АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9966/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
С.О. Демидова Доповідач - Петренко
І.О. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання права власності на
обов'язкову частину у спадщині,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулась з позовом до суду
та просила ухвалити рішення, яким
визнати за нею право на обов'язкову
частку у спадщині після батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати за нею
право власності на 1/8 частку квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування
обов'язкової частки у спадщині.

В обґрунтування позову, позивачка
вказувала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її батько ОСОБА_5 , після смерті якого
відкрилася спадщина, яка складається з
1/2 частини квартири АДРЕСА_1. 18 січня 2014
року позивачка звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, де їй стало відомо,
що за життя батьком було складено
заповіт, відповідно до якого він
заповів все своє майно своїй дружині
ОСОБА_3. На момент смерті батька
позивачка була непрацездатною особою
та інвалідом II групи, а тому має право
на обов'язкову частку у спадщині.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 06 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що на
час смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1,
позивачка не була непрацездатною,
оскільки в встановленому законом
порядку на день смерті батька вона не
являлась особою , у якої виникло право
на обов'язкову долю у спадщині .

Так , судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
батьком позивачки ОСОБА_5 27 жовтня 1999
було складено заповіт, посвідчений
державним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, відповідно до
якого він заповів все свої майно ОСОБА_3
(а.с.28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть виданого Відділом державної
реєстрації смерті реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина, яка складається з 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира
належала ОСОБА_5 та відповідачці по
справі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 19
листопада 1997 року (а.с.30). 25 лютого 2014
року позивачка звернулася до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 з заявою
про прийняття спадщини (а.с.49).

Згідно до положень ст. 1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК
України спадкування здійснюється за
заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частина 1 ст. 1220 ЦК України передбачає,
що спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошеної її
померлою.

Відповідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Коло осіб, які вважаються
непрацездатними, визначено у абз. 17 ч. 1
ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» : «Непрацездатні
громадяни - особи, які досягли
встановленого законом пенсійного віку
або визнані інвалідами, у тому числі
діти-інваліди, а також особи, мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до цього
Закону».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 11 лютого 2014 року N 1-рш/2014
(Справа N 1-1/2014) у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення
положення частини першої статті 1241
Цивільного кодексу України (справа про
право на обов'язкову частку у спадщині
повнолітніх непрацездатних дітей
спадкодавця), роз'яснено : «В аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 1241 Цивільного
кодексу України щодо права повнолітніх
непрацездатних дітей спадкодавця на
обов'язкову частку у спадщині
необхідно розуміти так, що таке право
мають, зокрема, повнолітні діти
спадкодавця, визнані інвалідами в
установленому законом порядку,
незалежно від групи інвалідності ».

Висновок про час настання інвалідності
надає медико-соціальна експертна
комісія (МСЕК) за запитом
уповноваженого органу відповідно до п.
1.17 Інструкції про встановлення груп
інвалідності, затвердженої Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 561 від 06.09.2011 року.

Як вбачається з довідки до акта огляду
медико-соціальною експертною комісією
серії АВ № 0242751 друга група
інвалідності ОСОБА_2 встановлена з 09
січня 2014 року /а.с.8/.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 1223
ЦК України право на спадкування
виникає у день відкриття спадщини.
Часом відкриття спадщини є день смерті
особи згідно до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК
України.

Таким чином , оскільки батько
позивачки - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
то на цей час позивачка не була у
встановленому законом порядку визнана
інвалідом і не мала права на
спадкування обов'язкової частки.

Виходячи з наведеного , висновки суду
обґрунтовані та підтверджені
матеріалами справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтом норм права.

Так , апелянт посилається на «Висновок
про час настання інвалідності» від 1
жовтня 2014 року ( ар. сп. 70а) і вказує на
те , що в ньому зазначено , що
інвалідність у ОСОБА_2 настала з 08
серпня 2013 року .

Однак , даний висновок у
вищенаведеному контексті суперечить
рішенню Психіатричної
медико-соціальної комісії № 1 від 13.01.2014
року про визнання ОСОБА_2 інвалідом
другої групи загального захворювання з
09.01.2014 року, про що зазначено у довідці
МСЕК, виданій позивачці (а. с. 8).

Крім того, висновок не може бути
підставою для задоволення її позову,
оскільки позивач на цю дату навіть не
була направлена на обстеження до МСЕК.
Особи, які перебувають на лікуванні у
медичних закладах , згідно з чинним
законодавством вважаються тимчасово
непрацездатними увесь час до
надходження їхніх документів до МСЕК.

Так, згідно до відповіді Комунального
закладу «Обласний клінічний центр
Медико-соціальної експертизи» ДОР № 577
від 11.11.2014 року ( ар. сп. 104 ) «Згідно з
медекспертною справою (№ 3304) ОСОБА_2,
направлення на МСЕК, яке надала ЛКК
обласної психіатричної лікарні,
надійшло на адресу психіатричної МСЕК
№ 1 09.01.2014 р. Також згідно з актом огляду
психіатричної МСЕК № 1 (№ 31), в розділі 4
вказано дату надходження на МСЕК -
09.01.2014 р. та дата огляду - 13.01.2014 р. В
розділі 30.8 акту огляду «Час настання
інвалідності» встановлено дату - 09.01.2014
р. День, з якого хвора знаходилася у
лікарні неможливо вважати часом
настання інвалідності, оскільки на цей
день направлення на МСЕК не було
надано... Таким чином, ОСОБА_2 інвалідом
слід вважати з 09.01.2014 р.».

Окрім того , на адресу суду апеляційної
інстанції від Головного лікаря КЗ
««Обласний клінічний центр
Медико-соціальної експертизи» ДОР»
надійшов лист , з якого вбачається , що в
результаті контрольної перевірки мед
експертної справи ОСОБА_2 виявлено , що
у відповіді голови психіатричної МСЕК
№ 1 Маменко В.О. за 3 20 від 30.09.2104 року
допущена невідповідність і по тексту
вказано , що час настання інвалідності -
8 серпня 2013 року. Даним лист ом також
доводиться до відома , що фактична
інвалідність ОСОБА_2 наступила з 9
січня 2014 року - з дня надходження
документів до комісії з обласної
клінічної психіатричної лікарні , що
відповідає вимогам п. 8 « Положення про
порядок, умови та критерії
встановлення інвалідності» ,
затвердженого постановою КМУ № 1317 від
03.12.2009 року , де зазначено , що датою
встановлення інвалідності та ступеня
втрати працездатності потерпілому від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання у відсотках
вважається день надходження до комісії
документів ( ар. сп.106).

Таким чином , колегія суддів вважає , що
розглядаючи спір районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі , надані сторонами докази ,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон , який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права
, які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
- І.О. Петренко

судді
- С.П.Котушенко

- М.М. Романюк