Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3737/14 Головуючий у 1
інстанції Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 10 липня 2014
року по справі за позовом Бердянської
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
Управління Держземагентства у
Бердянському районі Запорізької
області, ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування рішення
Бердянської міської ради, визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку та повернення земельної
ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року Бердянський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави звернулась до суду з позовною
заявою, яку протягом розгляду справи
уточнила, до Бердянської міської ради,
Управління Держземагентства у
Бердянському районі Запорізької
області, ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування п.п. 5,5.9
рішення Бердянської міської ради №9
від 31 березня 2010 року, визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку та повернення земельної
ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що проведеною перевіркою
встановлено, що Бердянською міською
радою 31.03.2010 року прийнято рішення №9
«Про передачу в власність та в оренду
земельних ділянок громадянам», п.п. 5, 5.9
якого затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,09 га, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 для індивідуального
дачного будівництва в межах норм
беззаплатної приватизації.

На підставі зазначеного рішення за
ОСОБА_2 проведена державна реєстрація
за реєстраційним номером 73
державного акту на право власності
серії ЯК №913419 на зазначену земельну
ділянку, кадастровий номер
:08:009:0020.

Вважає, що пункти 5, 5,9 рішення
Бердянської міської ради, державний
акт підлягають визнанню недійсними, а
земельна ділянка - поверненню за
належністю Бердянській міській раді з
наступних підстав.

Проект відведення земельної ділянки
для індивідуального дачного
будівництва ОСОБА_2 погоджено та
затверджено з порушенням
законодавства, без проведення
державної експертизи землевпорядної
документації.

Відповідно до картографічної довідки
зазначеної земельної ділянки, остання
знаходиться в межах м. Бердянськ на
території Бердянської коси в межах
двокілометровій зоні прибережної
захисної смуги Азовського моря.

Крім того, відповідно до проектних
рішень генерального плану розвитку
міста будівництво нових дачних районів
в межах м. Бердянськ не передбачено.
Заборона на будівництво нових дачних
районів в міських населених пунктів
також передбачена п. 3.39 ДБН 360-92
«Планування і забудова міських і
сільських поселень».

Однак у порушення норм законодавства
та Генерального плану м. Бердянськ
спірним рішенням ОСОБА_2 передано у
власність земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва.

На підставі зазначеного остаточно
просив визнати незаконними та
скасувати п.п. 5, 5.9 рішення вісімдесятої
сесії Бердянської міської ради
Запорізької області п'ятого скликання
№9 від 31.03.2010 року «Про передачу у
власність та в оренду земельних
ділянок громадянам»; визнати недійсним
державник акт на право власності серії
ЯК №913419 на земельну ділянку площею 0,09
га, виданого на ім'я ОСОБА_2 для ведення
індивідуального дачного будівництва в
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 повернути
зазначену земельну ділянку
територіальній громаді м. Бердянськ в
особі Бердянської міської ради
Запорізької області.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 10 липня 2014
року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано п.п. 5,
5.9 рішення вісімдесятої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання №9 від 31.03.2010
року «Про передачу у власність та в
оренду земельних ділянок громадянам»,
яким передана у приватну власність
ОСОБА_2 земельна ділянки площею 0,09 га
для ведення індивідуального дачного
будівництва, з присвоєнням поштової
адреси АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державник акт на
право власності серії ЯК №913419 на
земельну ділянку площею 0,09 га, виданого
на ім'я ОСОБА_2 для ведення
індивідуального дачного будівництва в
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути земельну
ділянку 0,09 га, вартістю 62334,00 грн., яка
знаходиться на АДРЕСА_1, кадастровий
номер :08:009:0020, межі якої визначені
в державному акті на право власності на
землю серії ЯК №913419, виданому ОСОБА_2,
територіальній громаді м. Бердянськ в
особі Бердянської міської ради
Запорізької області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, представники ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, що п.п. 5, 5.9
рішення вісімдесятої сесії
Бердянської міської ради Запорізької
області п'ятого скликання №9 від 31.03.2010
року «Про передачу у власність та в
оренду земельних ділянок громадянам»,
було затверджено проект відведення
земельних ділянок та передано у
власність ОСОБА_2 земельна ділянки
площею 0,09 га для ведення
індивідуального дачного будівництва, з
присвоєнням поштової адреси АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_2 проведена державна реєстрація
за реєстраційним номером 73
державного акту на право власності
серії ЯК №913419 на земельну ділянку
площею 0,09 га, виданого на ім'я ОСОБА_2
для ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності того,
що передача у власність ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,09 га, за
адресою АДРЕСА_1 для індивідуального
дачного будівництва була здійснена з
порушенням визначеного законодавством
порядку, зокрема, ст.ст. 118, 123 ЗК України,
ст. 9 Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації".

Висновок суду слід
визнати правомірним, оскільки він
погоджуються з фактичними обставинами
справи та із зібраними по ній доказами.

Ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції належним чином
керувався приписами Конституції
України, нормами матеріального права і
виходив з того, що земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави Земля,
її надра, атмосферне повітря, водні і
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) екологічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Статтями 2,19 Закону України „Про
охорону земель" визначено, що об'єктом
особливої охорони державни є всі землі
в межах території України. Відповідно
до ч.2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За змістом ст.ст. 116, 118, 125 ЗК
України право власності громадянина на
земельну ділянку виникає на підставі
державного акту про право власності,
який видається за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
прийнятим за результатами розгляду
відповідного клопотання (заяви)
фізичної особи та землевпорядної
документації щодо конкретної
земельної ділянки, узгодженої
контролюючими службами.

З матеріалів справи вбачається,
що рішенням Бердянської міської ради
Запорізької області №38 від 28 січня 2010р.
ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, орієнтовною площею
0,09га, розташованої за адресою АДРЕСА_1).

За пояснювальною запискою проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, на той час спірна земельна
ділянка перебувала в оренді гр.
ОСОБА_4 і надавалася їй для
будівництва готелю сезонного типу.

Згідно з ситуаційною схемою
Генерального плану міста Бердянська,
який був затверджений рішенням
Бердянської міської ради №8 від
25.06.2009р., встановлено, що спірна
земельна ділянка розташована в межах
міста Бердянська на оголовку
Бердянської коси, на території зелених
насаджень загального користування, як
також вбачається з листа виконавчого
комітету Бердянської міської ради
№05-2886/37 від 15.05.2013 року, в якому вказані
земельні ділянки по АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 як
розташовані на території зелених
насаджень загального користування.

За визначенням ст. 50 ЗК України
землі, які використовуються для
організації відпочинку населення,
туризму та проведення спортивних
заходів, відносяться до земель
рекреаційного призначення.

Як вбачається з пояснювальної
записки до проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_2 земельна ділянка, що
підлягала передачі у власність
відповідачу, відповідно до
Українського класифікатора цільового
використання землі була віднесена до
земель « 1.11.6. Іншої комерційної
діяльності (1.11. Землі комерційного
використання)». Також зазначено, що
відповідно до ст. 19 Земельного
кодексу України дана земельна ділянка
відноситься до категорії земель - землі
житлової та громадської забудови.
Проектом землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_2
для індивідуального дачного
будівництва передбачена зміна
цільового використання земельної
ділянки на рекреаційне призначення
(код 1.17 УКЦВЗ).

Пунктом 5.9 рішення Бердянської
міської ради № 9 від 31.03.2010 року «Про
передачу у власність та в оренду
земельних ділянок громадянам»
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,09га, в
межах норм безоплатної приватизації,
з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1
для індивідуального дачного
будівництва.

ОСОБА_2 був виданий державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯК №913419, який 30.06.2010 року
був зареєстрований управлінням
Держкомзему у м. Бердянську в «Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі» за
реєстраційним номером 73.

Відповідно до вимог ст. 39 ЗК
України ( в редакції, чинній на час
прийняття спірного рішення),
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови.

Статтею 51 ЗК України
передбачено, що до земель
рекреаційного призначення належать
земельні ділянки зелених зон і зелених
насаджень міст і інших населених
пунктів, навчально-туристських та
екологічних стежок, маркованих трас,
земельні ділянки, зайняті територіями
будинків відпочинку, пансіонатів,
об'єктів фізичної культури та спорту,
туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів,
стаціонарних і наметових
туристично-оздоровчих таборів,
будинків рибалок і мисливців, дитячих
туристичних станцій, дитячих і
спортивних таборів, інших аналогічних
об'єктів, а також земельні ділянки,
надані для дачного будівництва і
спорудження інших об'єктів
стаціонарної рекреації.

За вимогами ст. 9 Закону України
„Про державну експертизу
землевпорядної документації" проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок підлягають обов'язковій
державній експертизі, зокрема, проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого
та рекреаційного призначення.

Зважаючи на те, що спірна
земельна ділянка згідно з Генпланом
міста Бердянська розміщується на
території земель рекреаційного
призначення, однак всупереч ст. 9
Закону України „Про державну
експертизу землевпорядної
документації" та ч.9 ст.118 (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) обов'язкова державна
експертиза землевпорядної
документації при виділенні земельної
ділянки у власність ОСОБА_2
проведена не була, а тому суд
правильно дійшов до висновку, що
Бердянською міською радою було
порушено вимоги земельного
законодавства при передачі спірної
ділянки у власність відповідачу.

При цьому колегія також
враховує, що, виходячи з положень ст. 19
ЗК України, землі житлової та
громадської забудови та землі
рекреаційного призначення за основним
цільовим призначенням відносяться до
різних категорій, а відповідно до ч.1 ст.
20 ЗК України віднесення земель до тієї
чи іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель проводиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування.

Частинами 1,2 ст. 20 ЗК України
встановлено, що віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення
земель проводиться органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у користування,
вилучення(викуп) земель і затверджують
проекти землеустрою або приймають
рішення про створення об'єктів
природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Реалізуючи свої
повноваження з розпорядження
земельними ділянками, відповідний
орган державної влади чи місцевого
самоврядування за місцем знаходження
земельної ділянки на час виникнення
спірних правовідносин мав право
змінювати цільове призначення
земельних ділянок, які відчужуються
(надаються), за умови дотримання
положень Порядку розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року № 677, та Порядку зміни цільового
призначення земель, які перебувають у
власності громадян або юридичних осіб,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002 року №
502(постанови втратила чинність 20.02.2013
року).

Відповідно до зазначеного
Порядку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
року № 502 і який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
проект відведення земельної ділянки у
разі зміни її цільового призначення
погоджується або пере погоджується з
органом земельних ресурсів,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини, а також
підлягає державній землевпорядній
експертизі, після якої замовник подає
проектні матеріали відповідно до
сільської, селищної, міської ради або
до районної державної адміністрації
для прийняття рішення. Сільська,
селищна, міська рада розглядає
проектні матеріали та приймає рішення
про зміну цільового призначення
земельної ділянки, яка розташована в
межах населеного пункту. Рішення
сільської, селищної, міської ради або
відповідного органу виконавчої влади
про зміну цільового призначення
земельної ділянки є підставою для
оформлення громадянину або юридичній
особі державного акта на право
власності на земельну ділянку із
зміненим цільовим призначенням.

Виходячи з положень ст. 21 ЗК
України, порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для
визнання недійсним рішень органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування про надання(передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам, відмови у реєстрації
земельної ділянки або визнання
реєстрації недійсною.

Оскільки ж факту переведення
Бердянською міською радою спірної
ділянки з категорії землі
рекреаційного призначення на землю
житлової та громадської забудови з
дотриманням вказаного Порядку по
справі не встановлено, суд дійшов
правомірного висновку, що, враховуючи
правовий статус зазначеної ділянки,
при прийнятті рішення про її надання у
власність ОСОБА_2 Бердянською міською
радою були порушені вимоги чинного
законодавства, у тому числі ст. 9 Закону
України „Про державну експертизу
землевпорядної документації ",
відповідно до якої проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення підлягають
обов'язковій державній експертизі.

Всупереч вказаним вимогам
закону та ч.9 ст.118 (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) обов'язкова державна
експертиза землевпорядної
документації при виділенні земельної
ділянки по АДРЕСА_4, не проводилась.

Посилання в апеляційній скарзі
на незаконність судового рішення у
зв'язку з порушення судом норм
процесуального права та неправильним
застосування норм матеріального права,
не є переконливими.

Відповідно до ст. 393 ЦК України
правовий акт органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.

Рішення суду відповідає ч.1 ст.
21 ЦК України, згідно якої суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п.2 постанови № 7 від
16.04.2004 року „Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ", виходячи з
положень ст.ст.8,124 Конституції, ст.ст.
26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161, 210,212
ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15
ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам
підвідомчі (підсудні) справи за
заявами, зокрема, з приводу володіння,
користування, розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян чи юридичних осіб, і
визнання недійсними державних актів
про право власності та право
постійного користування земельними
ділянками.

Отже, державні акти на право
власності на земельні ділянки, є
документами, що посвідчують право
власності й видаються на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК
України, рішення органу виконавчої
влади чи місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної ділянки
є необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.

Не є переконливими і доводи
скарги щодо порушення ст. 45 ЦПК України
та відсутності порушення інтересів
держави у спірних правовідносинах у
зв'язку з прийняттям рішення
Бердянської міської ради про передачу
земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки
вони не погоджуються зі змістом позову
та з вимогами Закону України „Про
державний контроль за використанням та
охороною земель".

В обґрунтування позову
прокурор посилався на порушення вимог
земельного законодавства з боку органу
місцевого самоврядування - Бердянської
міської ради під час прийняття п. 5.9 № 9
від 31.03.2010 року та на порушення
інтересів держави у сфері контролю за
використанням і охороною землі як
національного багатства, що свідчить
про правомірність звернення прокурора
для захисту інтересів держави до суду з
даним позовом, у якому прокурор
виступав у статусі позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що при вирішенні спору суд
безпідставно не застосував правила
ст. 140 ЗК України, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки ст. 140 ЗК
України визначено перелік підстав
припинення права власності на земельну
ділянку для випадків, коли право
власності набуто в передбаченому
законом порядку, а не коли особа набула
право на земельну ділянку на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування, яке було прийняте з
порушенням вимог закону.

У даному випадку предметом
судового спору було саме питання
законності передачі у власність ОСОБА_2
земельної ділянки, а не вилучення
ділянки, набутої на законних підставах.

Прийняття ж рішення про
затвердження проекту землеустрою та
передачу у власність ОСОБА_2 земельної
ділянки без висновку державної
експертизи зазначеного проекту
землеустрою суперечить законам
України.

Доводи апеляційної скарги
щодо пропуску позовної давності,
оскільки з вимогами про скасування п. 5.9
рішення Бердянської міської ради № 9
від 30.06.2010 року, на підставі якого
ОСОБА_2 був виданий державний акт про
право власності на земельну ділянку,
який прокурор вимагав визнати
недійсним, позивач звернувся лише у
лютому 2014 року, тобто після спливу
позовної давності, про застосування
якої заявляв відповідач, є
неспроможними.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 268 ЦК
України( в редакції закону станом на
день прийняття Бердянською міською
радою рішення № 32 від 24.12.2009 року)
позовна давність не поширюється на
вимогу власника або іншої особи про
визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Законом України „Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства" від 20.12.2011 року № 4176-УІ,
який набрав чинності 15.01.2012 року, п.4 ч.1
ст. 268 ЦК України був виключений.

Разом з тим, відповідно до п.5
Прикінцевих та перехідних положень
цього Закону, протягом трьох років з
дня набрання чинності цим Законом
особа має право звернутися до суду з
позовом про визнання незаконним
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, яким порушено право
власності або інше речове право особи.

Отже з огляду на правила п.5
зазначених Прикінцевих та перехідних
положень, доводи відповідача про сплив
позовної давності у даному випадку не
можуть бути прийняті до уваги.

Посилання в апеляційній
скарзі на те, що при розгляді справи суд
не застосував як положення ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, так і
наведених у скарзі рішень
Європейського суду з прав людини, не є
обґрунтованими, враховуючи, що
фундаментальним принципом
застосування судового прецеденту є те,
що судове рішення, яке
використовується як прецедент, має
бути ухвалене у спорі, який аналогічний
спору, що фактично розглядається.

Між тим, аналіз та оцінка
встановлених по розглянутій справи
обставин свідчать, що обставини
наведених в апеляційній скарзі рішень,
як судових прецедентів, є різними.

Задовольняючи позов
прокурора, суд правомірно виходив з
того, що в силу приписів ч.2 ст. 19
Конституції України орган місцевого
самоврядування зобов'язаний діяти лише
на підставах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому зобов'язаний виконувати
конституційний припис „право
власності на землю набувається і
реалізується виключно відповідно до
закону" і додержуватися визначеного ЗК
України порядку передачі земельної
ділянки у приватну власність.

Інші доводи зводяться до іншої
правової оцінки обставин, встановлених
судом першої інстанції, і суті
ухваленого судом рішення не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 307,
308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 10 липня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді