Справа № 603/396/14-ц
Провадження №2/603/119/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2014 р.
м.Монастириська

Монастириський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

при секретарі Пшеничняк В.Й.

прокурора Ковальчин М.М.

з участю представника органу опіки та
піклування Монастириської РДА Ткачика
Р.В.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Монастириська цивільну справу

за позовом органу опіки та піклування
Монастириської районної державної
адміністрації

до ОСОБА_2

про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Представник органу опіки та піклування
Монастириської районної державної
адміністрації звернувся до
Монастириського районного суду
Тернопільської області з позовом до
ОСОБА_2 (далі-Відповідач) в якому
просить суд позбавити ОСОБА_2
батьківських прав відносно дочки -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначив, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
житель с.Гончарівка Монастириського
району Тернопільської області, є
батьком неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

08.05.2014 року ОСОБА_2 було написано
пояснення, в якому він зазначив, що є
біологічним батьком ОСОБА_3

22.02.2000 року між ним та ОСОБА_4 було
розірвано шлюб і з того часу він не
приймав участі у вихованні дитини, не
надавав матеріальної допомоги, не
цікавився життям та здоров'ям дитини.
Також вказав, що не заперечує проти
позбавлення його батьківських прав
відносно своєї дочки ОСОБА_3, так як він
не відчуває ніяких батьківських
почуттів до неї.

Проведеним 08.05.2014 року обстеженням умов
проживання ОСОБА_2 встановлено, що
власником будинку є ОСОБА_5 В кімнатах
антисанітарія, неприємний запах, на
ліжках брудна білизна, відсутні умови
для проживання та виховання дитини.
Відповідач самоусунувся від виховання
та утримання своєї дочки.

За час перебування ОСОБА_3 в
Бережанській обласній комунальній
загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ
ступенів жодного разу не навідував
свою доньку, не цікавився її життям та
здоров'ям.

Позивач, посилаючись на ст. 164
Сімейного кодексу України (далі - СК
України), просить суд позбавити
відповідача батьківських прав
відносно дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову не заперечував, погоджується на
позбавлення його батьківських прав
відносно його дочки ОСОБА_3

Прокурор, з урахуванням інтересів
дитини, погоджується із висновком
органу опіки та піклування та вважає,
що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських
прав відносно його неповнолітньої
дочки ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи позовної заяви,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, прокурора,
третьої особи, покази свідків, повно та
всебічно дослідивши обставини справи
та докази на їх підтвердження, суд
встановив наступне.

Відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували
в зареєстрованому шлюбі, який 22.02.2000
року розірваний, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1, виданого 31.03.2000 року.

Від шлюбу відповідача ОСОБА_2 з ОСОБА_4
народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2.

З характеристики №106 від 12.05.2014 року
виданої виконкомом Гончарівської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області вбачається, що
за час його проживання на території
сільської ради його дочка ОСОБА_3 з ним
не спілкувалася і його не відвідувала.

Згідно довідки №210 від 12.05.2014 року
виданої виконавчим комітетом
Доброводівської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області вбачається, що ОСОБА_2 за час
проживання ОСОБА_3 на території
Доброводівської сільської ради участі
у вихованні та утриманні своєї дочки не
приймав.

Як вбачається з повідомлення №302 від
08.05.2014 року Бережанської обласної
комунальної загальноосвітньої
школи-інтернат І-ІІІ ступенів з
поглибленим вивченням трудового
навчання, акту про відвідування від
08.05.2014 року ОСОБА_3, навчається в
Бережанській школі-інтернат з вересня
2013 року. ЇЇ батько ОСОБА_2 жодного разу
її не провідував та зі слів ОСОБА_3 -
ніколи не бачила свого батька, жодної
допомоги їй не надає. За час
перебування дитини в навчальному
закладі батько ОСОБА_3 з вересня 2013 року
по даний час жодного разу не відвідував
дочку, участі в утриманні дитини не
приймав, не цікавився навчанням.

Згідно висновку служби у справах дітей
Монастириської районної державної
адміністрації Тернопільської області
від 12.05.2014 року № 8, служба у справах
дітей, враховуючи те, що ОСОБА_2, не
заперечує проти позбавлення його
батьківських прав відносно його
неповнолітньої дочки ОСОБА_3, оскільки
не відчуває батьківських почуттів до
неї, ніде не працює і не має можливості
утримувати дочку, а також з 2000 року не
бере участі в її вихованні, служба у
справах дітей районної державної
адміністрації вважає за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_2
відносно його неповнолітньої дочки
ОСОБА_3.

Згідно висновку органу опіки та
піклування Монастириської районної
державної адміністрації
Тернопільської області від 19.05.2014 року
№ 5, орган опіки та піклування вважає за
доцільне позбавити батьківських прав
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно його
неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З письмового пояснення ОСОБА_2, що
міститься в матеріалах справи,
вбачається, що останній з 2000 року не
приймав участі у вихованні, наданні
матеріальної допомоги своїй дочці
ОСОБА_3, так як ніде не працює тому не
має змоги надавати таку допомогу та
приймати участь у її вихованні. Також в
даному поясненні не заперечує проти
позбавлення його батьківських прав
відносно його неповнолітньої дочки
ОСОБА_3, так як він не відчуває ніяких
батьківських почуттів до неї.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється
вже протягом тривалого часу від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дочки. Крім цього жодних
доказів на спростування такого
висновку судом не здобуто та ніким не
представлено.

Відповідно з міжнародними та
національними правовими нормами до
прав дитини належить, зокрема, право на
врахування її думки щодо питань, які
стосуються її життя. Як передбачено ч. I
ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р.
"Про права дитини" (ратифікована
Україною 27 лютого 1991 р.),
держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що стосуються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю. З цією метою дитині, зокрема,
надається можливість бути заслуханою в
ході будь-якого судового розгляду, що
стосується дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства.

Згідно з положеннями ст. 171 СК України
думка дитини має бути врахована при
вирішенні питань, що стосуються її
життя.

З огляду на зазначені правові
положення суд поцікавився думкою
ОСОБА_3 щодо заявленого позову.

Відповідно до пояснень наданих у
судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила, що
батько від її народження по даний час
не проявляв до неї батьківської
турботи, однією сім'єю не проживають,
ніколи не провідував за місцем її
проживання, навчання, не бере участі в
її вихованні та не надає їй жодної
матеріальної допомоги. ОСОБА_3 мріє
навчатися на кухаря, але оскільки
залишилась без батьківського
піклування та матеріальної підтримки
її мрії можуть не здійснитися. Вона не
має куди йти після закінчення школи, не
може самостійно, без матеріальної
допомоги, вступити в навчальний заклад
та навчатися, а тому просить встановити
їй статус дитини, позбавленої
батьківських прав позбавивши ОСОБА_2
батьківських прав відносно неї.

Як зазначила у судовому засіданні
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що ОСОБА_3
перебуває на обліку в службі у справах
дітей Монастириської
райдержадміністрації з 12.08.2006 року, як
дитина, що опинилася в складних
життєвих обставинах, де батьки
ухиляються від виконання батьківських
обов'язків. ОСОБА_3 і її сестри та брати
проживали в с.Доброводи
Монастириського району разом з матір'ю
ОСОБА_4 Батько ОСОБА_3 до своєї дочки
ніразу не навідувався, не піклувався
про її фізичний і духовний розвиток, не
цікавився її навчанням, не допомагав
матеріально. Аналогічно, за час
навчання ОСОБА_3 в Коропецькому
обласному ліцеї-інтернаті з посиленою
військово-фізичною підготовкою ОСОБА_2
жодного разу не відвідав свою дочку
ОСОБА_3 у закладі, не цікавився її
навчанням, підготовкою до самостійного
життя, не забезпечував дитині
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування, не створював умов
для отримання дочкою освіти.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
зазначила, що за час проживання ОСОБА_3
на території Доброводівської
сільської ради Монастириського району,
ОСОБА_2 ніякої участі у вихованні та
утриманні своєї дочки не приймав.

З пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається,
що ОСОБА_2 проживає в с.Гончарівка
Монастириського району разом з своєю
матір'ю та братом. За час проживання
ОСОБА_2 на території Гончарівської
сільської ради його дочка ОСОБА_3 з ним
не спілкувалася і його не відвідувала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12
зазначила, що ОСОБА_3 навчається в
Бережанській обласній комунальній
загальноосвітній школі-інтернат І-ІІІ
ступенів з поглибленим вивченням
трудового навчання з вересня 2013 року.
Батько дитини жодного разу її не
провідав, жодної допомоги їй не
надавав, не цікавився її навчанням,
станом здоров'я, потребами.. ОСОБА_3
закінчує 11 клас та мріє продовжувати
навчання у вищому професійному училищі
в м.Тернополі, але фактично позбавлена
батьківського піклування тому що як
матір так і батько не проявляють до неї
жодної батьківської турботи, в неї
відсутнє житло, одяг та речі першої
необхідності, а тому вважає, що ОСОБА_2
слід позбавити батьківських прав з
подальшим наданням їй статусу дитини,
позбавленої батьківського піклування.

Стаття 150 СК України передбачає, що
батьки зобов'язанні піклуватися про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Батьки
зобов'язанні забезпечувати здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

Частина 1 ст. 152 СК України передбачає,
що право дитини на належне батьківське
виховання забезпечується системою
державного контролю та встановлена
законом.

Положення ч. 4 ст. 155 СК України
передбачають, що ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той
із батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Згідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України, мати, батько можуть бути
позбавленими судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до статті 165 СК України з
позовом про позбавлення батьківських
прав мають право звернутись один з
батьків, опікун, піклувальник, особа, в
сім'ї якої проживає дитина, заклад
охорони здоров'я, навчальний та інший
дитячий заклад, в якому перебуває
дитина, орган опіки та піклування,
прокурор, а також сама дитина, яка
досягла чотирнадцяти років.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15,
16 постанови від 30 березня 2007 року № 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. Особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України.

У судовому засіданні встановлено,
що відповідач проживає окремо від
дочки, оскільки шлюб з матір'ю дитини
розірвано. З 2000 року ОСОБА_2
самоусунувся від виховання та
утримання своєї дочки ОСОБА_3, не
проявляє ніяких батьківських почуттів
до неї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26.04.2001 року
№2402-ІІІ з наступними змінами та
доповненнями кожна дитина має право на
рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 4 ст. 15 Сімейного Кодексу
України невиконання або ухилення від
виконання сімейного обов'язку може
бути підставою для застосування
наслідків, встановлених цим Кодексом.

Однією із таких підстав є
позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав в силу
вимог закону є винятковою мірою
сімейно-правової відповідальності, яка
передбачена правилами ст. 164 СК України
і виникає при винній поведінці батьків,
які не забезпечують виховання своїх
дітей.

Сукупністю досліджених судом доказів
встановлено, що в діях відповідача
безумовно мається винна поведінка, яка
виразилася в тривалому ухиленні від
виконання обов'язків батька по
вихованню дитини, він не піклується про
її фізичний та духовний розвиток, не
займається її утриманням та
вихованням, підготовкою до
самостійного життя.

Вирішуючи питання про позбавлення
відповідача батьківських прав, суд
враховує, що така міра сімейно-правової
відповідальності має на меті
насамперед, захист інтересів
неповнолітньої дитини, а також той
факт, що відповідач не тільки не
виконує своїх обов'язків щодо
виховання дитини, а й негативно впливає
на її виховання шляхом своєї
бездіяльності по відношенню до дитини,
що негативно впливає на психічний стан
неповнолітньої ОСОБА_3.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд
приходить до переконання, що позов
органу опіки та піклування
Монастириської районної державної
адміністрації Тернопільської області
є обґрунтованим і підлягає до
задоволення, оскільки позбавлення
відповідача батьківських прав буде
достатнім заходом впливу за його
ухилення від виконання обов'язку по
вихованню дитини.

З огляду на зазначене та враховуючи
інтереси малолітньої дитини,
необхідність умов для її нормального
виховання та розвитку, суд вважає, що
відповідача ОСОБА_2 слід позбавити
батьківських прав по відношенню до
неповнолітньої дочки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. 124
Конституції України, ст. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 60,
88, ч. 2 ст. 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 150
, п. 2. ч. 1 ст. 164, 165 Сімейного Кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги органу опіки та
піклування Монастириської районної
державної адміністрації до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав -
задовольнити.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавити
батьківських прав стосовно дочки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в
сумі 243 грн. 60 коп. в дохід держави.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Тернопільської
області через Монастириський районний
суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян