Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
оренди приміщення, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
21 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7,
мотивуючи його тим, що 25 квітня 2011 року
між ним та ОСОБА_7 було укладено договір
оренди приміщення (будівлі кафе), проте
зазначений договір він не підписував, а
тому вважав, що зазначений правочин
відповідно до вимог ст. 215 ЦК України є
недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 21
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 24 грудня 2013 року, в
задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6, суди виходили із того, що
позивачем не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що спірний правочин позивачем не
укладався та не підписувався, що в силу
положень ст. ст. 203, 215 ЦК України є
підставою для визнання його недійсним.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону, з наступних
підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Судами встановлено, що предметом
судового спору є договір оренди
нежитлового приміщення (будівлі кафе)
від 25 квітня 2011 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, відповідно до умов якого
позивач передав ОСОБА_7 в безоплатне
користування нежитлове приміщення
(будівлю кафе) загальною площею 281,2 кв. м
та земельну ділянку, на якій
розташоване нежитлове приміщення, за
адресою: АДРЕСА_1 на строк до 13 грудня 2013
року (а. с. 10).

Відхиляючи позовні вимоги з підстав їх
недоведеності суди попередніх
інстанцій обмежилися лише висновком
комісійної судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертизи
документів від 17 липня 2012 року за
матеріалами кримінальної справи №
1/269-12 із якого вбачається, що
встановити, чи виконаний підпис від
імені ОСОБА_6 в договорі оренди
нежитлового приміщення від 25 квітня 2011
року самим позивачем чи іншою особою,
не виявилось можливим (а. с. 46-53).

Між тим заперечуючи факт укладення
спірного правочину позивач посилався
на те, що у день, який зазначений як дата
укладання спірної угоди, він був за
межами України і договір не підписував.
В цей же день від його імені було
укладено інші угоди, у яких підпис від
його імені також був підробленим.

У порушення вимог ст. 10, 11 ЦПК України
обставини, якими позивач доказував
заявлені вимоги судами не перевірені, а
поданим доказами, які є у справі.

Перевірка зазначених обставин має
значення для вирішення спору.

Так із висновку комісійної
судово-почеркознавчої та
судово-технічної експертизи
документів від 17 липня 2012 року за
матеріалами кримінальної справи №
1/269-12, який суд поклав в основу свого
висновку, також вбачається, що 25 квітня
2011 року від імені ОСОБА_6 був ще
укладений договір позики, а також
написана розписка, проте підписи у
зазначених документах виконані не
ОСОБА_6, а іншою особою.

Зважаючи на те, що і спірний правочин, і
правочини, у яких за висновком
експертизи, підписи позивача
підроблені, вчинені в один день, суд мав
оцінити вказаний доказ у сукупності з
іншими доказами, в тому числі і
доказами про перебування позивача за
межами України.

Оскільки судами не досліджені всі
докази і неповністю з'ясовані
обставини у справі, то ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від
21 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 24 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана