Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Журавель
В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія»,
зацікавлені особи: Публічне акціонерне
товариство «Дочірній банк Сбербанку
Росії», ОСОБА_4, про заміну стягувача,

за касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія», поданою
представником - Олійник Аліною
Олегівною, на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від

31 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія» (далі -
ТОВ «Українська боргова компанія»),
зацікавлені особи: Публічне акціонерне
товариство «Дочірній банк Сбербанку
Росії» (далі - ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії»), ОСОБА_4, звернулося
до суду із заявою про заміну стягувача.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 8 грудня 2010 року видано
виконавчий лист № 2-6114/10 про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» заборгованості за
кредитним договором від 22 лютого 2008
року № 04-В/08/ФО/П в розмірі 1 303 243 грн 59
коп. 30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній
Банк Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ»
укладено договір факторингу та договір
відступлення права вимоги № 3А,
відповідно до умов якого відбулося
відступлення прав вимоги
заборгованості за кредитним договором
від 22 лютого 2008 року

№ 04-В/08/ФО/П. Тому ТОВ «Українська
боргова компанія» просило замінити
сторону стягувача у зв'язку із
переходом прав вимоги кредитора.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року заяву
ТОВ «Українська боргова компанія»,
заінтересовані особи: ПАТ «Дочірній
Банк Сбербанку Росії», ОСОБА_4, про
заміну стягувача залишено без
задоволення.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
10 квітня 2014 року ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Українська боргова

компанія» - Олійник А.О. просить
скасувати ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 10 квітня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити заяву,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи заяву ТОВ «Українська
боргова компанія» про заміну сторони
стягувача без задоволення, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що ТОВ «Українська боргова
компанія» не є стороною виконавчого
провадження.

Однак із висновками судів попередніх
інстанцій погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що
заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 26 травня 2010
року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Дочірній Банк Сбербанку Росії»
заборгованість за кредитним договором
від 22 лютого 2008 року

№ В/08/ФО/П в розмірі 1 301 423 грн 59 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат (а. с. 53-54).

Заочне рішення у передбаченому законом
порядку було звернуто до виконання.

Постановою державного виконавця
Першого Київського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції

Коркач О.І. від 26 вересня 2011 року
відкрито виконавче провадження у даній
справі (а. с. 62а).

30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ»
укладено договір факторингу № 30/08-13,
згідно з яким ТОВ «АНСУ» набуло права
кредитора відносно ОСОБА_4 (а. с. 63-71).

Згідно із договором № 3А про
відступлення права вимоги, укладеним 30
серпня 2013 року між ТОВ «АНСУ» та ТОВ
«Українська боргова компанія», останнє
набуло права вимоги заборгованості за
кредитним договором у ОСОБА_4 (а. с. 72-82).

У листопаді 2013 року ТОВ «Українська
боргова компанія» звернулося до суду з
заявою про заміну стягувача, а саме: ПАТ
«Дочірній Банк Сбербанку Росії»
замінити його правонаступником ТОВ
«Українська боргова компанія» (а. с.
58-60).

Підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини (пункт 1 частина друга стаття
11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512
ЦК України кредитор у зобов'язанні
(крім випадків, передбачених статтею 515
ЦК України) може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора в зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного
законодавства заміна осіб в окремих
зобов'язаннях через волевиявлення
сторін (відступлення права вимоги) є
різновидом правонаступництва та
можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті
378 ЦПК України та статті 8
Закону України «Про виконавче
провадження» у разі вибуття кредитора
в зобов'язанні він замінюється
правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1,
2 частини першої статті 512 ЦК України, у
разі передання кредитором своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги) чи
правонаступництва (припинення
юридичної особи шляхом злиття,
приєднання поділу, перетворення або
ліквідації, спадкування) на стадії
виконання судового рішення
відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається
поза межами виконавчого провадження у
разі смерті кредитора, припинення
юридичної особи чи відступлення права
вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора
відбувається вибуття цієї особи з
виконавчого провадження, у зв'язку із
чим припиняється її статус сторони
виконавчого провадження і її заміна
належним кредитором проводиться
відповідно до частини п'ятої статті 8
Закону України «Про виконавче
провадження», статті 378 ЦПК України за
заявою заінтересованої сторони
зобов'язання, якою є правонаступник, що
отримав від попереднього кредитора всі
права та обов'язки в зобов'язанні, у
тому числі й право бути стороною
виконавчого провадження.

За таких обставин звернення
правонаступника кредитора із заявою
про надання йому статусу сторони
виконавчого провадження відповідає
змісту статей 512, 514 ЦК України та статті
8 Закону України «Про виконавче
провадження».

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
ухвалу суду першої інстанції без змін,
залишив поза увагою, що заміна
кредитора у зобов'язанні можлива з
підстав відступлення вимоги (цесія),
правонаступництва (смерть фізичної
особи, припинення юридичної особи) тощо
й до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, у тому числі
бути стороною виконавчого провадження
шляхом подання ним заяви про заміну
стягувача безпосередньо до суду.

Отже, при вирішенні спору апеляційний
суд у порушення статей

213, 214 ЦПК України на вказане уваги не
звернув, фактичні обставини не
встановив, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвали
апеляційного суду з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія», подану
представником - Олійник Аліною
Олегівною, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10
квітня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова О.І.
Євтушенко В.І. Журавель