Справа № 335/9373/14-ц 2/335/2047/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Апаллонової Ю.В., при секретарі Франчук
Г.В. розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу, в якому зазначила
наступне.

16.05.2009 року між нею та відповідачем,
було укладено шлюб, зареєстрований
Запорізьким міським відділом РАЦС
Головного управління юстиції
Запорізької області, актовий запис №
256. Від шлюбу сторони мають
неповнолітню дітину: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем.
Шлюбні стосунки фактично припинені з
квітня 2014 року. Посилаючись на ті
обставини, що сторони втратили один до
одного почуття, спільне життя з
відповідачем не склалося, з питань щодо
утримання і виховання дітей, поділу
майна та розірвання шлюбу спору немає,
просила суд розірвати шлюб.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, надала суду письмову заяву
про розгляд справи у її відсутність,
без проведення фіксації судового
процесу, підтримала викладене в
позовній заяві, наполягала на позовних
вимогах, просила суд задовольнити їх в
повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, надав суду заява про розгляд
справи за його відсутності, не
заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі, якщо відповідно до положень
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального засобу не
здійснюється.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, надавши їм оцінку
у сукупності з дослідженими
матеріалами справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
з наступних підстав.

Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного
кодексу, сімейні відносини регулюються
на засадах справедливості та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
(Конвенцію ратифіковано Законом
№475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з
подружжя у відносинах між собою і в
їхніх відносинах зі своїми дітьми
користується рівними правами та
обов'язками цивільного характеру, що
виникають зі вступу у шлюб, перебування
в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного
кодексу України шлюб гарантується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування до шлюбу не допускається.

За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК
України, шлюб припиняється внаслідок
його розірвання за позовом одного із
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України,
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлено одним із подружжя.

Частиною другою ст. 112 СК України
встановлено, що суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного із них, інтересам їх
дітей.

Судом встановлено, що 16.05.2009 року між
сторонами було укладено шлюб, який
зареєстровано Запорізьким міським
відділом РАЦС Головного управління
юстиції Запорізької області, актовий
запис № 256.

ОСОБА_1 заявлено позов про розірвання
шлюбу через те, що спільне життя між
подружжям стало суперечити його
інтересам, а також інших обставин, що
роблять неможливим їхнє подальше
спільне проживання.

Судом встановлено, що з квітня 2014 року
спільне господарство сторони не
ведуть, сімейних відносин не
підтримують, мають окремий бюджет,
спору про розподіл майна на даний час
немає. Примирення та збереження сім'ї
неможливе.

Від шлюбу у сторін є дитина: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з
позивачем.

З'ясувавши фактичні взаємостосунки між
сторонами і дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, а також, враховуючи
ст. 51 Конституції України та ст. 24
Сімейного Кодексу України, у якій
вказано, що шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка і примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається, а документальне
існування шлюбу між сторонами по
справі не відповідає поняттю «сім'ї»,
як соціального інституту сучасного
суспільства.

Зважаючи на принципи
рівноправності жінки і чоловіка, закон
вимагає щоб згода на одруження була
взаємною. Принцип добровільності шлюбу
є чинним не лише на стадії його
реєстрації, а і під час знаходження в
шлюбі, що зумовлює можливість
добровільного розірвання шлюбу, про що
записано в статті 16 Конвенції про
дискримінацію жінок в частині першій
підпункту "с") "однакові права і
обов'язки під час шлюбу і після його
розірвання", тобто дружина шлюбом не
закріпляється за чоловіком по життєво.
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово
"сімейний" засвідчує, що шлюб створює
сім`ю, а слово "союз" підкреслює
договірну природу шлюбу, яка зумовлює
його добровільний характер.

Ураховуючи особливий характер
сімейних відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих та з
врахуванням норм ст. 112 СК УК України,
суд дійшов висновку, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечить їх інтересам,
інтересам суспільства, у зв'язку з чим,
шлюб між ними повинен бути розірваний.

Відповідно до ст. 113 СК України,
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Ураховуючи клопотання позивачки про
залишення їй після розірвання шлюбу
прізвища "ОСОБА_1", суд вважає можливим
його задовольнити, оскільки відповідно
до ст.113 СК України особа, яка змінила
своє прізвище у зв'язку з реєстрацією
шлюбу, має право після розірвання шлюбу
у подальшому іменуватися цим прізвищем
або поновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у
рішенні суду про розірвання шлюбу
зазначається про вибір прізвища тим з
подружжя, який змінив прізвище під час
державної реєстрації шлюбу, що
розривається.

За змістом ст. 15 Закону України "Про
державну реєстрацію актів цивільного
стану" той з подружжя, який бажає
відновити своє дошлюбне прізвище,
повинен заявити про це в органі
державної реєстрації актів цивільного
стану під час державної реєстрації
розірвання шлюбу. Про державну
реєстрацію розірвання шлюбу в
паспортах або паспортних документах
осіб робиться відмітка про розірвання
шлюбу із зазначенням прізвища, імені та
по батькові особи, з якою розірвано
шлюб, та місця і дати державної
реєстрації розірвання шлюбу. Відмітка
про розірвання шлюбу за рішенням суду
робиться в паспортах або паспортних
документах осіб, шлюб між якими
розірвано, у разі їх звернення до
органу державної реєстрації актів
цивільного стану.

Позивач не заявляла вимог про
стягнення судового збору, тому на
підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає
витрати по сплаті судового збору за
позивачем.

Керуючись ст. 104, ч. 3 ст. 105, 110, 112,113,115 СК
України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212, 214,
215,235 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований 16.05.2009 р. Запорізьким
міським відділом РАЦС Головного
управління юстиції Запорізької
області, актовий запис № 256.

Залишити ОСОБА_1 її шлюбне прізвище
«ОСОБА_1».

Рішення суду є документом, що
підтверджує факт розірвання шлюбу
судом після набрання ним законної сили.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Відповідно до ст.115 СК України рішення
суду про розірвання шлюбу після
набрання ним законної сили надіслати
до органу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян та проставлення
відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя:
Ю.В.Апаллонова