АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 - ц/790/3306/14
Головуючий 1 - інст.. -
Доповідач - Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на заочне рішення Фрунзенського
районного суду міста Харкова від 13
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа -
Підрозділ відділу у справах
громадянства, імміграції і реєстрації
фізичних осіб Фрунзенського РВ ХМУ
УМВС в Харківській області про
визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду в порядку вимог ч.2 ст. 405 ЦК
України, ст.. 107 ЖК України з позовом до
сина ОСОБА_5 про визнання його таким,
що втратив права користування жилим
приміщенням - належного їй на праві
приватної власності будинку АДРЕСА_1, в
якому зареєстровані вона та син.

Посилалася на те, що в березні 2013 року
віповідач добровільно залишив
вказаний будинок та переїхав на
постійне місце проживания у м. Мерефу
Харківського району Харківської
області до своєї подруги, з якою мав
намір укласти шлюб. Домовленості щодо
збереження за відповідачем жилого
приміщення на час його відсутності не
укладалося. 3 березня 2013 року
відповідач не цікавиться станом
будинку, не платить за комунальні
послуги, які нараховуються за
кількістю зареєстрованих осіб, в
будинку відсутні належні відповідачу
речі. У зв'язку з зазначеним ОСОБА_4
вважала, що відповідач чинить
перешкоди у користуванні належної їй
нерухомості.

При розгляді справи позивачка також
зазначала, що між нею і сином склалися
неприязнені відносини.

Розгляд справи відбувся за
відсутністю відповідача ОСОБА_5 в
порядку вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду міста Харкова від 13
березня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність тих обставин, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати це рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову - визнати ОСОБА_5 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням в будинку АДРЕСА_1.

Вказує, що районним судом
неправильно визначений правовий режим
житла, не застосовано вимоги ст.. 116 ЖК
України в частині втрати відповідачем
права користування цим приміщенням,
хоча нею надано достатньо доказів щодо
порушення ОСОБА_5 правил співжиття, а
також вимоги ч.2 ст. 107 ЖК України з
моменту вибуття відповідача з спірного
будинку.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що з'явилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги відповідно до ст.. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
недоведеності її позовних вимог щодо
наявності підстав вважати ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
спірним жилим приміщенням.

Судова колегія вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Останні свідчать про те, що
сторони зареєстровані та проживають в
АДРЕСА_1, який належить на праві
приватної власності позивачу ОСОБА_4

Як в суді першої так і
апеляційної інстанції ОСОБА_4
зазначала, що відповідач вселився в
будинок як член її сім'ї і проживав в
ньому до березня 2013 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 з
березня 2013 року пішов з будинку, має
інше постійне місце проживання,
ОСОБА_4 на підставі вимог ч.2 ст. 405 ЦК
України, ст.. 107 ЖК України просила
визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування належним їй будинком.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Всупереч зазначеним вимогам
позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом у грудні 2013 року, тобто раніше
передбаченого цією нормою права
річного строку відсутності
відповідача за місцем реєстрації.

При цьому ОСОБА_4 на порушення
вимог ст.ст. 10, 58-60 ЦПК України також не
надано достовірних доказів такої
відсутності відповідача за місцем
свого проживання без поважних причин.

Крім того, посилаючись на
наявність у відповідача іншого
постійного місця проживання, ОСОБА_4
всупереч вимогам ст.. 107 ЖК України не
вказала адресу нового місця
проживання ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги на те, що
районним судом не застосовано вимоги
ст.. 116 ЖК України в частині втрати
відповідачем права користування цим
приміщенням, хоча нею надано достатньо
доказів порушення ОСОБА_5 правил
співжиття, судова колегія вважає
безпідставними.

Вимоги ст.. 116 ЖК України стосуються
підстав виселення особи без надання
іншого житлового приміщення і не
регулюють правовідносини щодо втрати
особи права на користування жилим
приміщенням, передбаченими ч.2 ст. 405 ЦК
України, ст.. 107 ЖК України.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції апелянт та її представник
підтвердили той факт, що позов до
ОСОБА_5 був заявлений з підстав,
передбачених ч .2 ст. 405 ЦК України та
ст.. 107 ЖК України, і вимоги щодо
застосування ст.. 116 ЖК не заявлялися.

У зв'язку з зазначеним доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Фрунзенського
районного суду міста Харкова від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: