АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Оніщук М.І.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків та упущеної вигоди, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Накладено арешт на нежитлове приміщення в літ. А № 1-4, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстровано за ОСОБА_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_3), ОСОБА_1(проживає за адресою: АДРЕСА_3).

Накладено арешт на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3).

Унікальний номер справи: 755/29052/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11152/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права, просять ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати.

Апелянти посилаються, що згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднитичи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався

при постановленні ухвали.

Вказують, що всупереч вказаним вище нормам законодавства ухвала суду першої інстанції від 22.07.2014 р. про вжиття заходів забезпечення позову нічим не обґрунтована, постановлена без будь-яких доказів того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у випадку задоволення позову, зокрема не наведено жодних доказів того, що відповідач має намір продати чи іншим чином відчужити спірне майно.

Крім того, апелянти зазначають, що відповідно доВідповідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами. Між тим, вартість заявлених Позивачем вимог до Відповідача-1 становить 57190 грн. 50 коп., в той час як вартість квартири належної Відповідачу-1, на яку накладено арешт, становить 3 323 300 грн.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та заяви ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1, вважає апеляційну скаргу та заяву такими, що підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач за первісним позовом ОСОБА_3 заявив клопотання про забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно відповідачів, яке знаходиться за адресою: яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідачі мають змогу відчужити майно, на яке може бути звернено стягнення, в результаті чого це значно може ускладнити у подальшому виконання рішення суду в разі задоволення його позовних вимог.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.5 ст. 153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Судом першої інстанції встановлено, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення первісних позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що зважаючи на характер позовних вимог, розмір останніх, співмірність заходів забезпечення позову із вимогами позову вжиття заходів, про які просить позивач є не доцільним, оскільки оскаржуваною ухвалою необґрунтовано накладено заходи забезпечення позову на нежитлове та житлове приміщення відповідачів, вартість кожного з яких вища заявлених вимог.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги та заяви про приєднання до неї, що вартість заявлених Позивачем вимог до Відповідача-1 становить 57190 грн. 50 коп., в той час як вартість Квартири належної Відповідачу-1, на яку накладено арешт, становить 3 323 300 грн.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 ППВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3, домовленість про продаж спірної квартири в м. Алушта та попередній договір уступки прав вимоги було укладено між позивачем та ОСОБА_2 Між тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником спірної квартири є ОСОБА_1, тобто ухвалою про забезпечення позову в частині накладення арешту на власність ОСОБА_1 порушено її права як власника.

З огляду на вказане, суд першої інстанції передчасно наклав арешт на житлове приміщення ОСОБА_1, та водночас не перевірив співмірність заходів забезпечення позову.

Колегія суду за таких обставин вважає, що є належні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову в частині накладення арешту на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3) та постановлення нової ухвали в цій частині про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відносно інших доводів апеляційної скарги, а саме: того, що суд першої інстанції не зазначив мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення,наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали, колегія суддів зазначає, що вони не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що з наданих позивачем документів у суду не було підстав вважати, що відповідач якимось чином буде ухилятись від виконання рішення суду в разі задоволення позову чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову,не знайшли своє підтвердження, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині накладення арешту на нежитлове приміщення в літ. А № 1-4, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстровано за ОСОБА_4та ОСОБА_1

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає передчасними та необґрунтованими висновки районного суду лише в частині забезпечення позову та накладення арешту на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ОСОБА_1.

Відповідно до ч.2 ст. 307 ЦПК України Апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заяву ОСОБА_2 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3) - скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу наступного змісту:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 в частині накладення арешту на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3) - відмовити.

В решті ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 22 липня 2014 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: