Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2014 Справа №607/1655/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючого - судді
Вийванко О.М.

при секретарі с/з
Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду, в місті
Тернополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Тернопільської районної державної
адміністрації Тернопільської області,
за участю третіх осіб на стороні
відповідачів, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, садівницьке товариство
«Надія» спілки «Чорнобиль», про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови Тернопільської
районної державної адміністрації,
визнання недійсними та скасування
державних актів та визнання недійсним
договору купівлі-продажу на земельну
ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із
позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Тернопільської районної державної
адміністрації Тернопільської області,
за участю третіх осіб на стороні
відповідачів, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, садівницьке товариство
«Надія» спілки «Чорнобиль», про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови Тернопільської
районної державної адміністрації № 411
від 25 травня 2007 року, визнання
недійсними та скасування державних
актів на право власності на земельні
ділянки серії ЯД № 201957, серії ЯД № 208111
та визнання недійсним договору
купівлі-продажу на земельну ділянку
від 17.07.2007 р. В обґрунтування своїх
вимог вказує на те, що він є власником
земельної ділянки площею 0,1254 га на
території Петриківської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області у садівничому
кооперативі «Надія» спілки
«Чорнобиль», що стверджується рішенням
Петриківської сільської ради народних
депутатів № 10 від 14 березня 1995 року та
Державним актом на право приватної
власності на землю серії ТР № 08549,
виданого Петриківською сільською
радою 30 травня 1997 року. Поряд із
земельною ділянкою позивача
знаходиться земельна ділянка площею 0,12
га, власником якої до 17.07.2007 р. був
відповідач ОСОБА_3, що стверджується
розпорядженням Тернопільської
районної державної адміністрації від
25.05.2007 року № 411 та державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 201957. 17.07.2007 р. власником цієї
земельної ділянки площею 0,12 га на
території Петриківської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області в садівничому
кооперативі «Надія» спілки
«Чорнобиль» на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладеного з ОСОБА_3 та посвідченого
приватним нотаріусом Тернопільського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
став відповідач ОСОБА_4 Право власності
ОСОБА_4 на дану земельну ділянку
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 208111 від 04.09.2007 р. У 2009 році
позивачу стало відомо, що частиною його
земельної ділянки

неправомірно користується ОСОБА_4 У
зв'язку з цим, ОСОБА_2 звернувся до

Тернопільського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_4, Петриківської
сільської

ради Тернопільського району
Тернопільської області про
усунення порушення користування
земельною ділянкою та відновлення
стану земельної ділянки, що існувала до
порушення прав. 05 вересня 2013 року
Тернопільським міськрайонним судом
було ухвалено рішення, яким позов
задоволено та зобов'язано ОСОБА_4
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_2 його земельною ділянкою,
звільнивши зайняту частину цієї
земельної ділянки позивача, площею 223
кв. м., та привівши земельну ділянку
ОСОБА_2 в попередній стан, котрий
існував до викопування земляного рову.
При вирішені спору суд прийняв до уваги
висновок земельно-технічної
експертизи № 5040/12-22 від 16.05.2013 р.,
виготовлений судовим експертом
Тернопільського відділення КНДІСЕ, з
якого вбачається, що площа земельної
ділянки, якою фактично користується
ОСОБА_2 складає 971 кв. м., що на 283 кв. м.
менше ніж зазначено в державному акті
права власності на земельну ділянку
від 30.05.1997 р. Також було встановлено, що
ОСОБА_4 фактично користується іншою ніж
зазначено в його державному акті
площею земельної ділянки 1112 кв. м.
замість 1200 кв. м., тобто на 88 кв. м. менше.
Таким чином, судовий експерт прийшов до
переконання, що має місце накладання
земельної ділянки відповідача ОСОБА_4
на земельну ділянку з орієнтованою
площею 223 кв. м. Тернопільською
регіональною філією Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру» від 9 червня 2009
року № 5-9/956 встановлено, що земельна
ділянка ОСОБА_2 перетинається в
графічному плані з розташуванням
суміжної земельної ділянки, а саме,
земельної ділянки гр. ОСОБА_4 Таким
чином, при виникненні права власності
на землю площею 0,12 га ОСОБА_4
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) не
здійснювалося. Отже, рішенням суду від 5
вересня 2013 року встановлено, що ОСОБА_4
зайняв частину земельної ділянки
позивача площею 223 кв. м. Аналізуючи
викладене, можна дійти також до
висновку, що на час знаходження
земельної ділянки площею 0,12 га у
приватній власності ОСОБА_6 до 17.07.2007 р. -
визначення меж суміжних земельних
ділянок також не здійснювалось,
оскільки накладення земельних ділянок
до цього часу ніким не було виявлено.
Зазначене доводить незаконність
видачі державних актів на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,12 га, як ОСОБА_6 так
згодом і ОСОБА_4 (серії ЯД №201957 та серії
ЯД №208111) та Розпорядження
Тернопільської районної державної
адміністрації від 25.05.2007 року № 411, а
тому, на підставі вищесказаного,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 17.07.2007 р. також є незаконним
та таким, що порушує законні права
позивача, оскільки укладений на
підставі незаконних актів.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з мотивів, викладених у
позовній заяві та просив їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, однак подав заперечення,
посилаючись на те, що він працював у
садівницькому товаристві «Надія»
спілки «Чорнобиль» бухгалтером з 1996
року по 1999 рік, і йому як працівнику
цього товариства, рішенням правління
була виділена земельна ділянка НОМЕР_1
яка на той час була вільною, його
сусідом став ОСОБА_2 Згодом він свою
ділянку приватизував і у зв'язку із
важкою хворобою дружини (були потрібні
кошти на лікування) останній був
вимушений її продати. Під час того, як
відповідач користувався своєю
ділянкою, то не звертав увагу і не
заперечував, коли техніка, що обробляє
ділянку ОСОБА_2 їздила по його ділянці і
затоптувала її. Крім цього, до того як
цю ділянку було виділено йому,
громадянин ОСОБА_2 без дозволу голови
кооперативу та членів правління
використовував її частину в своїх
інтересах. Частиною ділянки, без його
згоди ОСОБА_2 користувався і після того,
як ділянка була надана йому в
користування. В 1997 році ОСОБА_2
приватизував свою ділянку з порушенням
вимог чинного законодавства, так як
садівницьким товариством довідки про
те, що він є членом товариства, сплачує
членські та цільові внески йому не
видавалось. Без цих документів
приватизація земельної ділянки не
можлива. Також в процесі приватизації
ділянки громадянином ОСОБА_2 допущено
порушення вимог ряду статей Земельного
Кодексу України, не узгоджено
розміщення земельної ділянки № 10
громадянина ОСОБА_2 із планом
розміщення ділянок садівницького
товариства. Для цього досить звернути
увагу на довжині межі від А до Б в
Державному акті на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_3 та на
відповідну довжину в акті ОСОБА_2 та
порівняти їх з розміром, вказаному в
плані розміщення ділянок
садівницького товариства - 47,0 м. Таким
чином, при виготовлені документів на
приватизацію земельної ділянки
громадянина ОСОБА_2 навмисно
самовільно змінив розміри сторін
ділянки, фактично змінивши її форму, в
результаті чого вийшла накладка на
частину земельної ділянки НОМЕР_1 що на
той час належала відповідачу. Крім
того, державний акт на право приватної
власності на землю, виданий ОСОБА_2 є
підробленим, так як в ньому вказана
земельна ділянка площею 0,1264 га, в той
час як відповідно до ст.121 Земельного
Кодексу України, норма безоплатної
передачі земельної ділянки громадянам
для ведення садівництва передбачено не
більше 0,12 га.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явився із невідомої суду причини,
хоча про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причин неявки у судове засідання
відповідач суду не повідомив та не
подав клопотання про розгляд справи у
їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язанні
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суд про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
у судове засідання без поважних причин.

Представник Тернопільської районної
державної адміністрації
Тернопільської області у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечив та вважає, що розпорядження
видано відповідно до вимог чинного
законодавства.

Представник третьої особи на стороні
відповідачів, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області у судове засідання не з'явився,
однак подав заяву про розгляду справи у
його відсутності, щодо вирішення
даного питання поклався на думку суду.

Представник третьої особи на стороні
відповідачів, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
садівницьке товариство «Надія» спілки
«Чорнобиль» у судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, представників третіх
осіб, дослідивши та оцінивши наявні у
справі докази у їх сукупності, суд
приходить до наступного висновку.

Рішенням Петриківської сільської Ради
народних депутатів № 10 від 14.03.1995 р.
передано ОСОБА_2 у приватну власність
земельну ділянку площею 0,12 га, для
ведення садівництва на території
Петриківської сільської Ради, на
підставі якого було видано Державний
акт на право приватної власності на
землю серії ТР № 08549 від 30 травня 1997
року.

Розпорядженням голови Тернопільської
районної державної адміністрації № 411
від 25 травня 2007 року, ОСОБА_3 передано
безоплатно у власність земельну
ділянку загальною площею 0,12 га для
ведення садівництва у садівничому
товаристві «Надія» спілки «Чорнобиль»
за рахунок земель, які знаходилися в
його користуванні за межами населеного
пункту на території Петриківської
сільської ради.

На підставі вказаного розпорядження, 14
червня 2007 року ОСОБА_3 видано Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯД № 201957, який
зареєстровано в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 95.

Відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 17.07.2007 р.,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_3
продав ОСОБА_4 належну ОСОБА_3 земельну
ділянку для ведення садівництва,
площею 0,12 га на території
Петриківської сільської ради за межами
населеного пункту, яка належить ОСОБА_3
на підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 201957, який зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 95.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
ОСОБА_4 видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 208111 від 04.09.2007 р., який зареєстровано в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 28.

Згідно із частиною першою пункту 12
«Перехідні положення» ЗК України (у
редакції від 25 жовтня 2001 року) до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

За змістом частини першої статті 116 ЗК
України, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, та в порядку,
передбаченому статтею 118 цього Кодексу,
з урахуванням цільового призначення
земельної ділянки.

Частинами 6, 7 статті 118 ЗК України
передбачено, що громадянин,
зацікавлений в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення, зокрема, особистого
селянського господарства у межах норм
безоплатної приватизації, подає заяву
до відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. Відповідна місцева
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає заяву, а
при передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення. Згідно із
частиною 10 зазначеної статті районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у місячний строк
розглядає проект відведення та приймає
рішення про передачу земельної ділянки
у власність.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в
натурі, одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Таким чином, у разі передачі в приватну
власність земельної ділянки із земель
державної чи комунальної власності,
межі якої не встановлені в натурі або
цільове призначення якої змінюється,
обов'язковим є розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, однак при видачі спірного
розпорядження в матеріалах справи
відсутні докази про розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, яка надалася ОСОБА_3

Крім цього як вбачається з висновку
земельно-технічної експертизи № 5040/12-22
від 16.05.2013 р., виготовленого судовим
експертом Тернопільського відділення
КНДІСЕ, що згідно фактичних обмірів,
площа земельної ділянки ОСОБА_2 в
садовому кооперативі „Надія" спілки
Чорнобиль" с. Петриків Тернопільського
району Тернопільської області складає
971 кв. м., що на 283 кв. м. менше, ніж
зазначено в державному акті на права
власності на земельну ділянку від
30.05.1997 р., площа земельної ділянки
ОСОБА_4 в садовому кооперативі „Надія"
спілки Чорнобиль" с. Петриків
Тернопільського району Тернопільської
області, складає 1112 кв. м., тобто на 88 кв.
м. менше, ніж зазначено в державному
акті на права власності на земельну
ділянку від 04.09.2007 р., також встановлено
накладення межі земельної ділянки
площею 223 кв. м., що належить ОСОБА_4 на
земельну ділянку, що належить ОСОБА_2

Тернопільською регіональною філією
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» від 9
червня 2009 року № 5-9/956 встановлено, що
земельна ділянка ОСОБА_2 перетинається
в графічному плані з розташуванням
суміжної земельної ділянки, а саме,
земельної ділянки гр. ОСОБА_4

05 вересня 2013 року Тернопільським
міськрайонним судом було ухвалено
рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено
та зобов'язано ОСОБА_4 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_2 його
земельною ділянкою, звільнивши зайняту
частину цієї земельної ділянки
позивача, площею 223 кв. м., та привівши
земельну ділянку ОСОБА_2 в попередній
стан, котрий існував до викопування
земляного рову, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 03.07.2014 року.

Таким чином, при виникненні права
власності на землю площею 0,12 га, у
ОСОБА_6, а пізніше у ОСОБА_4 встановлення
меж земельних ділянок в натурі (на
місцевості) не здійснювалося, що
суперечить вимогам ст.125 ЗК України,
відповідно до якої, з 01.01.2002 р. право
власності на земельну ділянку виникає
після одержання її власником
документа, що посвідчує його право
власності, його державної реєстрації
та встановлення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості).

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в абзаці другому п. 2
постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», виходячи з положень
ст. ст. 8, 124 Конституції України, ст. ст.
26, 30, 87-90. 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158,
161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК
України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України судам підвідомчі (підсудні)
справи за заявами, зокрема, з приводу
володіння, користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками; про визнання недійсними
угод купівлі-продажу, дарування,
застави, обміну, ренти земельних
ділянок, договорів довічного
утримання, за якими набувачеві
передаються у власність земельні
ділянки, укладених із порушенням
встановленого законом порядку.

За таких обставин, державні акти на
право власності на земельні ділянки (на
час виникнення спірних відносин)
визнавалися документами, що
посвідчують право власності й
видавалися на підставі відповідних
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень або
цивільно-правових угод. У спорах,
пов'язаних із правом власності на
земельні ділянки, недійсними можуть
визнаватись як зазначені рішення,
угоди на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти на право власності на земельні
ділянки. Визнання недійсними тільки
державних актів на право власності
може мати місце уразі їх видання з
порушенням вимог закону, усупереч
рішень чи угод. У цьому разі таке
визнання є належним та самостійним
способом поновлення порушених прав у
судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу
України, у разі видання органом
виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування акта, яким
порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Отже, рішенням суду від 5 вересня 2013
року встановлено, що ОСОБА_4 зайняв
частину земельної ділянки позивача
площею 223 кв. м.

Аналізуючи вищевикладені обставини,
судом встановлено, що межі земельної
ділянки, що належить ОСОБА_4,
накладається площею 223 кв. м., на межі
земельної ділянки, що належить ОСОБА_2,
також при виникненні права власності
на землю площею 0,12 га, у ОСОБА_6, а
пізніше у ОСОБА_4 встановлення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) не здійснювалося, також
ОСОБА_6 не був розроблений проект
землеустрою щодо відведення йому
спірної земельної ділянки, а тому суд
приходить до висновку, що в даному
випадку має місце порушення
відповідачами права володіння,
користування та розпорядження
позивача земельною ділянкою, загальною
площею 0,12 га для ведення садівництва,
яка знаходиться на території
Петриківської сільської ради та яка
належить йому на праві приватної
власності, на підставі Державного акту
на право приватної власності на землю
серії ТР № 08549, що є підставою для
визнання недійсними розпорядження
голови Тернопільської районної
державної адміністрації № 411 від 25
травня 2007 року, державних актів на
право власності на земельні ділянки
серії ЯД № 201957, серії ЯД № 208111 та
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 17.07.2007 р.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо сторону, на користь
якої ухвалено рішення, звільнено від
оплати судових витрат, з другої сторони
стягуються судові витрати на користь
осіб, які, що їх понесли, пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Так, відповідно до ст. 87 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», у
відповідності до якої розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

Позивачем були понесені судові витрати
зі сплати судового збору в розмірі 243,60
грн., які підлягають стягненню з
відповідачів в користь позивача
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, щодо стягнення витрат
на правову допомогу, суд враховує, що
законодавством установлено граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу, яку здійснювала особа, яка
надавала правову допомогу, та вважає,
що з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_7
підлягає стягненню в користь позивача
витрати на правову допомогу в розмірі 1
900,08 грн.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, ст.ст. 203, 215, 373, 393 ЦК України,
ст.ст. 116, 118, 125, 126, 152, 153, 155, 158 ЗК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Тернопільської районної державної
адміністрації Тернопільської області,
за участю третіх осіб на стороні
відповідачів, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Петриківської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області, садівницьке товариство
«Надія» спілки «Чорнобиль», про
визнання незаконним та скасування
розпорядження голови Тернопільської
районної державної адміністрації,
визнання недійсними та скасування
державних актів та визнання недійсним
договору купівлі-продажу на земельну
ділянку - задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження
голови Тернопільської районної
державної адміністрації № 411 від 25
травня 2007 року «Про передачу ОСОБА_3 у
власність земельної ділянки для
ведення садівництва в садівничому
товаристві «Надія» спілки «Чорнобиль»
на території Петриківської сільської
ради».

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий 14 червня 2007 року
Тернопільським районним відділом
земельних ресурсів ОСОБА_3, серії ЯД №
201957 від 14 серпня 2007 року.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
17.07.2007 р., укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про продаж земельної ділянки
для ведення садівництва площею 0,12 га на
території Петриківської сільської
ради за межами населеного пункту на
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 201957, який зареєстровано в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 95.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
виданий 04 вересня 2007 року
Тернопільським районним відділом
земельних ресурсів ОСОБА_4, серії ЯД №
208111 від 04 вересня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_3, в користь ОСОБА_2,
сплачені ним судові витрати у розмірі 1
031,24 грн. (тисячу тридцять одну гривень 24
копійок).

Стягнути з ОСОБА_4,, в користь ОСОБА_2,
сплачені ним судові витрати у розмірі 1
031,24 грн. (тисячу тридцять одну гривень 24
копійок).

Стягнути з Тернопільської районної
державної адміністрації
Тернопільської області в користь
ОСОБА_2, сплачені ним судові витрати у
розмірі 81,20 грн. (вісімдесят одну гривню
20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційної
скарги не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення суду до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області.

Головуючий суддяО. М. Вийванко