22-ц/775/1128/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Китаєв А.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Гаврилової
Г.Л., Мироненко І.П.,
при секретарі - Брежнєві
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новоазовського районного суду
Донецької області від 05 червня 2014 року,-
09 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу, посилаючись на те, що між ним та
відповідачкою був зареєстрований шлюб
03.06.2013 року, але сімейне життя не
склалось через відсутність
взаєморозуміння, різність поглядів на
сімейні відносини та обов'язки по
веденню спільного господарства. Він
живе в іншому місті та помирився з
колишньою дружиною, від шлюбу з якою
має доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У
зв'язку з тим, що між ним та
відповідачкою втрачені всі фізичні та
духовні зв'язки, збереження сім'ї
вважає неможливим та таким, що
суперечить їх інтересам. Зазначив
також, що спір про поділ спільного
майна між ними відсутній, матеріальних
претензій до відповідачки не має.
Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 05 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб,
зареєстрований 04 червня 2013 року
Відділом реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Новоазовського районного управління
юстиції у Донецькій області, актовий
запис №3, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 і
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвано.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідачка ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі просить рішення змінити,
зазначивши в рішенні, що шлюб між нею та
позивачем зареєстровано 04.06.2013 року
Безіменською сільською радою
Новоазовського району Донецької
області, актовий запис №3, фактично
проживати однією сім'єю вони зі ОСОБА_2
почали з 05 січня 2013 року, шлюбні
відносини між ними фактично припинено
з 24.08.2013 року. При цьому посилається на
неповне встановлення та з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, які суд вважав
встановленими, порушення вимог
матеріального та процесуального права.

Сторони та їх представники в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
судового засідання були повідомлені
належним чином, що підтверджується
особистою розпискою представника
позивача в судовому засіданні
апеляційного суду та телефонограмою на
ім'я представника відповідачки,
зареєстрованою у встановленому
порядку в журналі телефонограм за №417,
витяг з якого долучений до матеріалів
справи. Позивач, його представник та
представник відповідачки про причини
неявки суду не повідомили, ніяких заяв
до суду не подали. Відповідачка ОСОБА_3
факсом направила до суду заяву про
відкладення розгляду справи,
посилаючись на неможливість явки до
суду через відсутність транспортного
сполучення між м.Новоазовськом, де вона
проживає, та м.Маріуполем із-за
проведення АТО. З урахуванням
наведеного, керуючись положеннями ст.305
ЦПК України та враховуючи те, що справа
перебуває у провадженні апеляційного
суду з липня 2014 року (апеляційне
провадження по справі відкрито 17.07.2014
року, до розгляду справа призначалась
неодноразово та судові засідання
відкладались із-за неявки однієї із
сторін, а також те, що сторони, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце судового засідання, повторно
не прибули у судове засідання, колегія
суддів дійшла до висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності сторін та їх представників
без фіксації судового засідання
технічними засобами фіксації згідно
вимог ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з положеннями ст.112 СК України
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, наведених в
пунктах 10,11 постанови №11 від 21.12.2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюбу, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» шлюб може
бути розірвано у судовому порядку лише
за умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
сім'ї суперечитиме інтересам одного з
них з них чи інтересам їх дітей.
Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття
судом заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадках відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін.

Рішення суду у справі про розірвання
шлюбу повинно відповідати вимогам ст.215
ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути
зазначено дату й місце реєстрації
шлюбу, час та причини фактичного його
припинення, мотиви, з яких суд визнав
збереження сім'ї можливим чи
неможливим, обґрунтовані висновки з
приводу інших заявлених вимог. В
резолютивній частині рішення слід
навести відомості, необхідні для
реєстрації розірвання шлюбу в органах
РАЦС.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебувають у зареєстрованому шлюбі з
04 червня 2013 року, що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію шлюбу,
виданим відділом реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Новоазовського районного управління
юстиції у Донецькій області, актовий
запис № 3 (а.с.7).

Від шлюбу подружжя дітей не має. Шлюбні
стосунки між подружжям фактично
припинені, позивач фактично проживає
зі своєю колишньою дружиною в
м.Донецьк, від шлюбу з якою має
неповнолітню доньку ОСОБА_4 (а.с.17).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходячи з даних обставин,
та, враховуючи те, що у наданий судом на
примирення строк примирення між
сторонами не досягнуто, позивач
наполягає на розірванню шлюбу,
керуючись положеннями ст.112 СК України,
дійшов до висновку, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
неможливе та суперечить їх інтересам,
тому шлюб підлягає розірванню.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про те, що суд не з'ясував
та не встановив, що вона з позивачем
фактично однією сім'єю почали
проживати з 5 січня 2013 року, що шлюбні
відносини припинили 24.08.2013 року, що ці
обставини зазначені в її зустрічній
позовній заяві про поділ майна, яку суд
залишив без уваги, виділивши в окреме
провадження, колегія суддів вважає
безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору та надання доказів на
власний розсуд.

Згідно з положеннями ч.ч.3, ст.10, ч.ч.1,3
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Суд, зберігаючи об'єктивність та
неупередженість, сприяє всебічному та
повному з'ясуванню обставин справи, але
не може з власної ініціативи збирати та
досліджувати докази.

Відповідно до положень частин 1,2 ст.131
ЦПК України сторони зобов'язані подати
свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.
Докази, подані з порушенням зазначених
вимог, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду з позовом позивач в
своїй заяві не навів обставин щодо
фактичного проживання його з
відповідачкою однією сім'єю до
реєстрації шлюбу. Також в позовній
заяві не вказав дату фактичного
припинення шлюбних відносин (а.с.4-5).

Попереднє судове засідання по справі
не проводилось.

Справа неодноразово призначалась до
розгляду і була розглянута у
відсутності сторін та їх
представників. З журналу судових
засідань та технічного засобу фіксації
судових засідань вбачається, що
сторони в судовому засіданні в суді
першої інстанції по суті заявлених
вимог пояснень не давали.

За таких обставин, розглядаючи справу
відповідно до вимог ст.11 ЦПК України в
межах заявлених позовних вимог та на
підставі наданих сторонами доказів,
враховуючи те, що ні одна із сторін не
надала суду жодних доказів на
підтвердження часу припинення шлюбних
відносин та в судове засідання не
прибула, а з наявних у справі письмових
заяв/пояснень сторін, змісту
зустрічної позовної заяви
відповідачки про поділ майна
неможливо однозначно встановити час
фактичного припинення шлюбних
відносин, суд першої інстанції був
позбавлений можливості встановити у
рішенні конкретний час припинення
шлюбних відносин.

Вимоги про встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю до
реєстрації шлюбу у справі, що
переглядається апеляційним судом, не
заявлялися, тому у суду першої
інстанції були відсутні підстави для
встановлення обставин щодо такого
факту.

Зі справи також вбачається, що між
сторонами виник спір про поділ
спільного майна, який розглядається в
окремому позовному провадженні,
оскільки ухвалою суду від 27 березня 2014
року було роз'єднано позовні вимоги про
розірвання шлюбу з вимогами про поділ
спільного майна подружжя в самостійні
провадження (а.с.90-91,111-112). Зі змісту
позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ спільного сумісного майна
вбачається, що нею заявлено вимоги про
поділ майна, придбаного за час
проживання однією сім'єю до реєстрації
шлюбу і після реєстрації шлюбу.
Обставини, наведені в зустрічній
позовній заяві ОСОБА_3, судом першої
інстанції у справі про розірвання
шлюбу не з'ясовувались, з цих обставин
сторони та їх представники пояснень не
давали, що вбачається з матеріалів
справи, зокрема, із журналу судового
засідання та технічного запису
судового засідання, тому, розглядаючи
справу в межах заявлених позовних
вимог, суд першої інстанції в рішенні
про розірвання шлюбу не мав права
встановлювати обставини щодо факту
проживання сторін однією сім'єю до
реєстрації шлюбу. Рішення суду про
розірвання шлюбу не є перешкодою для
пред'явлення ОСОБА_3 вимог про
встановлення факту проживання її зі
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу в іншому провадженні.

Розгляд справи за позовом про поділ
спільного майна подружжя окремо від
справи про розірвання шлюбу не є
порушенням процесуального права та не
призвело до неправильного вирішення
справи, яка переглядається апеляційним
судом. Крім того, ухвала суду про
роз'єднання позовів сторонами не
оскаржувалась.

Посилання відповідачки в апеляційній
скарзі на те, що суд не дослідив
належним чином свідоцтво про шлюб та
неправильно не зазначив, що шлюб між
нею та ОСОБА_2 був зареєстрований
Безіменською сільською радою, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
в своєму рішенні суд першої інстанції
зазначив назву реєстраційного органу,
який видав свідоцтво про реєстрацію
шлюбу (а.с.7). Та обставина, що в своєму
рішенні суд не зазначив місце
реєстрації шлюбу не є порушенням
закону, не призвело до порушення прав
сторін та не може бути підставою для
скасування чи зміни рішення суду.

В апеляційній скарзі не наведено
ніяких нових обставин та апеляційному
суду не надано нових доказів, які не
були предметом дослідження в суді
першої інстанції та спростовували б
правильність рішення суду першої
інстанції.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними для
скасування чи зміни рішення, у справі
не встановлено.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та в межах
доводів апеляційного оскарження на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність апеляційних підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення позову, тому
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга
відповідачки відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 05 червня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Мироненко І.П.

Гаврилова Г.Л.