Справа № 636 / 4665 / 14-ц
2 / 636 / 2339 / 2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Чугуївський
міський суд Харківської області

у складі:
головуючого - судді Ковригіна О.С.

при
секретарі - Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання недійсним та
скасування свідоцтва на право
власності на квартиру та визнання
права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до Чугуївського
міського суду Харківської області з
позовом до ОСОБА_3 про встановлення
юридичного факту, визнання недійсним
та скасування свідоцтва на право
власності на квартиру та визнання
права власності, в якому просили суд
встановити факт належності ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як одній і тій же особі,
Свідоцтва про право власності на житло
від 19.11.1998 року, виданого на ім'я ОСОБА_4.
Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, посвідчене
Харківською квартирно-експлуатаційною
частиною району 19 листопада 1998 року,
зареєстроване 08.01.2000 року в
Чугуївському міжміському державному
бюро технічної інвентаризації за
реєстровим №4573/72. Визнати за ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою м. Заполярне
Печенгського району Мурманської
області, право власності на квартиру
АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог
Позивачі зазначили, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, є власниками по 1/3 кожний
квартири АДРЕСА_1 В Свідоцтві про право
власності на житло було допущено
помилку, а саме прізвище ОСОБА_2
зазначено як ОСОБА_2. В усіх інших
документах прізвище ОСОБА_2 зазначено
так само, як і в його паспорті тобто
ОСОБА_2. Вказана розбіжність у
написанні прізвища Позивача 2 ставить
під сумнів належність йому Свідоцтва
про право власності на житло. На момент
отримання даного Свідоцтва про право
власності на житло ОСОБА_1 було 14 років,
а ОСОБА_2 було всього 10 років, а тому їх
згоди на приватизацію вищевказаної
квартири ніхто не питав. На час
приватизації вони постійно не
проживали в квартирі, наймачами цієї
квартири не були. Саме через те, що їх
мати включила їх до приватизації даної
квартири, вони в подальшому позбавлені
права приймати участь у приватизації
якогось іншого нерухомого майна, що в
свою чергу порушує та звужує їхні
права.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явився, належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, через канцелярію суду надав
заяву про слухання справи без його
участі, позовні вимоги підтримав, та
просив суд позов задовольнити (а.с. 23).

Позивач ОСОБА_2, в судове засідання не
з'явився, належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, через канцелярію суду надав
заяву про слухання справи без його
участі, позовні вимоги підтримав, та
просив суд позов задовольнити (а.с. 24).

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, належним чином була
повідомлена про час і місце розгляду
справи, через канцелярію суду надала
заяву про слухання справи без її
участі, проти задоволення позовних
вимог не заперечувала (а.с. 22).

Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України
вважає за можливе розглядати справу у
відсутності не з'явившихся осіб за
наявними доказами справи.

Дослідивши та перевіривши письмові
докази по справі, суд вважає позов
таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є власниками по 1/3
кожний квартири АДРЕСА_1 що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на житло від 19.11.1998 року (а.с.
13). Зазначене Свідоцтво видане згідно з
розпорядженням від 19 листопада 1998 року
№1829.

В Свідоцтві про право власності на
житло було допущено помилку, а саме
прізвище ОСОБА_2 зазначено як ОСОБА_2, в
усіх інших документах прізвище ОСОБА_2
зазначено так само, як і в його паспорті
тобто ОСОБА_2, у зв'язку з чим вказана
розбіжність у написанні прізвища
ставить під сумнів належність йому
Свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового
Кодексу Української РСР, 30.06.1983 №5464-X,
громадяни мають право на приватизацію
квартир (будинків) державного
житлового фонду, житлових приміщень у
гуртожитках, які перебувають у
власності територіальних громад, або
придбання їх у житлових кооперативах,
на біржових торгах, шляхом
індивідуального житлового будівництва
чи одержання у власність на інших
підставах, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду» від 19.06.1992
№2482-XII, приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках,
призначених для проживання сімей та
одиноких осіб, кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

До об'єктів приватизації згідно ст. 2
вказаного Закону належать - квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі - квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Згідно ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду», право на
приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
(будинках) або перебували на обліку
потребуючих поліпшення житлових умов
до введення в дію цього Закону.

Згідно п.18 Положення про порядок
передачі квартир у власність громадян,
затвердженого наказом Державного
комітету з житлово-комунального
господарства від 15 вересня 1992 року (яке
було чинним в 1998 році на момент
приватизації вищезазначеної квартири),
громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(одноквартирний будинок), звертається в
орган приватизації або до створеного
ним підприємства по оформленню
документів, де одержує бланк заяви та
необхідну консультацію.

Згідно п.23 зазначеного Положення,
оформлена заява на приватизацію
квартири (будинку) з доданою до неї
довідкою про склад сім'ї та займані
приміщення, а також документ, що
підтверджує право на пільгові умови
приватизації, подаються громадянином
до органу приватизації місцевої
державної адміністрації, виконкому
місцевої Ради народних депутатів чи
державного підприємства, організації,
установи, де вони реєструються.

Таким чином, як випливає з аналізу
вказаних норм, процедура оформлення
права власності передбачає обов'язкове
постійне проживання в цих квартирах
(будинках) квартиронаймача.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові N2 від 12.04.85 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 01 листопада 1996р. N9 "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя", наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

На момент отримання даного Свідоцтва
про право власності на житло ОСОБА_1
було 14 років, а ОСОБА_2 було всього 10
років, а тому їх згоди на приватизацію
вищевказаної квартири ніхто не питав. У
цій квартирі їхня мати, Відповідач у
справі, була прописана з 24 листопада 1989
року, ОСОБА_1 лише 21 серпня 2014 року,
ОСОБА_2 лише з 08 лютого 2006 року, що
підтверджується сторінками паспортів
та паспорту Відповідача. На час
приватизації вони постійно не
проживали в квартирі, наймачами цієї
квартири не були.

Саме через те, що Відповідач включила
їх до приватизації даної квартири, вони
в подальшому позбавлені права приймати
участь у приватизації якогось іншого
нерухомого майна, що в свою чергу
порушує та звужує їхні права.

Таким чином, свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
посвідчене Харківською
квартирно-експлуатаційною частиною
району, в частині надання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у спільну сумісну власність
квартири АДРЕСА_1 має буди скасованим.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду», кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Видача свідоцтва про право власності
на вказану квартиру обмежило право
кожного з Позивачів на поліпшення
житлових умов та реалізацію в
майбутньому права на приватизацію.

Приймаючи до уваги вищевказані
обставини, слід визнати, що
приватизацію цієї квартири було
проведено з порушенням діючого
законодавства.

Отже, після винесення рішення про
скасування вищевказаного свідоцтва
про право власності на житло, право
кожного з Позивачів на приватизацію
житла буде відновлено.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до абз.4 п.2 Інформаційного
листа ВГСУ «Про деякі питання,
пов'язані із запровадженням нової
системи державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
від 08.02.2013 року № 01-06/319/2013, до
передбачених статтею 19 Закону підстав
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень віднесено в тому числі
рішення суду, що набрало законної сили
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення про державну реєстрацію прав
до Державного реєстру прав вноситься
запис про скасування державної
реєстрації прав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути -
визнання права.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, керуючись:
ст.ст. 328 ЦК України, ст.ст. 1, 4, 5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», «Положення про
порядок передачі квартир у власність
громадян» від 15.09.1992 року, ст.ст. 3, 4, 8, 10,
11, 15, 60, 169, 209, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
про встановлення юридичного факту,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва на право власності на
квартиру та визнання права власності -
задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як одній і тій же особі,
Свідоцтва про право власності на житло
від 19.11.1998 року, виданого Харківською
квартирно-експлуатаційною частиною
району на ім'я ОСОБА_4.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1, посвідчене
Харківською квартирно-експлуатаційною
частиною району 19 листопада 1998 року,
зареєстроване 08.01.2000 року в
Чугуївському міжміському державному
бюро технічної інвентаризації за
реєстровим №4573/72.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженкою м. Заполярне Печенгського
району Мурманської області, право
власності на квартиру АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Чугуївський міський суд шляхом подачі
в 10-ти денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя -