Справа № 199/5638/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 серпня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Грицай А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради про визнання права
власності на самовільно збудований
житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання за ним права
власності на домоволодіння АДРЕСА_1.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач
посилався на те, що він у 2009 році на
земельній ділянці площею 0,12 га без
відповідного дозволу побудував
житловий будинок з двома мансардними
поверхами загальною площею 202,4 м.кв.,
житловою площею 121,4 м.кв. та інші
господарські споруди та будівлі.

16.02.2012 року за договором
купівлі-продажу, реєстровий №492,
позивач придбав земельну ділянку
площею 0,0405 га. АДРЕСА_2. Пізніше 09.04.2014
року за договором оренди земельної
ділянки, реєстровий №143, позивачу була
передана в оренду земельна ділянка
площею 0,0780 га. АДРЕСА_1 :01:218:0011).

Згідно з висновком від 06.06.2012 року про
технічний стан конструкцій
індивідуального житлового будинку в
домоволодінні АДРЕСА_1 будівля будинку
відповідає вимогам категорії К-1, має
необхідний запас міцності й
характеристики, що забезпечують
твердість і просторову стійкість та
визнані такими, що відповідають
будівельним нормам та придатні до
експлуатації згідно з функціональним
призначенням.

Позивач, посилаючись на те, що право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнано за особою, яка його
здійснила на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку під уже
збудоване нерухоме майно, просив суд
визнати за ним право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з: житловий будинок літ. А-2 загальною
площею 202,4 м.кв., житловою площею 121,4
м.кв., літня кухня літ. Б, басейн літ. В,
гараж літ. Г, споруди 1-3.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позовні вимоги у повному обсязі, та
додатково зазначив, що відповідно до
рішення та договору .

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала, посилаючись на те, що
позивач у встановленому порядку не
звертався до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області з
декларацією про погодження прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію,
також позивач не отримував адресу, за
яким розташований спірний об'єкт. У
даному випадку позивачем не дотриманий
встановлений законом порядок про
введення самочинного будівництва в
експлуатацію. Окрім цього житловий
будинок побудований позивачем в той
період, коли земельна ділянка не
знаходилась у його користуванні та не
була відведена для будівництва. У
зв'язку з цим, правові підстави для
визнання за позивачем ОСОБА_1 права
власності відсутні.

Вислухавши пояснення позивач та
представника відповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
16.02.2012 року за договором
купівлі-продажу, реєстровий №492,
позивач ОСОБА_1 придбав земельну
ділянку площею 0,0405 га. АДРЕСА_2. Пізніше
09.04.2014 року за договором оренди
земельної ділянки, реєстровий №143,
позивачу була передана в оренду
земельна ділянка площею 0,0780 га. АДРЕСА_1
:01:218:0011).

До оформлення права на користування
цими земельними ділянками у 2009 році
позивач без відповідного дозволу
побудував житловий будинок з двома
мансардними поверхами загальною
площею 202,4 м.кв., житловою площею 121,4
м.кв. та інші господарські споруди та
будівлі: літню кухню літ. Б, басейн літ.
В, гараж літ. Г, споруди 1-3.

Згідно з технічним паспортом станом на
05.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_1
знаходиться самовільно збудований
житловий будинок літ. А-2 загальною
площею 202,4 м.кв., житловою площею 121,4
м.кв., літня кухня літ. Б, басейн літ. В,
гараж літ. Г, споруди 1-3.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК
України, може пред'явити позов про
визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем суду не були надані докази
того, що він у встановленому порядку
звертався до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області з
декларацією про погодження прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію та
реєстраційної служби з питання
реєстрації права власності на
новостворене нерухоме майно, у зв'язку
з чим не надані відповіді, з яких
вбачалось, що право власності позивача
кимось оспорюється або не визнається.

Також, як вбачається з наданого
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 16.02.2012 року земельна
ділянка площею 0,0405 га. знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, а відповідно до
договору оренди від 09.04.2014 року
позивачу була надана в оренду земельна
ділянка площею 0,0780 га. за адресою:
АДРЕСА_1.

З наданих позивачем документів
вбачається, що спірний будинок
знаходиться на земельній ділянці
площею 0,12 га. за адресою: АДРЕСА_1. Однак
позивачем не наданий акт або інший
документ про об'єднання земельних
ділянок, а також рішення про присвоєння
домоволодінню окремої адреси.

Окрім цього позивачем не надані
позивачем суду жодних документів, того
що спірний будинок побудований саме
ним (замовлення проекту, договори
підряду на будівництво, квитанції на
придбання матеріалів, договори
поставки, інших робіт тощо).

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинне
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно, в разі, якщо
це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», виконання будівельних
робіт дозволяється після реєстрації
повідомлення або декларації про
початок виконання будівельних робіт чи
видачі Інспекцією дозволу на виконання
будівельних робіт.

Згідно ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», датою прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта є дата реєстрації декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
або видачі сертифіката. Експлуатація
закінчених будівництвом об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію,
забороняється.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що
інформація про наявність у позивача
дозвільних документів на право
виконання будівельних робіт з
будівництва об'єкту та вводу його в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку відсутня,
адреса спірному домоволодінню не
присвоєна, тому суд вважає ОСОБА_1 в
позові до Дніпропетровської міської
ради про визнання права власності на
самовільно збудований житловий
будинок, - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 212, 215, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 319, 331, 376 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до Дніпропетровської
міської ради про визнання права
власності на самовільно збудований
житловий будинок, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: