У Х В А Л А

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А. С.,

суддів: Гончара В. П.,
Савченко В. О.,

Карпенко С. О.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4, на рішення
Апеляційного суду Харківської області
від 22 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, у якому
зазначав, що він на підставі
довіреності, виданої 09
березня 2010 року на його ім'я
відповідачем, сплатив від імені
довірителя грошові кошти в сумі 22 850 грн
73 коп., присуджені на користь
ОСОБА_6 за рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 31
травня 2011 року. Оскільки відповідач не
вчиняє жодних дій, спрямованих на
повернення сплаченої ним від його
імені суми боргу, позивач просив
стягнути з останнього на свою користь 22
850 грн 73 коп.

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 28 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 22 травня
2014 року рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 28 березня
2014 року скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
22 850 грн 73 коп. та 351 грн 21 коп.
судового збору.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_7,
який діє в інтересах ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду просить скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач у суді не довів обставин, на
які посилався як на обґрунтування
своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що на виконання
рішення Апеляційного суду Харківської
області від 31 травня 2011 року позивач,
діючи в інтересах ОСОБА_4 на підставі
довіреності від 09
березня 2010 року, сплатив ОСОБА_6 22 624 грн
49 коп., тому відповідач має повернути
позивачу вказані кошти.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 09 березня 2010
року приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_8 було
посвідчено довіреність, відповідно до
якої ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3
на представництво його інтересів в
усіх установах, організаціях, органах
всіх форм власності та підпорядкування
і перед фізичними особами по всім без
винятку питанням, у тому числі,
подавати заяви, скарги, отримувати
судові рішення (ухвали) (за
винятком отримання майна та грошових
сум), замість нього розписуватись,
проводити грошові розрахунки та
вчиняти всі інші юридично значимі дії,
пов'язані з реалізацією наданих цією
довіреністю повноважень на оформлення
та реєстрацію права власності
довірителя на житловий будинок з усіма
господарськими будівлями та спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, та оформлення
документів, необхідних для відчуження
вказаного будинку (а. с. 126).

Обґрунтовуючи підстави позову,
ОСОБА_3 посилався на те, що у зв'язку з
тим, що грошових коштів на виконання
рішення Апеляційного суду Харківської
області від 31 травня 2011 року в частині
повернення ОСОБА_6 грошової
компенсації, понесених на відновлення
будинку витрат у сумі 22 624 грн 49 коп.
ОСОБА_4 не мав, позивач за проханням
останнього та відповідно до
повноважень, наданих йому за
довіреністю, 01 грудня 2011 року
здійснив через Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» сплату коштів,
присуджених на користь ОСОБА_6, які були
за усною домовленістю позичені йому
ОСОБА_5

Згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Частина перша статті 1004 ЦК України
передбачає, що повірений зобов'язаний
вчиняти дії відповідно до змісту
даного йому доручення. Повірений може
відступити від змісту доручення, якщо
цього вимагають інтереси довірителя і
повірений не міг попередньо запитати
довірителя або не одержав у розумний
строк відповіді на свій запит. У цьому
разі повірений повинен повідомити
довірителя про допущені відступи від
змісту доручення як тільки це стане
можливим.

Отже, повірений виступає від імені
та за рахунок довірителя й повинен
керуватися інтересами свого
довірителя і діяти відповідно до
вказівок, що дав йому довіритель.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

На підтвердження сплати грошової
суми від імені відповідача,
присудженої на користь ОСОБА_6, позивач
надав до суду електрофотокопію
квитанції від 01 грудня 2011 року № 5141.1.1,
в якій у графі щодо призначення платежу
вказано: «сплата боргу, вик. лист
№ 2-62/11 від 08 серпня 2011 ХРС. Пл-к
ОСОБА_4 ч/з ОСОБА_3» (а. с. 125).

У той же час, вирішуючи спір по суті
та ухвалюючи рішення про задоволення
позову, на порушення приписів ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не звернув
уваги на те, що довіреністю, виданою
відповідачем позивачу, останній був
уповноважений на вчинення дій,
пов'язаних з оформленням та
реєстрацією права власності ОСОБА_4 на
житловий будинок та оформлення
документів, необхідних для відчуження
вказаного будинку. Повноважень на
вчинення будь-яких дій, спрямованих на
виконання рішення Апеляційного суду
Харківської області від 31 травня 2011
року щодо сплати довірителем
присуджених на користь
ОСОБА_6 грошових коштів, довіреністю не
передбачено.

З огляду на таке та за відсутності у
матеріалах справи доказів схвалення
відповідачем вчинених дій позивачем зі
сплати коштів, присуджених рішенням
апеляційного суду, висновки
апеляційного суду про підставність
позову є помилковими.

У свою чергу, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
вислухавши пояснення сторін, суд
першої інстанції відповідно до
приписів ст. ст. 212-214 ЦПК України дійшов
правильного висновку про
безпідставність позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного,
оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції відповідно до приписів ст. 339
ЦПК України підлягає скасуванню із
залишенням в силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Апеляційного суду
Харківської області від 22 травня 2014
року скасувати, залишити в силі рішення
Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 березня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А. С. Олійник

Судді:
В. П. Гончар

С. О. Карпенко

В. О. Савченко

Д. О. Остапчук