13.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді