УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до головного
управління юстиції в м. Києві,
головного управління земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації, дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори,
Київської міської ради, треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, головне
управління Держземагенства у м. Києві,
про визнання права власності на
спадкове майно за заповітом та за
позовом ОСОБА_7, яка також виступає
представником ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
та які заявляють самостійні вимоги
щодо предмету спору до сторін по справі
ОСОБА_6, головного управління земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації, Київської міської ради,
головне управління Держземагенства у
м. Києві, третя особа - головне
управління Держкомзему у м. Києві, про
визнання права власності за кожним з
них по 1/8 частини земельної ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 26 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 1
листопада 2006 року вона уклала з
спадкодавцем ОСОБА_11 договір довічного
утримання, за яким до неї перейшло у
власність 31/50 частина житлового
будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1.
Також ОСОБА_11 залишила заповіт,
відповідно до якого все своє майно
заповіла ОСОБА_6 Оскільки у третіх осіб
по справі та спадкодавця ОСОБА_11 були
визначені частки у праві власності на
житловий будинок, а право власності на
земельну ділянку посвідчено Державним
актом, тому до складу спадкового майна
після смерті ОСОБА_11 входить саме 31/50
частка земельної ділянки площею 0, 0735
га.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 липня 2013 року у
вищезазначених позовах відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 листопада 2013 року рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 липня 2013 року скасоване та
ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Взнано за
ОСОБА_6 в порядку спадкування за
заповітом право власності на Ѕ частину
земельної ділянки загальною площею 0,0735
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку по АДРЕСА_1. В решті
залишити рішення суду без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 просять скасувати
рішення апеляційного суду і ухвалити
нове рішення, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Судами встановлено, що рішенням
Ленінградського районного суду м.
Києва від 19 березня 1985 року було
визнано право власності за
ОСОБА_11 у розмірі 31/50, а за ОСОБА_13 19/50
частини домоволодіння по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_13, належну йому
частку (1950) у праві власності на
домоволодіння згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом
успадкували в рівних долях його брати
та сестри - ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_9,
ОСОБА_8

Після смерті ОСОБА_14, одного із
спадкоємців, за заповітом від 27 липня
2004 року право власності на 19/200 частин
житлового будинку з відповідною
частиною господарських споруд та
будівель перейшло до ОСОБА_7

За взаємною згодою спадкоємцями
земельної ділянки ОСОБА_7, разом із
ОСОБА_11 було приватизовано у спільну
власність земельну ділянку і були
видані Державні акти на право
приватної власності на землю від 13
листопада 2000 року.

Отже, судами правильно встановлено, що
спірна земельна ділянка належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та
ОСОБА_9

ОСОБА_11 все своє майно заповіла ОСОБА_6,
після її смерті відкрилась спадщина до
складу якої входить і земельна ділянка
загальною площею 0, 0735 га.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_6, суд апеляційної
інстанції виходив з можливості поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності та фактично визнав за нею
право власності на Ѕ частину земельної
ділянки загальною площею 0, 0735 га.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України передбачено,
що спільна власність двох або більше
осіб без визначення часток кожного з
них у праві власності є спільною
сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою
регулюється питання про виділ частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, передбачено, що
співвласники спільної сумісної
власності, як і співвласники спільної
часткової власності мають право на
виділ у натурі частки із спільного
майна з тією лише різницею, що учасники
першої не мають завідомо визначених
ідеальних часток у праві спільної
власності, а відтак вони мають бути
передусім визначені, після чого стає
можливим виділ частки в натурі. При
визначенні розміру часток
співвласників у спільній сумісній
власності вважається, що вони є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між співвласниками,
законом або рішенням суду.

При цьому виділ частки з майна, що є у
спільній сумісній власності,
відповідно до зазначених норм означає
отримання власником, що виділяється,
своєї частки в натурі в приватну
власність або при неможливості поділу
майна відповідно до часток на
отримання грошової або іншої
компенсації за свою частку від інших
співвласників, до яких переходить
право власності на цю частку.

Виділ частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому статтею 364 цього
Кодексу.

В матеріалах справи існують копії
Державних актів на право приватної
власності на землю:

−? ІІІ −? № 121558з/р 75-2-02894 від 13 листопада
2000 року виданий ОСОБА_11 площа
земельної ділянки 0,0735 г.

−? ІІІ −? КВ № 121559 з/р 75-2-02893 від 13
листопада 2000 року виданий ОСОБА_8 площа
земельної ділянки 0,0735 г.

−? ІІІ-КВ № 121560 з/р 75-2-02892 від 13
листопада 2000 року виданий ОСОБА_10 площа
земельної ділянки 0,0735 г. (т.1 а. с. 94, 98,
197-199)

Вказані акти були видані без виділення
часток.

Суд апеляційної інстанції мав
розглянути та врахувати всі обставини
справи, в тому числі обставини
виникнення спільної сумісної
власності, та можливість виділення
часток із спільного сумісного майна у
вигляді земельної ділянки у спільну
часткову власність.

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду не може залишатися в
силі, допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 листопада 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана