Справа № 715/1064/14-ц
Провадження № 2/715/431/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2014 року Глибоцький
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді
Цуркана В.В.

секретаря судового засідання
Майщук С.В.

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника третьої особи
ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду в смт. Глибока справу за
позовом ОСОБА_4 до Луковицької
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області, третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету позову ОСОБА_5 про визнання
права власності на житловий будинок, та
зустрічним позовом третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету позову ОСОБА_5 про визнання
права власності на будівельні
матеріали та конструкції, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з
позовом до Луковицької сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області про визнання права власності
на житловий будинок. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що він є єдиним
спадкоємцем за заповітом від 20.03.2008
року майна своєї матері ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя мати
користувалась земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 та до 1996 року проживала в
старому житловому будинку загальною
площею 32 кв.м., в тому числі жилою 20 кв.м.
без правовстановлюючих документів на
вказаний будинок. При цьому, за згодою
матері до 1996 року, позивачем за
вищевказаною адресою було здійснено
забудову нового житлового будинку та
знесений старий будинок, при цьому без
відповідних дозвільних документів. При
цьому будівництво нового житлового
будинку з господарчими спорудами
проведено з дотриманням вимог
державних будівельних, протипожежних,
санітарних норм і подальша їх
експлуатація можлива, однак оскільки
при проведенні будівництва були
відсутні дозвільні документи, і він не
може бути прийнятий в експлуатацію, а
також враховуючи, що правовстановлюючі
документи на померлих не видаються і
відсутня можливість їх отримання в
позасудовому порядку, позивач просить
суд на підставі ст.376 ЦК України визнати
за ним право власності на вищевказане
будинковолодіння по АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку літ.А
загальною площею 78,3кв.м. в тому числі
житловою 50,7кв.м., сараїв літ.Б та В,
вбиральні літ.Г, колодязя №1, огорожі
№2-7, вимощення.

До початку розгляду справи по суті
представник ОСОБА_3 в інтересах третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_5, звернувся з
зустрічним позовом про визнання права
власності на майно колишнього
колгоспного двору. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що у позовній заяві
ОСОБА_4 до Луковицької сільської ради
про визнання права власності на
спадкове майно, останній виклав
неправдиві відомості, а також не
враховані норми законодавства, яке
регулювало, відносини в колгоспних
дворах. ОСОБА_4 не вказав, що
будівництво жилого будинку та належних
до нього господарських будівель і
споруд проводилось ОСОБА_5 особисто та
за допомогою матері у 1987-1989 роках на
місці старого будинку, при цьому на час
створення вказаного нерухомого майна,
вказане господарство відносилось до
категорії колгоспних дворів і в ньому
були зареєстровані та вели спільне
господарство ОСОБА_5 та покійна мати
ОСОБА_6, а тому слід вважати, що воно
набуте в рівних частина, тобто по 1/2
частині, і ОСОБА_5, і ОСОБА_6 А тому,
просив суд залучити ОСОБА_5 в якості
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмета позову, відмовити
ОСОБА_4 у задоволенні його позовної
заяви повністю, визнати за ОСОБА_5 право
власності на 1/2 частину будівельних
матеріалів обладнання та конструкцій
використаних у процесі будивіництва
житлового будинку літ.А та огорожі №2-7
та на будівельні матеріали та
конструкції, використані в процесі
будівництва господарських будівель і
споруд, саріїв літ.Б, В., убиральні лі.Г,
колодязя №1, вимощення №1, які
розташовані по АДРЕСА_1

Під час розгляду справи, третя особа
представник ОСОБА_3 в інтересах третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_5, подав заяву
про уточнення позовних вимог, в якій
вказав на те, що у прохальній частині
зустрічних позовних вимог вказано
правильно позовні вимоги, проте у назві
позовної заяви помилково вказано «Про
визнання права власності на майно
колишнього колгоспного двору» замість
правильного «Про визнання права
власності на будівельні матеріали та
конструкції».

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали
вимоги позовної заяви, просили їх
задовольнити в повному обсязі, при
цьому просили відмовити у задоволенні
зустрічної позовної зави третьої особи
з самостійними вимогами на предмет
спору ОСОБА_5, оскільки його позовні
вимоги можуть бути розглянуті тільки
після встановлення права власності на
предмет спору.

Представник ОСОБА_3 в інтересах третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору ОСОБА_5, підтримав
вимоги зустрічної позовної заяви, та
просив суд її задовольнити та
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 в повному обсязі.

Представник Луковицької сільської
ради Глибоцького району Чернівецької
області в судове засідання не з'явився,
проте сільрада направила судуд заяву в
якій просить суд розглянути справу у
відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
допитавши свідків ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, дослідивши письмові докази у
справі: заповіт від 29.03.2008 року;
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від
15.03.2013 року; витяг про реєстрацію в
спадковому реєстрі від 17.06.2013 року;
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальних дій від 15.10.2013 року;
архівну довідку від 24.03.2014 року №1/106;
копія з погосподарської книги №215
станом на 1996 - 2000 роки; технічний
паспорт №?37 на житловий будинок
АДРЕСА_1 виданого ОСОБА_6 станом на
30.04.2013 року; висновок №563 експертного
будівельно-технічного дослідження
складеного 15 травня 2013 року; лист
відповідь №69 від 18.04.2014 року з
Глибоцького районного відділу
Управління ДСНС України в Чернівецькій
області; рішення XXV сесії VI скликання
Лковецької сільської ради Глибоцького
району №56-25/14 від 31.03.2014 року; відповідь
на звернення ОСОБА_4 від 25.04.2014 року
№7/24/5-4/238 з інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області; копію паспорта
ОСОБА_4 серії НОМЕР_2; рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 20 лютого 2014 року, оглянувши
матеріали у справі №715/2577/13-ц,
провадження 2/715/884/13ц, а саме: копію з
погосподарської книги особовий
рахунок №184 станом на 2001 - 2005 роки; копію
з погосподарської книги особовий
рахунок НОМЕР_3 станом на 2006 - 2010 роки;
копію облікової картки об'єкта по
господарського обліку №0190-1 станом на
2011-2015 роки, судом встановлені наступні
обставини і справі та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що предметом спору є
будонковолодіння та будівельні
матеріали і конструкції, які були
використані при його будівництві, яке
розташоване в с. Луковиця Глибоцького
району Чернівецької області, до складу
якого входить житловий будинок літ.А
загальною площею 78,3кв.м. в тому числі
житловою 50,7кв.м., сараїв літ.Б та В,
вбиральні літ.Г, колодязя №1, огорожі
№2-7, вимощення І.

Будівництво вищевказаного
буднковолодіння з господарськими
будівлями та спорудами почалося в 1988-89
роках та проводилось по 1996 рік.
Вищевказане будівництво відбувалось
за участі і за згодою ОСОБА_6, яка станом
на 15 квітня 1991 року, була єдиним членом
та головою колгоспного двору, а після
вступу в силу Закону України «Про
власність» і до моменту своєї смерті
сама проживала у вищевказаному
будинковолодінні.

При цьому, будівництво вищевказаного
будинковолодіння проводилось без
будь-яких дозвільних документів, тобто
самочинно на земельній ділянці, яка
перебувала в користуванні ОСОБА_6, з
цільовим призначенням будівництва і
обслуговування житлового будинку.

Вищенаведені обставини сторонами по
справі не оспорювались і відповідно до
ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановленні судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 20.02.2014 року
також встановлено, що
будинковолодіння АДРЕСА_1 відноситься
до категорії колгоспних дворів, і
станом на 15.04.1991 року головою двору
була ОСОБА_6.

При цьому майно яке належало
колгоспному двору і яке зазначене в
погосподарських книгах не збереглося
після припинення його існування.

Крім цього, даним рішенням також
встановлено, що ОСОБА_5 вибув з
вказаного колгоспного двору 2.02.1989 року,
при цьому він не втратив право на
частку в майні колгоспного двору. Про
те, оскільки майна колгоспного двору не
збереглося, а ОСОБА_5, для можливості
визначення свої частки в майні
колгоспного двору, не довів в судовому
засіданні, що саме було побудовано у
вищевказаному будинковолодінні станом
на 15 квітня 1991 року, йому було
відмовлено у визнанні права власності
на 1/2 будівельних матеріалів,
обладнання та конструкції
використаних в процесі будівництва.

Таким чином, вищевказаним рішенням
було встановлено право ОСОБА_5 на
частку у майні колгоспного двору, яке
було побудовано у даному дворі за його
участі станом на 15.04.1991 року.

Разом з тим, третя особа ОСОБА_5
звертаючись до суду з зустрічним
позовом не порушує питання про
визнання за ним права на частку у майні
колгоспного двору, а порушує питання
про визнання за ним права власності на
будівельні матеріали та конструкції,
при цьому його доводи не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Так, рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 20.02.2014 року
було встановлено, що ОСОБА_5 менш ніж за
три роки до припинення колгоспного
двору, тобто до 15.04.1991 року працював на
будівництві будинку по АДРЕСА_1.

Це підтвердили під час судового
розгляду справи і свідки ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_18 та ОСОБА_17, при цьому
яка була вартість будівельних
матеріалів і хто конкретно за них
розраховувався свідки не вказали, при
цьому ОСОБА_5 належними та допустимими
доказами не довів в судовому засіданні,
що саме було побудовано до 15.04.1991 року у
вищевказаному колгоспному дворі, тобто
до набрання чинності Законом України
«Про власність» та відміни поняття
«колгоспний двір». Крім цього, також
належними та допустимим доказами в
судовому засіданні не було доведено, що
саме було побудовано ОСОБА_5 за його
особисті гроші та особистою працею
після 15.04.1991 року, оскільки було
достовірно встановлено і апеляційним
судом, ОСОБА_5 вибув з вищевказаного
колгоспного двору 2.02.1989 року, і в
подальшому у вищевказаному дворі не
проживав і не проживає.

Слід зазначити, що згідно вимог чинного
законодавства, особа яка приймала
участь у будівництві жилого будинку не
на підставі угоди про створення
спільної власності, яка відповідає
законодавству, вправі вимагати
відшкодування своїх затрат на
будівництво, якщо допомогу
забудовнику він надавав не безоплатно.

Таким чином, у зв'язку з тим, що третя
особа з самостійними вимогами ОСОБА_5,
для визначення частки в колгоспному
дворі, належними та допустимими
доказами не довів в судовому засіданні,
що саме ним було побудовано станом на
15.04.1991 року, а також ним не було
доведено, що конкретно було побудовано
за його участі, особистою працею та за
особисті кошти після 15.04.1991 року, не
доведена вартість будівельних
матеріалів, яка була використана для
цього, а тому суд не вбачає підстав для
задоволення його зустрічних позовних
вимог.

Крім цього, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 15.03.2013 року, яка за
життя склала заповіт 20.03.2008 року,
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Луковицької сільської ради
Глибоцького району Чернівецької
області ОСОБА_19, згідно якого на
випадок своєї смерті, все своє майно
заповіла позивачу ОСОБА_4, даний
заповіт ніким не оспорювався і не
скасований.

ОСОБА_4 в передбачений законом строк
звернувся з заявою про прийняття
спадщини, про те постановою про відмову
у вчиненні нотаріальної дії приватного
нотаріуса від 15.10.2013 року №597/02-31, йому
було відмовлено у видачу свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
житловий будинок, що розташований по
АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів.

Відповідно до ст.25 ЦК України цивільна
правоздатність фізичної особи
припиняється в момент її смерті.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка
передбачає, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом, містить
загальну норму, яка означає право
кожного звернутися до суду, якщо його
права чи свободи порушені чи
порушуються, створені чи створюються
перешкоди для їх реалізації чи мають
місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону,
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право, зокрема,
не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки в установленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Пункт 5 ст.376 ЦК України передбачає, що
«на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» вказано, вирішуючи
справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Рішенням №56-25/14 Луковицької сільської
ради XXV сесії VI скликання від 31 березня
2014 року відмовлено ОСОБА_4 у
переоформленні на його ім'я земельної
ділянки, якою користувалась його
померла мати ОСОБА_6, площею 0,50 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1, в зв'язку з тим,
що на даній земельній ділянці
розташований незавершений
будівництвом житловий будинок з
належними до нього господарськими
будівлями спорудами, який належав
померлій ОСОБА_6.

Відповідно до висновку №563 експертного
будівельно-технічного дослідження
складеного 15 травня 2013 року,
будівництво житлового будинку, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований по АДРЕСА_1 проведено з
дотриманням державних будівельних,
протипожежних, санітарних норм,
подальша їх експлуатація за
призначенням можлива, ступінь
готовності 100 відсотків.

Згідно відповіді Управління ДСНС
України у Чернівецькій області №69 від
18.04.2014 року, житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 відповідає вимогам пожежної
безпеки.

Відповідно до відповіді Інспекції
державного архітектурного -
будівельного контролю у Чернівецькій
області від 25.04.2014 року №7/24/5-4/238 на
звернення ОСОБА_4, будівництво будинку
проведено без дозвільних документів, а
тому у інспекції відсутні підстави для
прийняття в експлуатацію будинку на
АДРЕСА_1.

Слід також зазначити, що в судовому
засіданні свідки ОСОБА_1, ОСОБА_9
вказали на те, що позивач ОСОБА_4 також
приймав участь знесенні старого
будинку та розпочав будівництво нового
будинку, при цьому будівельні роботи
проводились зі згоди померлої ОСОБА_6, і
саме для неї будувався новий житловий
будинок. Свідок ОСОБА_9 вказала на те, що
для початку будівництва вона взяла
ссуду, це підтвердила свідок ОСОБА_7, а
свідок ОСОБА_8 вказала на те, що вона
виписувала блок і ОСОБА_4 за нього
розраховувався.

Таким чином, оскільки будівництво
відповідає технічним, санітарним та
пожежним нормам, але здійснене
самочинно, при цьому позивач не може
оформити свої права спадкоємця,
необхідно визнати за ОСОБА_4 право
власності на будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1, до складу якої
входить, житловий будинок літ. «А»,
загальною площею 78,3кв.м., в тому числі
житловою 50,7кв.м., сараїв літ. «Б» та «В»,
вбиральні літ. «Г», колодязя №1, огорожі
№2-7, вимощення І.

Згідно ч. ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. ст. 55, 64 Конституції
України, ст. ст. 331, 376, 391, 392 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 15, 60, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Луковичцької
сільської ради Глибоцького району
Чернівецької області, третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету позову ОСОБА_5 про визнання
права власності на житловий будинок -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем
с. Молодія, Глибоцького району
Чернівецької області право власності
на спадкове майно, яке розташоване в
АДРЕСА_1, до складу якої входить,
житловий будинок літ. «А», загальною
площею 78,3кв.м., в тому числі житловою
50,7кв.м., сараїв літ. «Б» та «В»,
вбиральні літ. «Г», колодязя №1, огорожі
№2-7, вимощення І, загальною вартістю
144080 гривень.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_5 про визнання
права власності на будівельні
матеріали та конструкції - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Глибоцький районний суд Чернівецької
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення
апеляційної.

СУДДЯ: