АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Сп. № 22-ц-796/9125/2014
Головуючий у 1-ін.-Лазаренко В.В.
Доповідач - Слободянюк
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк
С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф.,
Саліхова В.В.,

при секретарі - Трофименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу в м.Києві за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Солом*янського районного суду м.Києва
від 29 травня 2014 року за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3, третя особа: служба у
справах дітей Солом*янської районної
у м.Києві державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав,
стягнення додаткових витрат на
утримання дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з наведеним позовом і просила суд
позбавити відповідача ОСОБА_3
батьківських прав відносно сина -
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньки - ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути на їх
утримання додаткові витрати у розмірі 4
621 грн. за період з 01 січня 2012 рок до 05
червня 2013 року.

Позивачка зазначала, що відповідач з 2008
року залишив сім*ю; ухиляється від
оплати аліментів, виконання
батьківських обов*язків; не цікавиться
життям, здоров*ям дітей; не
зустрічається з ними.

Рішенням Солом*янського районного суду
м.Києва від 25 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто одноразово з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 додаткові витрати на
утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 січня
2012 року по 05 червня 2013 року в
загальному розмірі 2540,41 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір 243,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

На рішення суду першої інстанції
позивачка ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій з посиланням на
порушення норм матеріального та
процесуального права, ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції, ухвалення нового -
про задоволення позову у повному
обсязі.

Апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції дійшов
необґрунтованого висновку про
недоцільність позбавлення відповідача
батьківських прав; безпідставно судом
стягнуто лише половина заявленої суми,
витраченої на лікування дітей; судом не
враховано думку дітей, які не бажає
спілкування з батьком

В судовому засіданні апелянт - ОСОБА_2
підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_3
та представник служби у справах дітей
Солом*янської районної у м.Києві
державної адміністрації - Фіщук М.О. -
скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..164 СК України
підставами для позбавлення
батьківських прав батьків є : якщо
мати, батько не забрали дитини з
пологового будинку або іншого закладу
охорони здоров*я без поважних причин і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;
ухилення від виконання своїх
обов*язків по вихованню дитини, жорстко
поводяться з дитиною; є хронічними
алкоголіками або наркоманами; вдаються
до будь-яких видів експлуатації дитини;
засуджені за вчинення умисного
злочину щодо дитини.

За матеріалами справи, сторони
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з
22 травня 1998 року (а.с.6). 29 травня 2008 року,
шлюб між сторонами розірвано (а.с.6).

Від спільного проживання у шлюбі
сторони мають доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), які після розірвання
батьками шлюбу перебувають на
утриманні та вихованні матері.

Судом встановлено, що сторони
припинили спільне проживання
приблизно у лютому 2008 року.

Статтею 12 Закону України «Про охорону
дитини» передбачено, що на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки, або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов`язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров`я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати їх
до самостійного життя та праці.

Згідно ч.1-3 ст.157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Підставою для звернення до суду з таким
позовом є те, що, як зазначає позивачка,
відповідач - ОСОБА_3 самоусунувся від
виконання батьківських обов'язків, не
спілкується з дітьми, не бере участь у
їхньому вихованні, не зустрічається з
дітьми, не цікавиться їхнім здоров`ям,
успіхами у навчанні, не піклується про
їхній фізичний розвиток як складову
виховання, не надає доступу до
культурних та інших духовних
цінностей, як складову духовного
розвитку, не сприяє засвоєнню дітьми
загальновизнаних норм моралі, як
складову морального розвитку, не бере
участі у здобутті дітьми повної
середньої освіти, не готує їх до
самостійного життя, не виявляє
інтересу до їхнього внутрішнього
світу.

Судом встановлено, і це не
заперечується відповідачем, що після
розірвання шлюбу між сторонами
відповідач дійсно останні декілька
років позбавлений можливості
спілкуватися з дітьми.

Як в суді першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції, відповідач
ОСОБА_3 зазначав, що позивачка чинить
йому перешкоди у спілкуванні з дітьми,
формує у дітей негативне ставлення до
нього як до батька.

З розпорядження Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації №656 від 18 квітня 2008 року
вбачається, що за заявою ОСОБА_3 йому
встановлено графік обов*язкових днів
та годин для побачень і участі у
вихованні дітей та один раз на рік для
оздоровлення та відпочинку дітей при
наявності путівки на термін дії за
домовленістю з матір`ю дітей (а.с.9).

Між тим, судом встановлено, і це не
заперечується сторонами, що діти
відмовляються спілкуватися з батьком.
Зазначені обставини вбачаються з листа
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації № Л-1581 від 29
травня 2008 року (а.с. 10).

Доводи апеляційної скарги стосовного
того, що відповідач не цікавиться
життям дітей спростовуються
матеріалами справи.

Звернення ОСОБА_3 до органів опіки та
піклування щодо встановлення
регламенту побачень з дітьми;
спілкування з класним керівником
доньки щодо успіхів її у школі, це все
свідчить про те, що він цікавиться
життям своїх дітей, бажає приймати
участь у їх вихованні та житті.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30
березня 2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Відповідно до роз`яснень
наведеної Постанови та норм закону,
тільки винна поведінка батьків, може
бути підставою для позбавлення їх
батьківських прав, що є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов»язків,

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
позбавленні відповідача батьківських
прав. Оскільки, суду не надано доказів
саме винної поведінки або свідомого
нехтування батьківськими обов'язками
відповідача відносно дітей; в
матеріалах справи відсутні дані, які б
негативно характеризували
відповідача, як особистість.

Водночас, за матеріалами справи (лист
голови опікунської ради т.1 а.с.10) і це
встановлено судом, що діти не бажають
спілкуватися з батьком. Такі обставини,
свідчить про те, що останнім не в
достатньо повній мірі досягнуто зусиль
щодо встановлено більш тісного
контакту у спілкуванні з дітьми та у їх
вихованні.

Колегія суддів, заслухавши доводи
сторін, вважає необхідним попередити
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дітей.

Правильним є висновок суду щодо
часткового задоволення позовних вимог
про стягнення додаткових витрат на
лікування дітей.

Положенням ст. 180 СК України
передбачено, що батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Відповідно до ст. 185 ч.1 СК України, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами ( розвитком здібностей
дитини , її хворобою тощо ).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України,
додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед, або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

До особливих обставин з якими
законодавець пов'язує стягнення
додаткових витрат на дитину
відносяться ті обставини, що пов'язані
з розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо.

Суд першої інстанції правильно
зазначав, що участь у додаткових
витратах на дитину є не правом, а
обов`язком батька (матері) незалежно
від сплати ним (нею) аліментів і закон
не передбачає можливості повного
звільнення особи від участі в таких
витратах, а обставини, що мають істотне
значення, враховуються лише при
визначенні судом розміру участі одного
з батьків у додаткових витратах на
дитину в разі спору.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовного стягнення Ѕ частини
фактично понесених витрат, які
підтверджено квитанціями додаткових
витрат, пов'язані із хворобою дітей та
перебуванням на лікуванні у зв'язку з
загостренням хронічної хвороби
(консультативні висновки, довідки НДСЛ
«Охматдит»), а також оплату проїзних
документів до місця оздоровлення
дітей.

Судом першої інстанції правильно не
прийнято до уваги інші витрати на
лікування дітей (зокрема на лікування
ОРВІ), оскільки такі витрати не є
додатковими витратами на дітей в
розумінні ст. 185 СК України, так як, не
відносяться до додаткових витрат, які
викликані особливими обставинами, і
мають забезпечуватися аліментами, а
тому не підлягають стягненню з
відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції дана належна оцінка доводам
сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 3030,307,308,313 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Солом*янського районного
суду м.Києва від 29 травня 2014 року
залишити без змін.

Доповнити резолютивну частину
рішення наступним.

Попередити ОСОБА_3 про
необхідність змінити ставлення до
виховання дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: