Справа № 152/365/14-ц Провадження №
22-ц/772/1826/2014Головуючий в суді першої
інстанції Строгий І. Л.Категорія 20
Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого Сала Т.Б.,

суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Руденко О.М.,

за участю представника ТОВ «Сад
Поділля»,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» на рішення
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 06.05.2014 року
ухвалене у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором
купівлі-продажу, -

встановила:

В лютому 2014 року ПАТ «Сад Поділля»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, в
якому просило стягнути з останнього на
його користь заборгованість за
договором купівлі-продажу від 08.06.2011
року в сумі 31584,00 грн. та суму штрафу у
розмірі 8085 грн., всього - 39669,00 грн.

В обґрунтування вимог позову ПАТ «Сад
Поділля» зазначило, що 08.06.2011 року між
ним та відповідачем по справі укладено
договір купівлі-продажу яблунь. За
умовами Договору, ОСОБА_2 прийняв
яблуні у своє користування та сплатив
товариству 15800 грн. Решту суми
відповідач повинен був сплатити у
строки 15792,01 грн. - до 01.12.2012 року., 15792,01
грн. - до 01.12.2013 року. Перший платіж
прострочено на 452 дні (з 01.12.2012 року по
25.02.2014 року); другий - на 87 дні (з 01.12.2013
року по 25.02.2014 року).

Відповідно до умов договору за
прострочення оплати за товар покупець
сплачує продавцеві штраф в сумі 15 грн.
за кожен день прострочення.

Викладене послужило підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 06.05.2014 року
в задоволенні позову ПАТ «Сад Поділля»
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
ПАТ "Сад Поділля" подало апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ПАТ "Сад Поділля"
задовольнити. Скаржник посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до
Державних актів на право власності на
земельну ділянку серія ЯЖ № 397480 та
серія ЯЖ № 397481 від 10.06.2009 року, виданих
Шаргородською районною державною
адміністрацією ОСОБА_4 була власником
земельних ділянок площею 1,0231 га та 0,8687
га, розташованих на території
Пеньківської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла,
вказані земельні ділянки після її
смерті успадкував її син ОСОБА_2 (а. с.
54-60).

08.06.2011 року між СВАТ «Сад Поділля»
(правонаступником якого є ПАТ «Сад
Поділля») та ОСОБА_2 було укладено
договір купівлі-продажу багаторічних
насаджень, а саме яблунь в кількості 734
шт., які знаходяться на земельних
ділянках покупця, на умовах, визначених
у договорі.

Цього ж дня, сторонами було складено
акт прийому - передачі майна у
користування, згідно з яким товариство
передало, а ОСОБА_2 прийняв у
користування яблуні плодоносні в
кількості 734 штуки, які знаходяться на
земельних ділянках останнього (а. с. 5).

06.12.2011 року ОСОБА_2 сплатив Товариству
аванс за яблуні в сумі 15 800 грн., що
підтверджується квитанцією №165 (а. с. 6).

Договір купівлі-продажу, предметом
якого є багаторічні насадження -
яблуні, що розміщені на земельній
ділянці відповідача, складений в
простій письмовій формі.

Так, відмовляючи у задоволені позовних
вимог товариства, суд першої інстанції
виходив з того, що багаторічні
насадження є складовою земельної
ділянки, а тому при переході права
власності на земельну ділянку
переходить право власності і на дерева.
Позивач, який не являється власником
яблунь уклав договір купівлі-продажу,
предметом якого, є насадження. Позивач
не мав права розпорядитись майном, яке
йому не належить.

З таким висновком суду першої
інстанції не можливо погодитись, з
огляду на наступне.

Проаналізувавши норму ст. 351 ЦК України,
можна зробити висновок, що багаторічні
насадження визначенні самостійним
об'єктом цивільних прав і при
примусовому відчуженні земельної
ділянки для суспільної необхідності
розглядаються разом із вимогою про
припинення права власності на такі
об'єкти.

Законодавством України відмежовується
право власності на земельну ділянку
від права власності на багаторічні
насадження, і визнає їх самостійним
об'єктом права власності.

Та обставина, що яблуні, які
знаходяться на земельних ділянках
відповідача, посадженні власними
силами та за власні кошти позивача і
знаходяться на його балансі,
відповідачем не заперечується.

Належність даних яблунь Товариству
також підтверджується матеріалами
справи, а саме інвентарними описами № 1
та № 2 основних засобів і
нематеріальних активів (а. с. 45, 46),
витягом із Журналу основних засобів.

Висновок суду першої інстанції про те,
що разом з приватизацією земельної
ділянки до відповідача перейшло право
власності на ці дерева є
безпідставними.

Стаття 117 ЦК України - власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України - право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 41 Конституції України, яка
являється нормою прямої дії, закріплює
принцип непорушності права власності.

Права власності ТОВ «Сад Поділля» на
багаторічні насадження ніхто не
позбавляв.

Визнання права власності на яблуні
відповідачем, підтверджує факт
укладення з позивачем договору
купівлі-продажу на багаторічні
насадження.

Отже, відповідач, являючись власником
земельних ділянок відповідно до
Державних Актів на право власності на
земельну ділянку, не став власником на
багаторічні насадження - яблуні, які
знаходяться на цих земельних ділянках.

Відтак, позивач, як власник
багаторічних насаджень мав право
укладати договір купівлі-продажу.

До нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення (ст. 181 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно - це земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Статтею 5 вказаного закону передбачено
вичерпний перелік об'єктів нерухомого
майна: земельні ділянки та об'єкти, що
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а саме
житлові будинки, квартири, будівлі, в
яких розташовані приміщення,
призначені для перебування людини,
розміщення рухомого майна, збереження
матеріальних цінностей, здійснення
виробництва тощо, споруди (інженерні,
гідротехнічні тощо), приміщення.
Багаторічні насадження у вказаному
переліку не зазначені.

В розумінні ст. 181 ЦК України та ст. 2
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", дерева не
відносяться до об'єктів нерухомого
майна, а від так договори
купівлі-продажу насаджень можуть
укладатись в простій письмовій формі.

Чинним законодавством також не
передбачено обов'язкове нотаріальне
посвідчення правочинів щодо
відчуження багаторічних насаджень.

Відповідно до ст. 209 ЦК України,
правочин, який вчинений у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню лише у випадках,
встановлених законом або домовленістю
сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
договором купівлі-продажу від 08.06.2011 р.
(а. с. 4) сторони не передбачали його
нотаріальне посвідчення.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно п. 1.1. Договору продавець
зобов'язується продати належні йому на
праві власності яблуні в кількості 734
шт., які знаходяться на земельній
ділянці Покупця, посвідченій Державним
актом на право власності на земельну
ділянку серія ЯЖ №397481 у власність
Покупцеві, а Покупець зобов'язується
прийняти яблуні та сплатити за них на
умовах цього договору.

За п. 2.1. Договору продавець
зобов'язаний передати яблуні у
користування покупцеві в кількості 734
шт. протягом одного дня з моменту
підписання цього Договору за актом
приймання-передачі.

Загальна ціна товару, що продається за
цим Договором 63168 грн. 04 коп. у т.ч. ПДВ
10528 грн. (п. 3.2.).

Відповідно до п. 3.3. Договору попередня
оплата в розмірі 15792 грн. 01 коп. від ціни
договору має бути перерахована на
рахунок продавця або внесена готівкою
в касу протягом 190 днів з моменту
підписання цього Договору (а. с. 4).

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Так, згідно акту приймання передачі
майна у користування СВАТ «Сад
Поділля», на підставі п. 2.1. Договору
купівлі-продажу від 08.06.2011 року
передало ОСОБА_2 в користування майно, а
саме яблуні плодоносні в кількості 734
штуки, які знаходяться на земельних
ділянках ОСОБА_2., посвідченій
Державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ №397481, серії
ЯЖ №397480 (а. с. 5).

Згідно квитанції №165 ОСОБА_2 сплатив
аванс за яблуні в розмірі 15 800 грн. (а. с.
6).

Однак, відповідач не сплатив всю суму
передбачену Договором, а отже вимоги
позивача є обґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку про часткове
задоволення позову, а саме стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованість за договором купівлі -
продажу в сумі 31584, 00 грн.

Колегія суддів вважає вимоги щодо
стягнення з відповідача коштів в
розмірі 8085 грн., як штраф,
безпідставними.

Штраф - це неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ст.
549 ЦК України).

Відповідно до п.5.3. даного Договору
штраф визначений у твердій грошовій
сумі, що суперечить зазначеним нормам
закону.

Отже, суд першої інстанції при
вирішенні даного спору неправильно
застосував норми матеріального права,
що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сад Поділля»
задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 06.05.2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Сад Поділля» задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» заборгованість за
договором купівлі-продажу від 08.06.2011
року в сумі 31584 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» судовий збір в розмірі 316
грн. за подання позовної заяви та
судовий збір в розмірі 158 грн. за
подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: