АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/2686/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3827/14
Головуючий у 1-й інстанції Сегет Я. С.
Доповідач Пилипчук Л. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.

суддів: Панченко О.О., Кривчун Т.О.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: позивачки ОСОБА_1, її представника - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника - адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи ПАТ «Державний ощадний банк України» - Селецького О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, який в ході розгляду справи остаточно 02.10.2014 року уточнила та доповнила. /а.с.80,248 т.1/ Заявила до розподілу спільне майно: незакінчений будівництвом житловий будинок, 79% готовності, що знаходиться у АДРЕСА_1, вартістю 400 000грн.; нежитлову будівлю (магазин) по вул.Сковороди, 13/65 в м.Червонозаводське вартістю 323 180 грн.; легковий автомобіль CHEVROLET CAPTIVA CG 26FJ, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю - 192 656,72 грн.; вантажний автомобіль ИЖ 2715-011, державний номерний знак НОМЕР_2,- 12 918,92 грн.; вантажний автомобіль ИЖ 2715, державний номерний знак НОМЕР_3,- 13598 грн., вантажний автомобіль ЗИЛ ММЗ-554, державний номерний знак НОМЕР_4 - 57 795,14 грн.; легковий автомобіль ЗАЗ 11022, державний номерний знак НОМЕР_18, - 7825,29 грн.; напівпричіп ОДАЗ 9357, державний номерний знак НОМЕР_5, - 25157,88 грн.; легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI, державний номерний знак НОМЕР_6,- 94 852,02 грн.; вантажний автомобіль ЗИЛ 441510, державний номерний знак НОМЕР_7,- 16 926,33 грн.; трактор колісний Т-150 СК, державний номер НОМЕР_13, - 54622,86 грн.; трактор колісний Т-150К, державний номер НОМЕР_14, - 53942,14 грн. Враховуючи, що загальна вартість зазначеного майна складає 1 253 476, 17 грн., а вона, як дружина, має право на половину цього майна, не маючи інтересу щодо користування житловим будинком та магазином, а транспортні засоби є неподільними речами, тому прохала визнати заявлене майно об»єктами права спільної власності та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію половини вартості спірного майна.

У січні 2014 року із зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Зазначав, що, оскільки нежитлове приміщення (магазин) по АДРЕСА_2 належить йому на підставі свідоцтва про право власності на об»єкт нерухомості від 19.06.2003 року, а не на підставі договору купівлі-продажу, тому заперечує його статус як спільного майна подружжя. Крім того, незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 не може бути об»єктом права власності, оскільки на його добудову він взяв кредит на суму 250 000 грн. від 13.04.2007 року та самостійно сплатив 60 188,93грн., на час припинення спільного проживання борг за кредитом складав 175 523,70грн. Також на добудову та перебудову вказаного будинку та на придбання автомобіля CHEVROLET він брав позику в сумі 1 172 000 грн., що підтверджується рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 08 січня 2013 року. Тому вважає, що при поділі майна необхідно враховувати борги подружжя, які становлять за кредитним договором та договором позики 1 3477 523,70грн., половину яких в сумі 673 761,85 грн. прохав стягнути з ОСОБА_1, у задоволенні позовних вимог останньої - відмовити.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 4 листопада 2014 року первісний позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Визнано спільним сумісним майном подружжя: незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 400000 грн.; нежитлову будівлю ( магазин ) по АДРЕСА_1 вартістю 323180 грн.; легковий автомобіль марки «Chevrolet Captiva CG 26FJ» державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску вартістю 192656,72 грн.; вантажний автомобіль марки «ИЖ 2715-011» державний номерний знак НОМЕР_20, 1987 року випуску, вартістю 12918,92 грн.; вантажний автомобіль марки « ИЖ-2715 » державний номерний знак НОМЕР_15, 1989 року випуску, вартістю 13598,86 грн.; вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ-554» державний номерний знак НОМЕР_16, 1989 року випуску, вартістю 57795,14 грн.; легковий автомобіль марки «ЗАЗ-11022» державний номерний знак НОМЕР_18, 1992 року випуску, вартістю 7825,29 грн.; напівпричіп марки «ОДАЗ-9357», державний номерний знак НОМЕР_17, 1988 року випуску, вартістю 25157,88 грн.; легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF196», державний номерний знак НОМЕР_9, 2005 року випуску, вартістю 94852,03 грн.; вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-441510», державний номерний знак НОМЕР_21, 1998 року випуску, вартістю 16926,33 грн.; трактор колісний марки «Т-150К», державний номерний знак НОМЕР_13, 1991 року випуску, вартістю 54622,86 грн.; трактор колісний марки «Т-150К», державний номерний знак НОМЕР_19, 1989 року випуску, вартістю 53942,14 грн. Всього загальною вартістю 1 253 476,17 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_1 626 738,08 грн. та судові витрати в сумі 3 562,80 грн., а всього - 630 300,88 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15800 грн. та судові витрати в сумі 85,55 грн., а всього - 15885,55 грн.

Задоволено заяву ОСОБА_1 від 27.05.2014 р. про залишення без розгляду частини позовних вимог щодо визнання за нею права власності на ? частину об»єктів спільної сумісної власності.

Не погодившись з даним рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що на час розподілу наявним є майно: незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1, нежитлова будівля (магазин) по АДРЕСА_2, легковий автомобіль марки Шевроллет Каптіва, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль марки ЗАЗ-11022, державний номерний знак НОМЕР_10, напівпричіп та вантажний автомобіль марки ЗИЛ-441510, державний номерний знак НОМЕР_7. Наявність інших транспортних засобів, заявлених позивачкою до розподілу - заперечує, оскільки вони вийшли з ладу та були здані на металобрухт під час шлюбу. Автомобіль Шевроле Лачетті, державний номерний знак НОМЕР_6, переданий за генеральною довіреністю третій особі під час перебування у шлюбі та в даний час місцезнаходження цього засобу невідоме.

Вважає неправильним застосування судом норми ст.71 СК України та стягнення з нього грошової компенсації за половину спірного майна, оскільки така компенсація можлива лише, коли один із подружжя ініціює сплату компенсації і готовий її сплатити, попередньо внісши відповідну суму на депозитний рахунок, а другий погоджується таку компенсацію отримати.

Крім того, будинок і магазин можливо визнати неподільними тільки у разі відсутності технічної можливості їх поділу в натурі. За наявності декількох транспортних засобів, їх можливо розділити, виділивши кожному конкретні засоби.

Оскільки позивачка заявила позов про поділ спільного майна подружжя в певний спосіб - присудження їй грошової компенсації через втрату інтересу до спільного майна всупереч визначеному ст.71 СК порядку поділу спільного майна, то в позові слід відмовити через безпідставність заявленої вимоги.

Вважає, що суд, визнавши кредитні зобов»язання спільним боргом подружжя, мав провести їх розподіл, присудивши з позивачки на його користь відповідну грошову компенсацію або зарахувати взаємні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду матеріалам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Також прохала виключити з мотивувальної частини рішення посилання на те, що кредит у ВАТ «Державний ощадний банк України» від 13 квітня 2007 року та позика в ОСОБА_6 були отримані та використані в інтересах сім'ї та є спільними грошовими зобов'язаннями, встановивши, що вказані гроші є особистим зобов'язанням ОСОБА_3.

Вважає недоведеним відповідачем використання в інтересах сім»ї кредитних коштів та коштів, позичених в ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про їх часткове задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони 13.08.1994 року зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20.01.2014 року / а. с. 5 т.1/.

У період шлюбу сторонами придбано майно, яке позивачкою заявлено до розподілу в судовому порядку.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна норма містилася і в Кодексі про шлюб та сім'ю , що діяв до 01.01.2004 року (стаття 22 КпШтС).

Отже, зазначені норми права вказують на презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу, якщо інше не доведено одним із подружжя.

Тому місцевий суд обгрунтовано визнав спільним майном подружжя об»єкти рухомого та нерухомого майна, зареєстровані за ОСОБА_3:

- незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 відсоток готовності на час придбання якого складав 79%, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 24.12.2003р. та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( том № 1, а. с. 8-10 ). Відповідно до спільної заяви від 19.02.2014р. сторонами погоджено оцінку даного об'єкту на рівні 400 000 грн. / а. с. 133 т.1/;

- нежитлову будівлю (магазин) по АДРЕСА_1 , придбану по біржовому контракту № МС-0006 через Українську універсальну біржу, на підставі якого відповідно до рішення виконавчого комітету Червонозаводської міської ради № 233 від 27.05.2003р. ОСОБА_3 видано свідоцтво на право власності від 19.06.2003р. / том № 1, а. с. 11,30 т.1., а. с. 12 т.3/ Відповідно до звіту про оцінку вартість магазину становить 323 180 грн. / а. с. 134-149 т.1/;

- легковий автомобіль марки «Chevrolet Captiva CG 26FJ», державний номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, зареєстрований 10.06.2008 р. Згідно висновку експерта ринкова вартість вказаного автомобіля становить 192656,72 грн. /а. с. 66, 195-242 т.1/

- вантажний автомобіль марки «ИЖ 2715-011», державний номерний знак НОМЕР_20, 1987 року випуску, зареєстрований 23.04.1999 р., ринковою вартістю 12918,92 грн. / а. с.63 195-242 т.1/;

- вантажний автомобіль марки «ИЖ-2715», державний номерний знак НОМЕР_15, 1989 року випуску, зареєстрований 22.02.2001 р., ринковою вартістю 13598,86 грн. /а. с. 66,195-242 т.1/;

- вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ-554», державний номерний знак НОМЕР_16, 1989 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_3 05.06.2002 р., ринковою вартістю 57795,14 грн. / а. с. 64, 195-242 т.1/;

- легковий автомобіль марки «ЗАЗ-11022», державний номерний знак НОМЕР_18, 1992 року випуску, зареєстрований 24.12.2002 р., ринковою вартістю 7825,29 грн. /а.с.63,195-242 т.1/

- напівпричіп марки «ОДАЗ-9357», державний номерний знак НОМЕР_17, 1988 року випус-ку, зареєстрований 08.07.2003 р., ринковою вартістю 25157,88 грн./ а. с.64, 195-242 т.1/;

- легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF196», державний номерний знак НОМЕР_9, 2005 року випуску, 02.04.2005р., ринковою вартістю 94852,03 грн. /а. с. 65,195-242 т.1/;

- вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-441510», державний номерний знак НОМЕР_21, 1998 року випуску, зареєстрований 08.07.2003 р., ринковою вартістю16926,33 грн./ а. с. 67,195-242 т.1/;

- трактор колісний марки «Т-150К», державний номерний знак НОМЕР_13, 1991 року випуску, зареєстрований 03.01.2002 р., ринковою вартістю 54622,86 грн. /а.с.46,195-242 т.1/;

- трактор колісний марки «Т-150К», державний номерний знак НОМЕР_19, 1989 року випуску, зареєстрований 03.01.2002 р., ринковою вартістю 53942,14 грн. /а.с.46, 195-242 т.1/

Згідно ст.70 СК України (стаття 28 КпШтС України) у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 стаття 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, при поділі майна подружжя, зокрема неподільної речі, необхідно наявність двох умов: згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднє внесення другим подружжям на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності ( абзац 3 пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Повністю задовольняючи позов ОСОБА_1 та стягуючи на її користь з відповідача половину вартості спірного майна, суд помилково не врахував зазначені положення норм сімейного права.

По-перше, суд помилково визнав всі заявлені до розподілу речі неподільними та виходячи зі згоди ОСОБА_1, вирішив стягнути грошову компенсацію на її користь з відповідача. Однак при цьому не врахував, що для ухвалення такого рішення необхідно була відповідна вимога іншого подружжя та внесення ним на депозитний рахунок вартості половини спірного майна.

По-друге, обраний позивачкою спосіб поділу спільного майна - присудження їй грошової компенсації замість майна через втрату інтересу до спільного майна - не відповідає положенням ст.71 СК України щодо способів та порядку поділу спільного майна подружжя.

Крім того, районний суд помилково не взяв до уваги ту обставину, що спірні об»єкти нерухомості можуть бути визнані неподільними лише за відсутності технічної можливості їх поділу в натурі або визначення порядку користування. Не з'ясувавши ці обставини, стягнення грошової компенсації одному із співвласників за відсутності згоди другого співвласника є передчасним.

Враховуючи кількість та види транспортних засобів, які підлягають розподілу, їх можливо розділити шляхом виділення кожному із подружжя конкретних транспортних засобів. Однак, оскільки позивачка наполягає лише на грошовій компенсації, а відповідач, посилаючись в апеляційній скарзі на можливість розподілу рухомого майна, свого варіанту такого розподілу не запропонував, тому колегія суддів приходить до висновку про визнання за кожним із подружжя права на ідеальну частку без реального розподілу транспортних засобів.

Щодо висновків районного суду про спільні борги подружжя, то колегія суддів визнає за необхідне вказати наступне.

Згідно ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об»єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов»язки.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.65 СК України при укладенні одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про парктику застосування судами законодавства при розгляді справ про парво на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч.4 ст.65 СК України).

Зазначені положення вказують на те, що грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім»ї, слід вважати спільними коштами подружжя. Відповідно, такий договір створює обов»язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору відновлювальної кредитної лінії №1193 від 13.04.2007 року ВАТ «Державний ощадний банк» надав ОСОБА_3 кредит в сумі 250 000 грн. на строк до 12 квітня 2017 року на споживчі потреби. З метою забезпечення кредитних зобов»язань за даним договором сторони 13.04.2007 року уклали договір іпотеки, за яким позичальник за згоди дружини ОСОБА_1, що нею підтверджено в апеляційній інстанції, передав банку в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку, розташований на ній двоповерховий жилий будинок АДРЕСА_1./а.с.4-7, 13-20 т.2/

За таких обставин, вказані кредитні кошти та зобов»язання по їх поверненню є спільними для ОСОБА_3 і ОСОБА_1

Представник третьої особи ПАТ «Державний ощадний банк» пояснив, що банк заперечує проти розподілу кредитних зобов»язань та сплати кредиту колишнім подружжям в рівних частках.

Оскільки сторони не надали доказів придбання за кредитні кошти конкретного майна, що дало б можливість врахувати при розподілі майна непогашену частину кредиту, колегія суддів погоджується з висновком районного суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половини сплачених ним особисто кредитних коштів за період після розірвання шлюбу в сумі 15800 грн../а.с.9-12 т.2/

В той же час колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, викладеним ним у мотивувальній частині рішення, що ОСОБА_3 позика грошей у ОСОБА_6 бралася в інтересах сім»ї, але за відсутності доказів сплати ним частини позики відсутні підстави для стягнення відповідної суми позики.

Колегія суддів такий висновок місцевого суду визнає помилковим з огляду на наступне.

Відповідач у зустрічному позові, посилаючись на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 08.01.2013 року, доводив, що його борги за договором позики грошових коштів в сумі 1 172 000 грн. у ОСОБА_6 є об'єктом права спільної сумісної власності.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 08.01.2013року із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто 1 172 000 грн. позики./а.с.13 т.2/

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10.04.2014 року вказане рішення залишено без змін. Мотивуючи свої висновки, колегія суддів апеляційного суду визнала не доведеним використання позики в сумі 1 172 000 грн. в інтересах сім»ї ОСОБА_3./а.с.176-177 т.1/

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 квітня 2014 року змінено, виключено з її мотивувальної частини посилання на те, що ОСОБА_1 не була обізнана про позику грошей і використання позичених ОСОБА_3 грошових коштів не в інтересах сім»ї./а.с.2-3 т.3/

Натомість, районний суд, пославшись на вказану ухвалу касаційної інстанції, всупереч викладеному в ній, зробив помилковий висновок, що ОСОБА_3 позика грошей у ОСОБА_6 бралася в інтересах сім»ї ОСОБА_3.

Таке довільне тлумачення змісту ухвали касаційної інстанції є некоректним, оскільки не відповідає її змісту.

Колегія суддів звертає увагу, що касаційною інстанцією чітко вказано на те, що питання щодо використання позичених коштів в інтересах сім»ї в силу ст.65 СК України має вирішуватися при розгляді справи про поділ спільного майна подружжя.

Як встановлено при розгляді справи про розділ спільного майна подружжя відповідач ОСОБА_3 належних та допустимих доказів використання позичених ним у ОСОБА_6 коштів на потреби сім»ї - не надав. Його доводи зводяться до загальних власних тверджень про здійснені витрати цих коштів на ремонт та переобладнання незавершеного будинку, повернення кредиту за автомобіль. Але жодного доказу в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України зазначених ним обставин в судах першої та апеляційної інстанції - не надав.

Враховуючи викладене, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню лише в частині стягнення половини суми погашення кредитних зобов»язань за період після розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо фізичного знищення частини спірного майна - вантажних автомобілів: марки «ИЖ 2715-011», державний номерний знак НОМЕР_20; марки «ИЖ 27715», державний номерний знак НОМЕР_3; марки «ЗИЛ ММЗ554», державний номерний знак НОМЕР_4; двох тракторів колісних марки «Т-150К», державні номерні знаки відповідно НОМЕР_16 і НОМЕР_22, які вийшли з ладу та були здані на металобрухт за час перебування з позивачкою в шлюбі, - є неспроможними, оскільки не підтверджені жодним доказом, тоді як вказані транспортні засоби зареєстровані за ним.

Не спростовує статус спільного майна подружжя - автомобіля марки « Chevrolet Lacetti», що підлягає врахуванню при розподілі спільного майна, передача його в користування третій особі.

Щодо особистої власності на нежитлову будівлю - магазин по АДРЕСА_2, то дане посилання є неспроможним, оскільки право власності на вказану нерухомість набуто ОСОБА_3 у період шлюбу на підставі біржового контракта №МС-0006 від 009.04.2003року, за яким він купив вказаний магазин у територіальної громади м.Черовонозаводське , на підставі якого і видано свідоцтво про право власності на вказаний об'єкт /а.с.15-16 т.2, а.с.30 т.1, а.с.12 т.3/

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо заперечення використання кредитних коштів в інтересах сім'ї - колегія суддів до уваги не приймає, оскільки нею визнано, що про укладення чоловіком кредитного договору 13.04.2007 року вона була обізнана та надавала нотаріальну згоду на передачу в іпотеку для забезпечення кредитного зобов»язання спірний об'єкт нерухомості - незакінчений будівництвом житловий будинок. Вказані обставини підтверджують спільні наміри на використання цих коштів в інтересах сім'ї. Тому доведення протилежного в силу ст.60 СК України та ст.ст.10,60 ЦПК України є обов'язком сторони, яка про це заявляє.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційні скарги сторін задовольняє частково.

Крім того, в силу ч.3 ст.303 ЦПК України колегія суддів виходить за межі доводів апеляційних скарг та скасовує рішення в частині залишення без розгляду частини позовних вимог ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2014 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду частини її позовних вимог, а саме, в частині визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? частину щодо рухомого майна: зерносушарки AGREX PRT 250 ME, двох тракторів колісних ХТЗ-17021, та двох комбайнів зернозбиральних JOHN DEERE

За наявності такої зави суд відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 18 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року, за статтею 215 ЦПК у формі рішення ухвалюється той судовий акт, яким справа вирішується по суті. Закон не передбачає включення до резолютивної частини рішення висновків з процесуальних питань, не пов»язаних з вирішенням справи по суті. Тому в цій частині неприпустимо вирішувати питання про виділення частини вимог у самостійне провадження або про закриття провадження по них, залишення заяви без розгляду тощо. Висновки з таких питань викладаються у формі ухвал (частина друга статті 208 ЦПК), які постановляються у вигляді самостійного процесуального документа і можуть постановлятися одночасно з рішенням.

Місцевий суд на вказані норми процесуального права уваги не звернув та помилково включив до рішення висновок про залишення частини позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 04 листопада 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_7, стягнення судових витрат та заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог , - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_3 право власності по ? частині за кожним на майно, що є спільною сумісною власністю:

- не закінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 відсоток готовності якого складає 79%, вартістю 400 000 грн.;

- нежитлову будівлю (магазин) по АДРЕСА_1, вартістю 323 180 грн.;

- легковий автомобіль марки « Chevrolet Captiva CG 26FJ », тип кузова легковий універсал-в, номер кузова НОМЕР_11, колір чорний, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_26, вартістю 192656,72 грн.;

- вантажний автомобіль марки «ИЖ 2715-011», тип кузова фургон малотоннажний, номер кузова НОМЕР_23, колір зелений, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_20, вартістю 12918, 92 грн.;

- вантажний автомобіль марки «ИЖ-2715», тип кузова фургон малотоннажний, номер кузова НОМЕР_24, колір зелений, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_15, вартістю13598,86 грн.;

- вантажний автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ-554», тип кузова самоскид-с, номер шасі НОМЕР_25, колір зелений, 1989 року випуску, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_16, вартістю 57795,14 грн.;

- легковий автомобіль марки «ЗАЗ-11022» тип кузова легковий комбі-в, номер кузова НОМЕР_27, колір білий, 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_18, вартістю 7825,29 грн.;

- напівпричіп марки «ОДАЗ-9357» тип кузова бортовий-с, тип ТЗ напівпричіп, номер шасі НОМЕР_28, колір сірий, 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_17, вартістю 25157,88 грн.;

- легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF196», тип кузова легковий седан-В, номер кузова НОМЕР_12, колір зелений, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_9, вартістю 94852,03 грн.;

- вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-441510» тип транспортного засобу вантажний, тип кузова сідловий тягач, колір синій, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_21, вартістю 16926,33 грн;

- трактор колісний марки « Т-150К » номер шасі 541496, 1991 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13, вартістю 54622,86 грн.;

- трактор колісний марки « Т-150К » номер шасі 537931, 1989 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_19, вартістю 53942,14 грн.

Рішення в частині часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Л.І. Пилипчук

СУДДІ: /підпис/ Т.О.Кривчун /підпис/ О.О. Панченко

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області Л.І. Пилипчук