Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/2831/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 вересня 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 15 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа - районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Шевченківському району про
позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначала, що з відповідачем вона
перебувала у шлюбі з 30.07.2011 p., який було
розірвано рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 р.
Від спільного життя з ОСОБА_3 мають
неповнолітню доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Проблеми у відносинах з чоловіком
виникли ще до розірвання шлюбу, одразу,
коли вона дізналась про вагітність.
Відповідач був проти народження
дитини, але згодом вони одружились та
народилась донька.

Після народження, у дитини була
виявлена новонароджена гнійна
запальна інфекція. У зв'язку з чим її.
разом з донькою, 05.03.2012 р. поклали на
стаціонарне лікування, де вона
знаходилась до 13.03.2012 р. За весь цей час
відповідач жодного разу не прийшов до
лікарні, не поцікавився здоров'ям
дитини, не спитав, чи потребують вони
будь-якої допомоги. З лікарні
відповідач її з дитиною також не
забрав, після виписки вона протягом
місяця проживала у своїх батьків.

Потім вони намагались налагодити
подружнє життя. В червні 2013 р. у них
виникла чергова сварка, у ході якої
ОСОБА_3 вигнав її з чотирьохмісячною
дитиною з квартири, в результаті вона
була вимушена була проживати чотири
місяці у своїх батьків. За весь цей час
відповідач жодного разу не надав їй з
дитиною матеріальної допомоги, не
цікавився в якому стані перебуває
дитина.

В жовтні 2013 р. вони помирились та почали
проживати разом.

Приблизно 16-17 січня 2013 р. вона пішла з
дитиною до дитячої поліклініки у
зв'язку з тим, що у дитини був врослий
ніготь перших пальців обох стоп і їй
потрібно було хірургічне втручання.
Після проведеного хірургічного
втручання вона зателефонувала своєму
батькові, щоб він забрав її разом з
дитиною додому. Приїхавши до батьків,
вона подзвонила відповідачу і
повідомила, що операцію провели, вона
зараз знаходиться у батьків, та вже
збирається додому. В процесі розмови,
ОСОБА_3 сказав їй. що вона може
залишатись у своїх батьків та надалі не
повертатись додому.

Перед днем народження доньки,
приблизно 22.02.2013 р. вона вирішила взяти
з квартири, де вони мешкали разом з
відповідачем, деякі дитячі речі.
Прийшовши додому, вона побачила, що
квартирі замкнена на два замки, хоча
ключ у неї був лише від одного.
Приблизно через два тижні вона знову
спробувала забрати речі, але
безрезультатно.

У зв'язку і чим. вона була вимушена
звернутись до Шевченківського
районного відділу із заявоюпро
порушення кримінальної справи.

Після розлучення, вперше 01.05.2013 р.
ОСОБА_3 попросив зустрічі з донькою, на
що вона погодилась. Він провів з ними
близько години на дитячому майданчику.

Після 01.05.2013 р. відповідач не підтримує
будь-яких відносин ані з нею, ані з
донькою. Долею дитини ОСОБА_3 не
цікавиться, вихованням належним чином
не займається, не переймається про стан
її здоров'я, фізичний та моральний
розвиток, в добровільному порядку не
приймає участі в утриманні доньки.

29.04.2013 р. рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя з
відповідача на її користь були
стягнуті аліменти на утримання дитини,
відрахування здійснювались за місцем
роботи відповідача із заробітної
плати.

Однак ОСОБА_3 звільнився з ВАТ «Мотор
Січ» за власним бажанням, після чого
аліменти на її утримання чи на
утримання дитини не сплачує, в
результаті чого виникла
заборгованість по аліментам в сумі 2
919,70 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила суд, позбавити ОСОБА_3
батьківських прав відносно його доньки
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року
позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
батьківських прав відносно
малолітньої доньки - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати в сумі 243.60 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" (із
змінами, внесеними згідно з постановою
Пленуму Верховного Суду України від 19
грудня 2008 року № 20) (далі - Постанова)
передбачено, що відповідно до статті 165
СК України з позовом про позбавлення
батьківських прав можуть звернутися:
один із батьків, опікун, піклувальник,
особа, в сім'ї якої проживає дитина;
заклад охорони здоров'я, навчальний або
інший дитячий заклад, у якому вона
перебуває; орган опіки та піклування;
прокурор; сама дитина, яка досягла
чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд
має право вирішити питання про
відібрання дитини у відповідача і
передачу органам опіки та піклування
(якщо цього потребують її інтереси), але
не повинен визначати при цьому
конкретний заклад.

Позбавлення батьківський прав є
виключною мірою, яке тягне за собою
серйозні правові наслідки, як для
батька (матері), так і для дитини (ст. 166
СК України). Таким чином, позбавлення
батьківський прав допускається лише,
коли змінити поведінку батьків в кращу
сторону неможливо, і лише при наявності
вини в діях батьків.

Ухвалюючи рішення про позбавлення
батьківських прав, суд послався на
загальні підстави, не врахувавши, що
сторони в справі припинили шлюбні
відносини лише в січні 2013 року,
малолітня дитина залишилася проживати
з матір'ю та виховувалася нею.

Жодних відомостей про таку поведінку
відповідача, яка негативно впливала б
на дитину або інших обставин, які
зумовлювали б застосування такої
виключної міри як позбавлення
відповідача батьківських прав не
встановлено.

В ході розгляду справи відповідач
звертався до органу опіки та
піклування з заявою щодо встановлення
графіку спілкування з дитиною, але йому
було відмовлено з посиланням на
розгляд іншої справи щодо оспорювання
батьківства без зазначення того, яким
чином наявність такої справи
перешкоджає спілкуванню батька з
дитиною.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову про позбавлення
батьківських прав враховуючи, що
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківські обов'язки, та те,
що до відповідача раніше не
застосовувались попередження про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини.

Крім того, одна тільки заборгованість
по сплаті аліментів не може бути
підставною в силу положень ст. 164 СК
України для позбавлення батьківських
прав. До того ж відповідачем протягом
розгляду справи вжиті заходи до
погашення цієї заборгованості та
висловлено впевнене бажання
спілкуватися з дитиною та приймати
участь у її вихованні.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 15 травня 2014 року в
цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: