У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:
Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної
Т.О.,Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Керамік» в особі арбітражного
керуючого - ліквідатора ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - Приватне
підприємство «Компанія
«Володимирський масив», про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за касаційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства «Керамік» в особі
арбітражного керуючого - ліквідатора
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Вінницької області від 20
серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Відкрите акціонерне
товариство «Керамік» (далі - ВАТ
«Керамік») в особі арбітражного
керуючого −? ліквідатора ОСОБА_6
звернулось до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи його тим, що
підприємство є власником комплексу
нежитлових будівель і споруд,
розташованих на земельній ділянці
площею 8,2357 га, за адресою:
АДРЕСА_1. 14 липня 2009 року між позивачем
та Приватним підприємством «Компанія
«Володимирський масив» (далі - ПП
«Компанія «Володимирський масив») було
укладено договір купівлі-продажу
вищезазначеного нерухомого майна.
Вказаний правочин на підставі ухвали
Господарського суду Вінницької
області від 31 жовтня 2013 року визнано
недійсним. Проте у грудні 2010 року
спірне нерухоме майно було передано в
іпотеку ОСОБА_7 та 14 листопада 2013 року
внаслідок вжиття заходів позасудового
врегулюванню спору між ПП «Компанія
«Володимирський масив» та
відповідачем спірне нерухоме майно
було передано у власність останньому.

Позивач вважав, що спірне нерухоме
майно набуто відповідачем на підставі
недійсного правочину. Крім того, ОСОБА_7
не є добросовісним набувачем, оскільки
знав, що на момент позасудового
врегулюванню спору договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений між ВАТ «Керамік» та ПП
«Компанія «Володимирський масив», було
визнано недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_7 на
користь ВАТ «Керамік» комплекс
нежитлових будівель і споруд,
розташованих на земельній ділянці
площею 8,2357 га, за адресою: АДРЕСА_1 та
зазначену земельну ділянку.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 01 липня 2014 року
позов ВАТ «Керамік» задоволено.

Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_7 на користь ВАТ «Керамік»
комплекс нежитлових будівель і споруд,
розташованих на земельній ділянці
площею 8,2357 га, за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 20 серпня 2014 року рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 1 липня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ВАТ «Керамік»
відмовлено.

У касаційній скарзі ВАТ «Керамік»
просить суд касаційної інстанції
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ВАТ
«Керамік», суд першої інстанції
керувався тим, що спірне нерухоме майно
вибуло з володіння позивача поза його
волею. ОСОБА_7 не є добросовісним
набувачем спірного майна, оскільки був
засновником ПП «Компанія
«Володимирський масив» та знав про
наявність судового рішення, яким
визнано недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна від 14
липня 2009 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд керувався
тим, що на момент набуття відповідачем
права власності на спірне нерухоме
майно ухвала Господарського суду
Вінницької області від 31 жовтня
2013 року, на підставі якої було визнано
договір купівлі-продажу нерухомого
майна від 14 липня 2009 року недійсним, не
набрала законної сили та скасована
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 17 грудня 2013
року, а тому ПП «Компанія
«Володимирський масив» відчужило
спірне нерухоме майно на законних
підставах.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте висновки апеляційного суду не
ґрунтуються на нормах матеріального
закону та не відповідають наявним у
справі доказам.

За положеннями ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Судами встановлено, що 14 липня 2009 року
між ВАТ «Керамік» та ПП «Компанія
«Володимирський масив» було укладено
договір купівлі-продажу комплексу
нежитлових будівель і споруд,
розташованих на земельній ділянці
площею 8,2357 га, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.
28-30).

Ухвалою Господарського суду
Вінницької області від 31 жовтня
2013 року визнано недійсним
вищезазначений договір
купівлі-продажу від 14 липня 2009 року
та зобов'язано ПП «Компанія
«Володимирський масив» повернути ВАТ
«Керамік» комплекс нежитлових
будівель і споруд, розташованих на
земельній ділянці площею 8,2357 га, за
адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 58-61).

Зазначена ухвала Господарського суду
Вінницької області від 31 жовтня 2013 року
була залишена в силі постановою Вищого
господарського суду України від 18
березня 2014 року (а. с. 65-66).

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 11 травня
2010 року, залишеною без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 4 липня 2011 року,
затверджено мирову угоду від 12
березня 2010 року, укладену між ПП
«Компанія «Володимирський масив» та
ВАТ «Керамік», на підставі якої ВАТ
«Керамік» передав у власність ПП
«Компанія «Володимирський масив»
земельну ділянку площею 8,2357 га,
розташовану по АДРЕСА_1 (а. с. 35-36).

Постановою Вищого господарського суду
України від 28 вересня 2011 року
ухвалу господарського суду Вінницької
області від 11 травня 2010 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 4 липня
2011 року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до господарського суду
Вінницької області (а. с. 41-42).

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 03 квітня
2012 року, залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 7 червня 2012
року та постановою Вищого
господарського суду України від 11
грудня 2012 року, визнано за ПП «Компанія
«Володимирський масив» право
власності на земельну ділянку площею
8,2357 га, розташовану по АДРЕСА_1 (а. с. 43-45,
46-48, 49-52).

Із судових рішень вбачається, що 14
листопада 2013 року на підставі договору
іпотеки від 01 грудня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за № 2515, з урахуванням
договору про внесення змін та
доповнень від 13 листопада 2013 року до
вищезазначеного договору іпотеки,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за № 1613, право власності
на вищевказане нерухоме майно було
зареєстроване за ОСОБА_7 у порядку
позасудового врегулювання відносин
між іпотекодавцем (ПП «Компанія
«Володимирський Масив») та
іпотекодержателем ОСОБА_7 (а. с. 67 −? 71).

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10
червня 2014 року постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від 7
червня 2012 року та рішення
господарського суду Вінницької
області від 3 квітня 2012 року скасовані,
в задоволенні позову ПП «Компанія
«Володимирський масив» про визнання
права власності на земельну ділянку
відмовлено (а. с. 145-147).

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. При
розгляді справи судам належало
врахувати які наслідки потягло
скасування судових рішень, якими
затверджена мирова угода та
визнавалось право власності на
нерухоме майно та земельну ділянку ВАТ
«Керамік».

За змістом статті 388 ЦК України майно,
яке вибуло з володіння власника на
підставі рішення суду, ухваленого щодо
цього майна, але в подальшому
скасованого, слід вважати таким, що
вибуло з володіння власника поза його
волею. (Правова позиція, викладена в
постанові Верховного Суду України від
11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14).

13 листопада 2013 року між ПП «Компанія
«Володимирський масив» та ОСОБА_7 було
укладено договір про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки від 1
грудня 2010 року, на підставі якого
відповідач став власником спірного
майна (а. с. 67-71).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала право його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Добросовісним повинен вважатися той
набувач, який не знав і не повинен був
знати, що набуває майно в особи, яка не
має права його відчужувати, а
недобросовісним володільцем - та особа,
яка знала або повинна була знати, що її
володіння незаконне.

За змістом наведеного майно, яке вибуло
з володіння власника на підставі
рішення суду, ухваленого щодо цього
майна, але в подальшому скасованого,
слід вважати таким, що вибуло з
володіння власника поза його волею.
Добросовісним повинен вважатися той
набувач, який не знав і не повинен був
знати, що набуває майно в особи, яка не
має права його відчужувати, а
недобросовісним володільцем - та особа,
яка знала або повинна була знати, що її
володіння незаконне, що відповідає
правовим висновкам, викладеним у
постановах Верховного Суду України
від 16 квітня 2014 року у справі № 6-146цс14
та від 11 червня 2014 року у справі №
6-52цс14.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
роз'яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 12
ЦК України добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Із витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 23 травня 2014 року
вбачається, що єдиним засновником ПП
«Компанія «Володимирський масив» є
ОСОБА_7 (а. с. 119-120).

Суд апеляційної інстанції не звернув
уваги та не надав правової оцінки тому,
що у договорі купівлі-продажу
нерухомого майна від 14 липня 2009 року
від імені ПП «Компанія «Володимирський
масив», , підпис виконав
генеральний директор ПП «Компанія
«Володимирський масив» ОСОБА_7 (а. с.
28−?30). Він же підписував і акт
приймання- передачі майна від 14 липня
2009 року (а. с. 31).

Встановивши зазначені обставини,
апеляційний суд не надав правової
оцінки факту, що ОСОБА_7 на підставі
договору про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки від 1
грудня 2010 року набув право власності на
спірну земельну ділянку, яка вибула з
володіння ВАТ «Керамік» на підставі
судових рішень, які були в подальшому
скасовані, та не визначився, чи можна
застосувати до спірних правовідносин
положення передбачені ст. 388 ЦК України.
Крім того, апеляційним судом не було
перевірено чи було накладено арешт на
спірну земельну ділянку, в порядку
забезпечення позову ПП «Компанія
«Володимирський масив» до ВАТ
«Керамік» про визнання права власності
на спірну земельну ділянку.

Викладене вище свідчить, що суд
апеляційної інстанції допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, котрі згідно зі
ст. ст. 336, 338 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення та передачі справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Керамік», в
особі арбітражного керуючого -
ліквідатора ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 20 серпня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська