АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Судової палати з
розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в
складі :

головуючого
Болотова Є.В.,

суддів: Білич
І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі
Товарницькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 на ухвалу
Солом'янського районного суду міста
Києва від 01 липня 2014 року у справі за
заявою представника ОСОБА_1 про
скасування заходів забезпечення
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Головне управління юстиції в місті
Києві, комунальне підприємство
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_1,
Київська міська рада, ОСОБА_4, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
квартиру,

встановила:

Ухвалою Солом'янського районного
суду міста Києва від 01 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні заяви
представника ОСОБА_1 про скасування
заходів забезпечення позову.

В скарзі апелянт ставить питання про
скасування вказаної ухвали суду з
постановленням нової ухвали про
задоволення заяви, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримав.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в
задоволенні заяви про скасування
заходів забезпечення позову, суд
першої інстанції виходив з того, що між
сторонами існує спір з приводу
визнання права власності на квартиру,
який ще не вирішено по суті.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України
заходи забезпечення позову можуть
скасовані судом, який розглядає справу.

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 25.09.2013 року, за заявою
ОСОБА_2 накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1.

04.02.2014 року ухвалою Солом'янського
районного суду міста Києва об'єднано в
одне провадження цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи:
Головне управління юстиції в місті
Києві, комунальне підприємство
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_1,
Київська міська рада, ОСОБА_4, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю та визнання права власності на
квартиру, за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини, та за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Київської
міської ради про встановлення факту
проживання однією сім'єю, встановлення
факту постійного проживання із
спадкодавцем, визнання права власності
на квартиру у порядку спадкування.

Як убачається з пояснень апелянта, він
є спадкоємцем першої черги спірної
квартири, так як являється сином
померлого спадкодавця, ОСОБА_5 На думку
ОСОБА_1, ОСОБА_2 не має відношення до
спірної квартири, таким чином між
сторонами не має спору, а відтак, не має
доказів, які були підставою
забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, та зазначає,
що предметом спору між сторонами є
право на квартиру, на яку судом
накладений арешт. Таким чином,
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на спірну квартиру є співмірним
із заявленими позовними вимогами, а
відтак підстав для скасування таких
заходів не вбачається.

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року N 9 "Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", забезпечення
позову - це сукупність процесуальних
дій, які гарантують виконання рішення
суду в разі задоволення позовних вимог.
Точне і неухильне додержання судами
України норм чинного законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову
є необхідною умовою здійснення завдань
цивільного судочинства, які полягають
у справедливому, неупередженому та
своєчасному розгляді й вирішенні
цивільних справ із метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови
передбачено, що, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Крім того, Цивільний процесуальний
закон не зобов'язує суд при розгляді
питань про забезпечення позову
перевіряти обставини, які мають
значення для справи, а лише запобігає
ситуації, при якій може бути утруднено
чи стане неможливим виконання рішення
у разі задоволення позову. Види
забезпечення позову застосовуються
для того, щоб гарантувати виконання
можливого рішення суду, а таке рішення
може бути постановлено тільки у
відповідно до заявлених позовних
вимог. Заходи забезпечення позову
повинні застосовуватись лише у разі
необхідності та бути співмірними із
заявленими вимогами, оскільки
безпідставне забезпечення позову може
привести до порушення прав і законних
інтересів інших осіб.

Будь-яких доказів, що у зв'язку із
застосуванням заходів забезпечення
позову, порушуються права апелянта або
інших осіб, суду апеляційної інстанції
не представлено.

Доводи апеляційної скарги не впливають
на правомірність винесеної судом
ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що ухвала суду від 01
липня 2014 року постановлена з
додержанням вимог закону, а відтак
підстав для її скасування в межах
доводів апеляційної скарги, немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст.
312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду
міста Києва від 01 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий

Судді: