АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Омелюх В. М. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2014 року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Солонянська районна державна
адміністрація Дніпропетровської
області, як орган опіки та піклування
про звернення стягнення на майно та
виселення зі зняттям з реєстраційного
обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

06 червня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк», з
урахуванням уточнень до позову від 15
квітня 2014 року звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що між ними та ОСОБА_2 14 травня 2007 року
було укладено кредитний договір
№DNU0GK70470173, відповідно до якого
відповідач отримала кредит у розмірі 15
000 доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 14 травня 2027 року та
зобов'язалась погашати заборгованість
за кредитом щомісячними платежами,
надаючи грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_2 14 травня 2007 року було
укладено договір іпотеки №DNU0GK70470173,
згідно з яким остання надала в іпотеку
належний їй на праві власності будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 44,60 кв.м, а
іпотека за вказаним договором згідно
ст. 6 Закону України «Про іпотеку»
поширюється і на земельну ділянку,
загальною площею 510 кв.м, на якій
розташований предмет іпотеки. В
порушення умов кредитного договору
відповідач ОСОБА_2 зобов'язання по
поверненню кредиту та сплаті відсотків
за користування кредитними коштами
належним чином не виконала, в зв'язку з
чим станом на 19 жовтня 2012 року
утворилася заборгованість за кредитом
в сумі 30 732,22 доларів США, що
еквівалентно з урахуванням курсу
долара США 245550 гривням 44 копійки, з яких
15099,91 доларів США заборгованість за
кредитом, 6 984,76 доларів США
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 1 200 доларів США
заборгованість по комісії за
користування кредитом, а також
нарахована пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
сумі 7 447,55 доларів США, в зв'язку з чим
відповідачеві направлявся лист -
вимога про повернення кредиту в
тридцятиденний строк з дня отримання
такої вимоги, в тому числі і щодо
добровільного звільнення нерухомого
майна, яке є предметом іпотеки з усіма
зареєстрованими та незареєстрованими
членами сім'ї та іншими мешканцями, на
що остання з дня отримання такої вимоги
та по теперішній час не здійснила
жодної проплати по кредитному
договору, як не звільнила і предмета
іпотеки. ПАТ КБ «ПриватБанк» з
посиланням на норми Закону України
«Про іпотеку» вважав, що
іпотекодержатель, в разі не виконання у
визначені строки умов договору
боржником, має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання, а в разі його невиконання
задовольнити свої вимоги за договором
в повному обсязі на момент фактичного
задоволення за рахунок майна, яке
передано в іпотеку, а звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
якщо інше не передбачено законом або
договором іпотеки, за умовами якого
звернення стягнення та відчуження
предмету іпотеки здійснюється
відповідно до умов договору та чинного
законодавства, в тому числі шляхом
продажу конкретному покупцю з правом
укладення іпотекодержателем договору
купівлі-продажу предмету іпотеки від
імені іпотекодавця, в зв'язку з чим банк
і змушений звернутися до суду з позовом
про звернення стягнення за кредитним
договором на предмет іпотеки, оскільки
після повідомлення боржника про
порушення основного зобов'язання та
про вимогу звільнити квартиру в
добровільному порядку відповідно до
умов договору іпотеки, здійснити
передачу та відчуження заставленого
майна у вигляді квартири, відповідач не
бажає, а наявну заборгованість за
кредитним договором не погашає. В
зв'язку з цим виникли підстави
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до визначеної законом та
договором іпотеки процедури і
одночасно зі зверненням стягнення на
предмет іпотеки виникли підстави для
виселення всіх осіб, які зареєстровані
та проживають в зазначеному житловому
будинку зі зняттям їх з реєстраційного
обліку, а згідно ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення, а ч. 3 ст. 109 ЖК України
встановлено, що звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Прохали для
забезпечення виконання зобов'язань
відповідача ОСОБА_2 за кредитним
договором по поверненню кредитних
коштів звернути стягнення на житловий
будинок та земельну ділянку на якій він
розташований, а також виселити зі
зняттям з реєстраційного обліку як
відповідача ОСОБА_2 та інших
відповідачів, які проживають та
зареєстровані в спірному житловому
будинку.

Рішенням Солонянського районного суду
Дніпропетровська від 07 жовтня 2014 року
ухвалено: у задоволенні позову ПАТ КБ
"ПриватБанк" - відмовити.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк" просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, стягнути з
відповідачів судові витрати за подання
даної апеляційної скарги, посилаючись
на недоведеність обставин, що мають
значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також на те, що
рішення суду винесене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд обґрунтовано
виходив з того, що оскільки,
позичальник ОСОБА_2 одержала кредит в
іноземній валюті, в забезпечення його
виконання передала в іпотеку житловий
будинок, загальна площа якого
становить 44,60 кв.м, що вбачається з
тексту договору іпотеки, яка не
перевищує 250 кв.м, а вказане нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника та її сім'ї, так як згідно
довідки Василівської сільської ради
від 22 січня 2014 року № 84 вона
зареєстрована та проживає в даному
будинку разом з членами сім'ї, листа
Солонянського районного сектору
Державної міграційної служби в
Дніпропетровській області та іншого
житла у неї не має, що підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. А тому у
задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк"
про звернення стягнення на спірний
житловий будинок слід відмовити в
повному обсязі саме з підстав,
передбачених Законом України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті".

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
14 травня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №DNU0GK70470173,
відповідно до якого відповідач
отримала кредит у розмірі 15 000,00 доларів
США на придбання житлової нерухомості
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,00% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом,
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 0,2% від суми
виданого кредиту щомісяця в період
сплати, відсотків за дострокове
погашення кредиту згідно з п.3.11 з
кінцевим терміном повернення 14 травня
2027 року, при цьому позичальник
зобов'язалася повернути кредит шляхом
здійснення щомісячних платежів в
період з 03 по 10 число кожного місяця в
розмірі 196,91 доларів США, здійснивши
сплату не пізніше дати фактичного
повного погашення кредиту, сплачувати
відсотки та винагороду за користування
кредитом в розмірах та на умовах
передбачених кредитним договором в
п.2.2.2, а в разі несвоєчасного погашення
кредиту сплачувати пеню та штрафи
відповідно до положень розділу 4 даного
договору. Погашення заборгованості за
кредитом (за виключенням винагороди, що
сплачується в момент надання кредиту)
здійснюється щомісячно в період сплати
шляхом надання банку позичальником
коштів (щомісячний платіж) у сумі 196,91
доларів США, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороди, комісії, для чого банк
відкриває рахунок 3342. Позивачем
виконано умови кредитного договору та
передано позичальнику грошові кошти,
але в порушення умов кредитного
договору ОСОБА_2 зобов'язання щодо
своєчасності сплати коштів за
кредитним договором відповідно до умов
кредитного договору в установлені
строки їх сплати належним чином не
виконувала, в зв'язку з чим станом на 19
жовтня 2012 року утворилася
заборгованість за кредитом в сумі 30732,22
доларів США, з яких 15099,91 доларів США
заборгованість за кредитом, 6 984,76
доларів США заборгованість по
процентам за користування кредитом, 1 200
доларів США заборгованість по комісії
за користування кредитом, а також
нарахована пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
сумі 7 447,55 доларів США, що за курсом НБУ
від 19 жовтня 2012 року становить 245 550
гривень 44 копійки, що підтверджується
розрахунком позивача про наявність
заборгованості за кредитним договором.

Положеннями п.1 вказаного договору
іпотеки передбачено, що у випадку
порушення відповідачем зобов'язань за
кредитним договором та не виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно умов п.35.6. договору іпотеки
іпотекодавець зобов'язався протягом 360
днів з дати купівлі предмету іпотеки,
зареєструвати предмет іпотеки в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, а згідно п. 8 договору іпотека за
цим договором поширюється на земельну
ділянку площею 510 кв.м, на якій
розташований предмет іпотеки та
належить іпотекодавцю на підставі
договору купівлі-продажу від 14 травня
2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Солонянського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим №928.

Згідно п. 24 договору іпотеки,
іпотекодержатель вправі почати
звернення на предмет іпотеки
відповідно до умов цього договору у
випадках, передбачених п.п.18.8.1, 18.8.2, 18.9
та розділу У Закону України «Про
іпотеку» на підставі рішення суду або
на підставі виконавчого напису
нотаріуса або згідно з застереженням
про задоволення вимоги
іпотекодержателя, що міститься в цьому
договорі.

Іпотека за цим договором підлягає
державній реєстрації в порядку та
строки, передбачені чинним
законодавством, а реалізація предмету
іпотеки здійснюється відповідно до
умов цього договору та законодавства
України, при цьому початкова ціна
предмету іпотеки за домовленістю
сторін встановлюється у розмірі
зазначеному в п.35.5, тобто в сумі 75 750
гривень 00 копійок. Обтяження стосовно
даного нерухомого майна зареєстровані
в Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна позивачем 14
травня 2007 року.

Кредитний договір та договір застави
нерухомого майна за змістом та формою
відповідають вимогам ст.572-577 ЦК
України, Закону України «Про заставу»
та Закону України «Про іпотеку», які
були чинними на період виникнення
спірних правовідносин, умови його
сторонами не оспорюються, а кожен з
зазначених договорів в цілому чи
окремі їх положення у встановленому
законом порядку недійсними визнані не
були.

Позивач відповідно до вимог ст.ст.3, 4
ЦПК України та ст.20 ЦК України обрав
способом судового захисту для
погашення наявної за спірним кредитним
договором станом на 19 жовтня 2012 року
заборгованості в загальній сумі 245 550
гривень 44 копійки, вимогу про звернення
стягнення на предмет іпотеки, належний
іпотекодавцю, та виселення осіб, які
зареєстровані та проживають в предметі
іпотеки.

Позивачем на виконання вимог договору
іпотеки та положень Закону України
«Про заставу» та ст.33 Закону України
«Про іпотеку» відповідачеві ОСОБА_2
направлялась письмова вимога про
наявність заборгованості за кредитним
договором та з пропозицією протягом
тридцятиденного терміну з дня
отримання такої вимоги повернути суму
кредиту в повному обсязі, а також
процентів, комісій та штрафних санкції,
а в разі не повернення кредиту
повідомлялося про намір задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» в разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, а ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя, при цьому
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

В той же час, відповідно до вимог п.1 ч.1
ст.1 Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», який набрав
чинності 07 червня 2014 року, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України
«Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно із статтею 5 Закону
України «Про іпотеки», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та зокрема за умови,
що таке нерухоме майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.
Тобто норми цього закону регулюють
примусове стягнення (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом іпотеки за
виконавчими документами, яким також є і
рішення суду.

Крім того, згідно п. 4 зазначеного
закону, протягом його дії інші закону
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм, а тому норми
Закону України «Про іпотеку» необхідно
застосовувати з урахуванням вимог
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що вказаний
закон регламентує правовідносини, які
склалися між сторонами в даній справі і
вірно застосував його до виниклих
правовідносин.

Аналізуючи матеріали справи, судова
колегія дійшла висновку про те, що
судом першої інстанції правильно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ "Приватбанк" про звернення
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані та
проживають у житловому будинку, який є
предметом іпотеки, зі зняттям з
реєстраційного обліку в органі
Державної міграційної служби України.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, зводяться до переоцінки
доказів у справі і незгоди з висновками
суду по їх оцінці, що не є підставою для
скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судова колегія приходить до висновку,
що рішення суду постановлено у
відповідності з вимогами закону та не
має підстав для його скасування, і
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 07 жовтня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А. Черненкова

Судді
М.Ю.
Петешенкова

О.Г. Дерев’янко