справа № 415/3514/12
№ провадження 2/208/640/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

07 травня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

. м. Дніпродзержинськ
Дніпропетровської області

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області,

у складі:

судді Гібалюк Т.Я.

при секретарі Бардадим О.В.

за участю позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача Продайко О.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпродзержинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ «Дніпровський металургійний
комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - про
стягнення заробітної плати за час
затримки розрахунку, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, стягнення компенсації,
зобов»язання виконати певні дії,
стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ
«Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського» про стягнення
середнього заробітку у зв'язку з
затримкою виконання рішення суду,
проведення перерахунку середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення різниці середнього
заробітку, компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати,
середнього заробітку за час затримки
належних працівникові виплат при
звільненні, зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивує тим, що вона працювала у
відповідача на посаді інженера групи
ремонту, наладки та випробування
рентгеноспектрального обладнання
лабораторії рентгеноспектрального
аналізу центральної заводської
лабораторії. 12 жовтня 2009 р. була
звільнена за скороченням штату.
Рішенням суду звільнення було визнано
незаконним, суд поновив на роботі. Але
адмінітсратция своєчасно не виконала
рішення суду, яке підлягало негайному
виконанню і її вимушений прогул
фактично тривав з 13 жовтня 2009 р. по 9
травня 2011 р. Крім того відповідач не в
повному розмірі виплатив заробітну
плату за час вимушеного прогулу,
заробітна плата з 1 березня 2011 р. по 9
травня 2011 р. залишилася невиплаченою.
Відповідач також не відкорегував
призначену судом середню заробітну
плату на коефіцієнт підвищення
окладу.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала.

В судовому засіданні відповідач проти
задоволення позову заперечував,
пояснив, що товариство виплатило усі
суми, які підлягали виплаті ОСОБА_1 за
рішенням суду, своєчасно виконало
рішення суду.

Суд вислухав сторони, вивчив матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
підлягають повному задоволенню з
наступних підстав.

На підставі наказу публічного
акціонерного товариства "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" (далі - ПАТ "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського") від 12 жовтня 2009 року
ОСОБА_1 було звільнено з роботи за
пунктом 1 статті 40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням штату
працівників.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 18 квітня 2011 року ОСОБА_1
поновлено на роботі на посаді інженера
1 категорії групи
рентгеноспектрального аналізу
хімічної лабораторії технічного
управління комбінату з 12 жовтня 2009
року, зобов'язано комбінат виплатити
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 12 жовтня
2009 року по 01 березня 2011 року у сумі 45 401
грн. 88 коп., 5 000 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди та 3 000
грн. у рахунок оплати витрат на
юридичні послуги. Рішення в частині
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати в межах суми
місячного платежу - 3 000 грн. підлягає
негайному виконанню.

Частиною п'ятою статті 124 Конституції
України передбачено, що судові рішення
ухвалюються іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 367 ЦПК України рішення суду про
поновлення на роботі незаконно
звільненого працівника підлягає
негайному виконанню.

На підставі наказу ПАТ "Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського" від 05 травня 2011 року
позивачку ОСОБА_1 поновлено на роботі
на посаді інженера 1 категорії групи
рентгеноспектрального аналізу
хімічної лабораторії технічного
управління комбінату з 12 жовтня 2009
року.

Відповідно до статей 24, 31, частини
п'ятої статті 235 КЗпП України, статті 77
Закону України "Про виконавче
провадження", негайне виконання
рішення суду означає обов'язок, а не
право власника не пізніше наступного
дня після проголошення судового
рішення видати наказ (розпорядження)
про поновлення на роботі і фактично
допустити його до виконання попередніх
обов'язків.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні з пояснень сторін
встановлено, що Наказ №71 к про
поновлення ОСОБА_1 на роботі був
виданий відповідачем лише 5 травня 2011
р., а допущена вона до роботи була 10
травня 2011 р. Про це свідчить копія
довідки Служби охорони праці та табель
обліку робочого часу.

Таким чином, негайне виконання рішення
суду про поновлення позивачки на
роботі не відбулося, оскільки остання
була поновлена відповідачем на посаді
05 травня 2011 року, між тим, як негайне
виконання рішення суду є обов'язком, а
не правом власника не пізніше
наступного дня після проголошення
судового рішення видати наказ про
поновлення на роботі. Таким чином,
своєчасно позивачка своєчасно не була
поновлена на роботі з вини відповідача.
Вимушений прогул тривав з 13 жовтня 2009
р. по 9 травня 2011 р.

Згідно з частиною першою статті 76
Закону України "Про виконавче
провадження" рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого

державний виконавець виносить
постанову про закінчення виконавчого
провадження.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" у випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи.

Отже, встановлення факту порушення
власником підприємства вимог статті 235
КЗпП України щодо негайного виконання
рішення суду в частині поновлення
незаконно звільненого працівника - є
підставою для стягнення з власника
підприємства середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Оскільки відповідач виплатив
позивачці середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 12 жовтня 2009 р. по 1
березня 2011 р., за рішенням суду, з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню середній заробіток
за час затримки виконання рішення суду
за період з 01 березня 2011 року по 05
травня 2011 року.

У силу статті 34 Закону України
"Про оплату праці", положень Закону
України "Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати" і
Порядку компенсації працівникам
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням термінів її
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року № 159 на власника
підприємства покладається обов'язок у
день виплати заробітної плати
виплатити працівникові і її
компенсацію у зв'язку з затримкою її
виплати за кожен місяць такої затримки
по день її виплати.

Відповідно до пункту 10 Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100 (далі - Постанова КМУ № 100 від 8
лютого 1995 року) у випадках підвищення
тарифних ставок і посадових окладів на
підприємстві, в установі, організації
відповідно до актів законодавства, а
також за рішеннями, передбаченими в
колективних договорах (угодах), як у
розрахунковому періоді, так і в
періоді, протягом якого за працівником
зберігається середній заробіток,
заробітна плата, включаючи премії та
інші виплати, що враховуються при
обчисленні середньої заробітної плати,
за проміжок часу до підвищення
коригуються на коефіцієнт їх
підвищення. На госпрозрахункових
підприємствах і в організаціях
коригування заробітної плати та інших
виплат провадиться з урахуванням їх
фінансових можливостей.

Вимушений прогул з 1 березня 2011 р. по
01.03.2011р. по 09.05.2011р. становить 367 робочих
годин (березень-175, квітень-160 і
травень-32 робочих години).

Станом на 01.03.2011р. середня заробітна
плата за 1 робочу годину встановлена
рішенням Апеляційного суду від 28.11.2011р.
- 15,70грн. з урахуванням підвищення
окладу відповідно постановам
адміністрації та профспілкового
комітету комбінату №317 від 08.06.2010 р.на 5%,
№743 від 21.12.2010р. на 1,1% та №38 від 24.01.2011р.
на 5%, тобто відповідно збільшена у 1,25;
1,011 та 1,05 раза і становить
15,70x1,25x1,011x1,05=20,84грн за 1 робочу годину.
Отже сума середньої заробітної плати
за вимушений прогул з 01.03.2011р. до 09.05.2011р.
становить: 20,84 х 367 = 7648,28 грн.

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про
оплату праці" компенсація провадиться
відповідно до індексу зростання цін на
споживчі товари та тарифів на послуги у
порядку, встановленому чинним
законодавством.

Статтею 1 Закону України "Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати" підприємства всіх форм
власності здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму
ВСУ №13 від 24.12.1999р. «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» при визначенні середньої
заробітної плати слід виходити з того,
що у всіх випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995р. №100.

Відповідно до п.10 Порядку у випадках
підвищення тарифних ставок і посадових
окладів на підприємстві, в установі,
організації відповідно до актів
законодавства, а також за рішеннями,
передбаченими в колективних договорах
(угодах), як у розрахунковому періоді,
так і в періоді, протягом якого за
працівником зберігається середній
заробіток, заробітна плата, включаючи
премії та інші виплати, що враховуються
при обчисленні середньої заробітної
плати, за проміжок часу до підвищення
коригуються на коефіцієнт їх
підвищення.

Судом встановлено, що за час вимушеного
прогулу з 13.10.2009р. по 01.03.2011р. посадові
оклади працівників комбінату
підвищувались.

Доказом цього є копії табуляграм
нарахування позивачці заробітної
плати за жовтень 2009р. (перед
звільненням) та за травень 2011р. (після
поновлення на роботі) та штатними
розписами Центральної лабораторії
Технічного управління комбінату (ЦЛТУ),
які надані суду відповідачем.

Постанови адміністрації та
профспілкового комітету комбінату
«Про підвищення тарифних ставок
(окладів) працівників комбінату» №38,
№743, №317 доводять, що за час вимушеного
прогулу відбувалось підвищення
посадових окладів з підстав, вказаних
у п.10 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995р. №100, а саме
на виконання вимог ЗУ «Про Державний
бюджет» за відповідний рік в частині
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати та п.3.2
Галузевої угоди.

Тому сума, призначена до виплати,
виявилась не відкоригованою на
коефіцієнт підвищення окладу, як того
вимагає п.10 Постанови КМУ від 08.02.1995р.
№100. Це підтверджує довідка головного
бухгалтера від 08.10.2012р., в якій
зазначено, що розрахунок середньої
заробітної плати за вимушений прогул з
13.10.2009р. по 01.03.2011р. виконаний відповідно
до р.ІІ та р.ІІІ Порядку. Отже при
розрахунку середня заробітна плата не
була відкоригована на коефіцієнт
підвищення окладу відповідно до вимог
п.10 p. IV цього Порядку.

У зв'язку з тим, що розрахунок середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу з 13.10.2009р. по 01.03.2011р. був
виконаний без врахування підвищення
окладу, відповідач повинен
перерахувати середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу з 13.10.2009р. по
01.03.2011р. з урахуванням вимог п.10
Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р.

Заробітна плата за період з 13.10.2009р. по
30.04.2010р. (згідно норм тривалості
робочого часу становить 1117 робочих
годин, що розраховується виходячи з
встановленої рішенням Апеляційного
суду від 28.11.2011р. середньої зарплати
15,70грн за 1 робочу годину. Вона
становить 15,70x1117=17536,90 грн.

З 01.05.2010р. по 30.11.2010р. (1167 робочих години)
згідно постанови №317 відповідача
оклади працівників були підвищені на
25%. Отже середня зарплата за 1 робочу
годину теж повинна бути підвищена на 25%
(збільшена у 1,25 раза) і становить:

15,70x1,25=19,63 грн.

Тому заробітна плата за період 01.05.2010р.
по 30.11.2010р. буде становити :

19,63x1117=22908,21 грн.

З 01.12.2010р. по 31.12.2010р. (183 робочих години)
згідно постанови №743 відповідача
оклади працівників були підвищені на
1,1%. Отже середня зарплата за 1 робочу
годину теж повинна бути підвищена на 1,1%
(збільшена у 1,011раза) і становити:

19,63X1,011=19,85 грн.

Тому заробітна плата за період з
01.12.2010р. по 31.12.2010р. буде становити :

19,85x183=3632,55 грн.

З 01.01.2011р. по 28.02.2010р. (311 робочих години)
згідно постанови №38 відповідача
оклади працівників були підвищені на 5%.
Отже середня зарплата за 1 робочу
годину теж повинна бути підвищена на 5%
(збільшена у 1,05 раза) і становити:

19,85:100x105=20,84 грн.

Тому заробітна плата за період з
01.01.2011р. по 28.02.2010р. буде становити :

20.84x311=6481,24 грн.

Таким чином середня заробітна плата за
вимушений прогул з 13.10.2009р. до 01.03.2011р. з
урахуванням вимог п.10 Постанови КМУ №100
від 08.02.1995р. буде становити:
17536,90+22908,21+3632,55+6481,24=50558,90 грн.

Оскільки відповідач виплатив за цей
період лише 43614,60 грн, то відповідач
повинен виплатити позивачці різницю
між перерахованою та виплаченою за
рішенням суду середньою заробітною
платою, яка становить:

50558,90 -43614,60=6944,30грн.

Рішення Апеляційного суду про виплату
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу з 13.10.2009р. по 01.03.2011р.
набрало законної сили 28.11.2011р.

Відповідач виплатив позивачці цю суму
лише 03.03.2012 року.

При цьому відповідач не виплатив
компенсацію втрати частини заробітної
плати за кожний місяць вимушеного
прогулу, як того вимагає ст.34 ЗУ «Про
оплату праці», ЗУ «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» і Порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати, затвердженим постановою
КМУ від 21 лютого 2001 р. N159. Зазначені
нормативні акти не містять будь-якого
виключення для нарахування такої
компенсації залежно від порядку
виплати сум доходу - у добровільному чи
судовому порядку.

Таким чином Відповідач повинен
виплатити позивачці компенсацію
затримки виплати заробітної плати, за
кожний місяць вимушеного прогулу
13.10.2009р. - 01.03.2011р. по день фактичного
розрахунку 03.03.2012р.

Відповідно п.4 Порядку сума компенсації
обчислюється я добуток нарахованого,
але не виплаченого грошового доходу за
відповідний місяць і приросту індексу
споживчих цін (індексу інфляції) у
відсотках для визначення суми
компенсації, поділеній на 100.

Сума компенсації за весь період з
13.10.2009р. по 01.03.2011р. складає 4604,41грн.

Згідно розпорядження по комбінату №26к
від 06.01.2012р. позивачка була звільнена
за власним бажанням у зв'язку з виходом
на пенсію з 16.01.2012р.

Відповідач на момент звільнення не
виплатив всіх належних їй, а саме
неоспорюваної після рішення
Апеляційного суду у справі № 22ц-9441/11
від 28.11.2011р. суми призначеної до
стягнення, тобто 46914,6 грн.

Ця сума була мені виплачена лише
03.03.2012р.

У разі невиплати з вини власника
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП,
підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, як того вимагає ст. 117 цього
Кодексу. Отже відповідач повинен
виплатити позивачці середню заробітну
плату за час затримки розрахунку з
17.01.2012р. по день фактичного розрахунку,
а саме по 03.03.2012р. Відповідно до
розрахунку:

зарплата за листопад 2011 року становить
2805,18грн, за грудень 2011року - 3214,95грн, а
разом :

2805,18+3214,95=6020,13грн.

За табелем обліку робочого часу у
листопаді 2011 року мною відпрацьовано
145,5 години, у грудні 2011року - 96 годин, а
разом - 241,5 години.

Середня заробітна плата за 1 годину
становитиме :

6020,13 : 241,5 = 24,93грн.

Період затримки розрахунку при
звільненні з 17.01.2012р. по 03.03.2012р.
становить 272 робочих години (січень-88,
лютий-168 та березень-16 робочих годин)
згідно Листа Міністерства праці та
соціальної політики України від 23.08.2011
р. №8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2012 рік».

Середня заробітна плата за час
затримки розрахунку при звільненні з
17.01.2012р. по 03.03.2012р. становить 24,93грн х 272
=6780,96грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, яке призвело
до його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв»язків або
змушує докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності покладається
обов»язок відшкодувати моральну шкоду.
Суд вважає, що несвоєчасний розрахунок,
невиплата в повному обсязі середньої
та несвоєчасна виплата середньої
заробітної плати, порушення законних
прав позивачки призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв»зків, змушувало позивачку
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя. Моральна
шкода підлягає відшкодуванню в розмірі
10000 грв.

На підставі викладеного,
керуючись ст.. 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК
України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити повністю. Стягнути з ПАТ
«Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь
ОСОБА_1: середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 1 березня 2011 р. по 9
травня 2011 р. - 7648,28 грв., невиплачену
заробітну плату за період з 13 жовтня 2009
р. по 1 березня 2011 р. - 6944,30 грв.,
компенсацію втрати частини заробітної
плати з 13 жовтня 2009 р. по 1 березня 2011 р.
- 4604,41 грв., компенсацію втрати
заробітної плати у зв»язку із
порушенням строків її виплати за
період з 17 січня 2012 р. по 3 березня 2012 р. -
6780,96 грв.

Зобов»язати відповідача ПАТ
«Дніпровський металургійний комбінат
ім. Ф.Е. Дзержинського» подати до
Управління Пенсійного фонду України в
Заводському районі міста
Дніпродзержинська уточнені відомості
про заробітну плату ОСОБА_1 та сплатити
в повному обсязі внески до Пенсійного
фонду України за весь час вимушеного
прогулу с 13 жовтня 2009 р. по 9 травня 2011
р.

Стягнути з ПАТ «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 10000 грв.

Стягнути з ПАТ «Дніпровський
металургійний комбінат ім. Ф.Е.
Дзержинського» на користь держави
судовий збір 504 грв.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі апеляційної скарги до
канцелярії Заводського райсуду м.
Дніпродзержинська.

Суддя
Гібалюк Т. Я.