У х в а л а

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Краснополянська сільська
рада про зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування майнової та
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначала, що вона є власником
домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. У
липні 2010 року ОСОБА_4 самовільно
розпочала будівництво господарських
будівель на межі з її будинком з
порушенням санітарних та
протипожежних норм. Унаслідок
неправомірних дій відповідачки вона не
має можливості обслуговувати свій
будинок, який піддається руйнації,
відкрити вікна у зв'язку з близьким
розташуванням сараю для худоби та
птиці. Крім того, протягом трьох років
вона вимушена терпіти нервові
навантаження, стреси у зв'язку із
сварками, нехтуванням, яке виразилося в
безсонні та підвищенні тиску.

Посилаючись на наведене, просила
зобов'язати ОСОБА_4 демонтувати
самовільно побудовані господарські
будівлі - вугільник, сарай для домашніх
тварин, стягнути з відповідачки у
відшкодування майнової шкоди 8 006 грн.
та у відшкодування моральної шкоди 5
тис. грн.

Рішенням Великоновосілківського
районного суду Донецької області від 25
січня 2014 року позов задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати
самовільно побудовані господарські
будівлі-вугільник, сарай для домашніх
тварин.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування майнової шкоди 8 006 грн.
та 1 500 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 23 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог скасовано і
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є
власником будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та
земельної ділянки площею 0, 2816 га,
розташованої за тією ж адресою на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21 грудня 2004
року. Згідно з актом від 9 серпня 2012
року, складеним відділом
містобудування, архітектури та ЖКГ
Великоновосілківської РДА, будинок
АДРЕСА_2 зведено у 1957 році.

ОСОБА_4 є власником сусіднього жилого
будинку АДРЕСА_3 з надвірними
побудовами на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 11 жовтня 2006 року.
Згідно з свідоцтвом про право
власності від 11 березня 2013 року є
власником земельної ділянки площею 0,2137
га.

Рішенням Краснополянської сільської
ради від 28 липня 2010 року №44 дозволено
ОСОБА_4 будівництво господарських
побудов, зокрема сараю для утримання
домашніх тварин та приміщення для
зберігання вугілля.

Побудовані ОСОБА_4 господарські
будівлі-вугільник, сарай для домашніх
тварин без належно затвердженого
проекту, а тому відповідно до вимог ч. 1
ст. 376 ЦК України вважаються самочинним
будівництвом.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач побудувала вказані будівлі
без додержання діючих нормативів, чим
завдала позивачеві майнову та моральну
шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив з того, що межа
між ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3
проходить по лінії забудови житлового
будинку АДРЕСА_2, в будинку позивача
відсутні необхідні інженерно-технічні
заходи, які перешкоджають стоку
атмосферних опадів, інсоляція,
порушення відповідачем будівельних
норма і правил не є істотними та не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про знесення об'єктів
нерухомості.

Проте повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитися не можна.

За правилами ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» судам роз'яснено, що
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої
статті 376 ЦК України зобов'язати
забудовника здійснити перебудову
житлового будинку, будівлі, споруди або
іншого об'єкта нерухомості, який
побудовано чи будується з істотними
відхиленнями від проекту або з
істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Згідно з актом від 9 серпня 2012 року,
складеним відділом містобудування,
архітектури та ЖКГ
Великоновосілківської РДА, будинок
АДРЕСА_2, який належить позивачці,
зведено у 1957 році.

Згідно з висновком
будівельно-технічної експертизи від 18
листопада 2013 року господарські споруди
відповідачки споруджені з порушенням
норм ДБН, вони можуть бути причиною
вологості та часткових пошкоджень
підвалу будинку. Так, зокрема сарай
літера Б-1 розташований на відстані 0,8м.
від огорожі будинку позивачки, тоді як
згідно п.3.35 ДБН 360-92 сараї для домашніх
тварин, птиці повинні бути розташовані
від житлового будинку на відстані не
менше 15 м, гараж та сарай літера С-1
також розташовані з порушенням ДБН.

Відхиляючи висновок експерта,
апеляційний суд у порушення вимог ст..212
ЦПК України не надав оцінки іншим
доказам, які знаходяться в матеріалах
справи, та на які посилалася позивачка
в підтвердження своїх позовних вимог:
лист інспекції ДАБК у Донецькій
області від 16 серпня 2011 року, 13
листопада 2012 року, 17 травня 2013 року, акт
обстеження технічного стану будинку
від 9 серпня 2012 року, акт обстеження
існуючих будівель від 27 вересня 2012
року, довідка управління
держтехногенбезпеки у Донецькій
області від 5 листопада 2012 року, лист
Мар'їнського міськрайонного
управління головного управління
державної санітарно-епідеміологічної
служби у Донецькій області від 19 серпня
2013 року.

Також апеляційний суд не надав оцінки
доводам позивачки про те, що будинок
АДРЕСА_2 зведено її батьками у 1957 році,
коли сусідські земельні ділянки не
були приватизовані, він не будувався на
межі, а відповідачка здійснювала
будівництво господарських споруд в
умовах існуючої забудови, порушуючи
ДБН, що призвело до спричинення
майнової та моральної шкоди .

За таких обставин рішення апеляційного
суду не в повній мірі відповідає
вимогам ст. ст.212-214 ЦПК України,
зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, та є
підставою для скасування рішення з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного
суду Донецької області від 23 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до апеляційного суду
Запорізької області.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель