Справа №345/2096/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2014 року
м. Калуш

Калуський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Онушканича В.В.

секретаря Танчук М.С.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

представника відповідачів ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в м. Калуші,
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні майном, проведенні
технічної інвентаризації та
будівельних робіт, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди в користуванні 1/2
частиною (ідеальна доля 47,96%)
будинковолодіння АДРЕСА_2 та земельною
ділянкою (ідеальна доля 47,96%) шляхом
знесення самовільно встановленої
огорожі 5 м. 50 см.; зобов'язати
відповідачів надавати вільний доступ
до будинковолодіння АДРЕСА_2 для
проведення будівельних робіт;
зобов'язати відповідачів надати
вільний доступ та не чинити перешкоди
працівникам Івано-Франківського
обласного БТІ в проведенні технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна за адресою АДРЕСА_2.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що вона являється власником 1/2
частини домоволодіння з приналежними
до нього будівлями та спорудами, яке
розташоване по АДРЕСА_2. Право
власності на будинковолодіння вона
набула на підставі рішення Народного
суду Калуського району від 15.07.1970 р. і
26.10.1970 р. зареєструвала право власності
на 48/100 частин домоволодіння
(реєстровий номер об'єкта 449, книга
номер 4). Інша частина будинковолодіння
належала ОСОБА_7 Під житловим будинком
знаходиться земельна ділянка, яка
виділена в постійне користування для
обслуговування жилого будинку і не
була в подальшому поділена між
співвласниками.

З 1992 році позивачка разом з двома
неповнолітніми дочками почала
проживати в АДРЕСА_1, а в будинку
залишився проживати її чоловік. Проте
позивачка продовжувала доглядати за
будинком.

Після смерті ОСОБА_7 в 1998 р. власником
його частини будинковолодіння стала
ОСОБА_3 (згідно Свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16.03.2001 року).
Остання дозволила проживати в своїй
частині будинковолодіння дочці ОСОБА_4
і зятю ОСОБА_5, які провели
реконструкцію будинку і поставили
огорожу.

В подальшому відповідачі почали не
допускати відповідачку до своєї
частини будинковолодіння. Вони не
відкривають фіртку, а по подвір'ю бігає
собака.

У 2012 року відповідачка загубила
правоустановчий документ на свою
частину будинковолодіння, а саме копію
рішення Народного суду Калуського
району від 15.07.1970 р., та технічний
паспорт на об'єкт нерухомого майна.

У зв'язку з цим їй потрібно виготовити
новий технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна. Проте відповідачі не
допускають її і працівників ОБТІ для
огляду будинковолодіння.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов з підстав
наведених в самій позовній заяві і
просять його задоволити.

Відповідачі та їхній представник у
судовому засіданні позов не визнали і
просять відмовити в його задоволенні з
підстав зазначених у запереченні на
позов (а.с. 45-49). А саме, у зв'язку з
пропуском строку позовної давності, та
у зв'язку з тим, що позивачка втратила
право на свою частину будинку,
оскільки, в замін аварійного житла
отримала від органу місцевого
самоврядування трьохкімнатну
квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що вона
являється власником ? частини будинку
за адресою АДРЕСА_2. На даний час там
проживають її дочка і зять. Інша
частина будинку давно розвалилась.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які
проживають в будинку по АДРЕСА_2,
зазначили, що вони там проживають з 1999
року. Та частина будинку, про яку веде
мова позивачка, розвалилась приблизно
у 2000-2001 році. Декілька раз до них
приходили якісь люди, в тому числі і
позивачка, проте, вони їх не знають.
Оскільки, ніхто з них не показував
жодних документів, які б
підтверджували їхнє право на частину
будинку, то, відповідно, вони не
допускали цих людей на подвір'я.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 16.03.2001 р. ОСОБА_3 є
власником 52/100 житлового дерев'яного
одноповерхового будинку житловою
площею 13,9 кв.м., зазначеного в плані
літерою «А», двох сараїв, зазначених
літерами «Б», «В», вбиральні,
зазначеної літерою «Г», криниці,
зазначеної за № 2, що знаходяться по
АДРЕСА_3 (а.с. 56) На даний час адреса
АДРЕСА_2 (а.с. 15)

В цьому будинку зареєстровані та
проживають ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с. 29-30).

Факт не допуску відповідачами
позивачки та людей, які її
супроводжували, до будинку за адресою
АДРЕСА_2, підтверджується показами
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12
і не заперечується самими
відповідачами.

Разом з тим, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 і
ОСОБА_12 визнали, що позивачка не
показувала їм правовстановлючий
документ, який би підтверджував її
право власності на ? частину
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2.

Самою позивачкою стверджується про
втрату оригіналу правовстановлюючого
документу на її 1/2 частину
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2. У
даному випадку вона набувала право
власності на зазначене нерухоме майно
згідно рішення Народного суду
Калуського району від 15.07.1970 року (а.с.
11), тому правовстановлюючим документом
повинна бути копія рішення суду з
проставленим реєстраційним написом.

Окрім того, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 і
ОСОБА_15 ствердили, що позивач з початку
90-х років минулого століття не проживає
по АДРЕСА_2, а та частина будинку, що
колись їй належала, орієнтовно у 2000-2001
роках повністю розвалилась. Ця
обставина також підтверджується актом
обстеження житлового будинку за
адресою АДРЕСА_3, оригінал якого було
оглянуто в судовому засіданні (а.с. 55)
Сторона позивача не навела доказів, які
б ставили під сумнів справжність
даного акту, а в самому акті не
зазначено, що він складений більш ніж в
одному екземплярі.

Як вбачається з архівного витягу з
протоколу № 5 рішенням № 76 від 17.04.1991
року виконавчий комітет Калуської
міської Ради народних депутатів надав
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, житловою
площею 40,6 кв.м. ОСОБА_1, 4 особи, з
відселенням з аварійного будинку (а.с.
116) на підставі звернення адміністрації
профспілкового комітету (а.с. 117-118)

Також позивачка в судовому засіданні
не змога однозначно пояснити де саме на
поданих відповідачами фотографіях (а.с.
50-54) знаходиться та частина будинку, яку
вона вважає своєю.

Отже, наявні сумніви щодо однозначного
підтвердження права власності
позивачки на ? частину
будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

З огляду на положення ст. 391 ЦК України
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпоряджання майном є похідним від
права власності.

Таким чином, підставою відмови в
задоволенні позовних вимог є
недоведеність позовних вимог. А саме не
доведення позивачкою права власності
на ? частину будинку за адресою АДРЕСА_2,
та наявності цього нерухомого майна в
натурі.

В зв'язку з цим є безпідставним
посилання позивача на ст. 391 ЦК України,
яка передбачає захист порушених прав
саме власника, а не будь-якої іншої
особи.

Посилання відповідачів на
застосування строку позовної давності
як на підставу відмови у задоволенні
позову не заслуговують на увагу,
оскільки, у своєму позові позивачка
веде мову про усунення перешкод у
користуванні майном, які мали місце у
2013-2014 роках.

На підставі викладеного, ст.ст. 182, 316 ЦК
України, 112 ЖК України та керуючись
ст.ст. 10, 57, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні майном, а саме ? частиною
будинковолодіння та земельною
ділянкою за адресою АДРЕСА_2, шляхом
знесення самовільно встановлених
споруд, усунення перешкод в проведенні
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна та проведенні
будівельних робіт - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Калуський міськрайонний
суд Івано-Франківської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення, у
цей же строк з дня отримання копії
рішення.

Головуючий: