АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9096/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

09 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно - страхова компанія» про
стягнення страхового відшкодування

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2014 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом та
просив стягнути з відповідача на його
користь суму страхового відшкодування
у розмірі 11542,65 грн. та покласти на
відповідача судові витрати по справі.
В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що ОСОБА_3, 09.10.2013 року
о 12 год. 00 хв., керуючи транспортним
засобом «ВАЗ 21099», реєстраційний номер
НОМЕР_1 в районі е/о № 181 по вул. Панікахи
м. Дніпропетровська, відволікся від
керування транспортним засобом та не
стежив за дорожньою обстановкою,
внаслідок чого скоїв наїзд на
зупинений попереду автомобіль «ВАЗ
21110» під керуванням водія ОСОБА_4, який
розпочав рух та скоїв зіткнення з
автомобілем «Деу Ланос» під його
керуванням. Своїми діями ОСОБА_3
порушив п. 2.3 «б» правил дорожнього руху
України, спричинивши пошкодження
вказаним транспортним засобам та
матеріальні збитки. Винним у вказаній
дорожньо-транспортній пригоді був
визнаний ОСОБА_3, що підтверджується
копією постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 13
листопада 2013 року про притягнення
водія ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП
України. Внаслідок зіткнення
автомобіль «Деу Ланос» р/н НОМЕР_2 був
пошкоджений, що підтверджується
висновком автотоварознавчого
дослідження експерта-автотоварознавця
ОСОБА_5 № 051/13 від 26 жовтня 2013 року.
Згідно вказаного висновку вартість
матеріального збитку з урахуванням
коефіцієнта зносу, завданого власнику
автомобіля «Деу Ланос» р/н НОМЕР_2,
складає 18 470,18 грн., а витрати на
проведення автотоварознавчого
дослідження склали 450,00 грн., що
підтверджується квитанцією за № 013028
від 26.10.2013р. Враховуючи суму, яку йому
сплатила страхова компанія, залишок
несплаченої суми, яка змінилася з
урахуванням курсу Євро, встановленого
НБУ, та витрати, які він поніс, позивач й
просить стягнути зазначену суму (а.с.2-3).

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про стягнення страхового
відшкодування - відмовлено в повному
обсязі (а.с.60-63).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (а.с.71-74).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
09.10.2013 року о 12 годині 00 хвилин, керуючи
транспортним засобом «ВАЗ 21099»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 в районі е/о
№ 181 по вул. Панікахи в м.
Дніпропетровську, скоїв наїзд на
зупинений попереду автомобіль «ВАЗ
21110» під керуванням водія ОСОБА_4, який
розпочав рух та скоїв зіткнення з
автомобілем «Деу Ланос» під керуванням
ОСОБА_2 Винним у вказаній
дорожньо-транспортній пригоді був
визнаний ОСОБА_3, що підтверджується
копією постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 13
листопада 2013 року про притягнення
водія ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП
України (а.с. 6).

Згідно полісу № АЕ/0269517 від 08.02.2013 р.
цивільно-правову відповідальність
ОСОБА_3 було застраховано в ПрАТ «УПСК»
відповідно до вимог Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV (з
подальшими змінами) (а.с. 28).

09.10.2013 року позивач надав відповідачеві
заяву про виплату страхового
відшкодування (а.с.7).

Згідно висновку автотоварознавчого
дослідження експерта-автотоварознавця
ОСОБА_5 №051/13 від 26 жовтня 2013 року, яки
був наданий на підставі заяви ОСОБА_2,
вартість матеріального збитку з
урахуванням коефіцієнта зносу,
завданого власнику автомобіля «Деу
Ланос» р/н НОМЕР_2, складає 18470,18 грн., а
витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження склали
450,00 грн., що підтверджується квитанцією
за № 013028 від 26.10.2013р (а.с.9-15).

14.10.2013 р. пошкоджений транспортний
засіб «Деу Ланос», р/н НОМЕР_2 (далі - ТЗ)
було оглянуто призначеним страховиком
представником у присутності позивача.
За результатами проведеного огляду
оцінювачем ОСОБА_6 з дотриманням вимог
Методики в комп'ютерній програмі
«Аudatex» було складено калькуляцію
вартості відновлювального ремонту
пошкодженого ТЗ № 9962 від 10.12.2013 р. на
суму 15714,30 грн.(а.с.30-32).

Згідно з додатком до висновку № 9132_1190_13
від 04.11.2013 р., складеним оцінювачем
ОСОБА_7, коефіцієнт фізичного зносу Ез
дорівнює 0,507. Відповідно до вимог
Методики вартість матеріального
збитку визначається за формулою: У = Єр +
См + Сс х (1 - Ез), де Єр - вартість
ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;
См - вартість необхідних для ремонту
матеріалів, грн.; Сс - вартість нових
складників, що підлягають заміні під
час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт
фізичного зносу.

За даним випадком вартість
матеріального збитку було визначено
наступним чином: 6720,00 + 3679,14 + 5315,16 х (1-0,507)=
13019,51 грн., де 6720,00 грн. - вартість
ремонтно-відновлювальних робіт; 3679,14
грн. - вартість необхідних для ремонту
матеріалів; 5315,16 грн. - вартість нових
складників, що підлягають заміні під
час ремонту; 0,507 - коефіцієнт фізичного
зносу /а.с.34-35/.

Сума ПДВ за даним випадком становить
2169,92 грн.

Франшиза за полісом № АЕ/0269517 від
08.02.2013 р. становить 1000,00 грн. Однак
оскільки з результаті ДТП, що сталася
09.10.2013 р. в м. Дніпропетровськ з вини
ОСОБА_3, було пошкоджено два
транспортні засоби, то розмір франшизи
на кожного потерпілого склав 500,00 грн.
Розмір страхового відшкодування за
даним страховим випадком було
визначено наступним чином: 13019,51 - 2169,92 -
500,00 = 10349,59 грн., де 13019,51 грн. - вартість
матеріального збитку; 2169,92 грн. -
податок на додану вартість; 500,00 грн. -
половина франшизи за полісом № АЕ/0269517
від 08.02.2013 р.

Страхове відшкодування у розмірі 10349,59
грн. сплачено на рахунок ОСОБА_2 на
підставі заяви про страхове
відшкодування від 29.11.2013 р. та
страхового акту № ОЦ/007/000/13/9964 від 16.12.2013
р (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідачем в повній мірі
було виконано умови договору та
виплачено позивачу відповідне
страхове відшкодування, тому підстав
для стягнення суми матеріальних
збитків у розмірі 11542, 65 грн. немає.
Підстав для стягнення суми НДС та
витрат на проведення
автотоварознавчого дослідження також
немає. Так, страховик в силу своєї
діяльності та умов договору не
відшкодовує матеріальну шкоду, а
сплачує лише страхове відшкодування.
Крім того, позивач, хоча й звертався до
відповідача із заявою про перегляд
розміру виплаченого страхового
відшкодування від 23.01.2014 р., але не
одержав відповідь на заяву не з вини
страхової компанії, бо
Дніпропетровським обласним
управлінням ПрАТ «УПСК» на його
адресу було надіслано відповідь № 1/071
від 12.02.2014 р., однак лист повернувся «За
закінченням терміну зберігання». В
листі, зокрема, було повідомлено, що
перегляд прийнятого рішення та доплата
страхового відшкодування згідно з
вимогами ст. 36 Закону України «Про
страхування» можлива у разі надання
страховику документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту пошкодженого
транспортного засобу (акт виконаних
робіт СТО та фінансові документи про
оплату ремонту), в тому числі оплату
суми податку на додану вартість
(а.с.37-38). Документально підтвердження
страховику надано не було, отже сума
НДС виплаті ОСОБА_2 не підлягає.

Стосовно вимоги ОСОБА_2 про стягнення
витрат на автотоварознавче
дослідження у розмірі 450,00 грн., то вона
також не підлягає виплаті, оскільки
відповідно до п. п. 34.2 та 34.3 ст. 34 Закону
України «Про страхування», протягом 10
робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик зобов'язаний
направити свого представника
(працівника, аварійного комісара або
експерта) на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків. Якщо представник
страховика не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати на
проведення експертизи (дослідження).
ОСОБА_2 звернувся до
Дніпропетровського обласного
управління ПрАТ «УПСК» із
заявою-повідомленням про ДТП 14.10.2013 р.
Цього ж дня ТЗ було оглянуто
працівником страховика у його
присутності, про що складено акт огляду
пошкодженого транспортного засобу від
14.10.2013 р. (а.с. 29-33). Отже, правові підстави
для відшкодування Відповідачем на
користь Позивача витрат на
автотоварознавче дослідження
відсутні.

Вказані висновки суду відповідають
нормам матеріального та
процесуального права. Так, відповідно
до ч. 1 ст. 990 ЦК України "Страховик
здійснює страхову виплату відповідно
до умов договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справи від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», необхідною
умовою виникнення обов'язку страховика
за договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
осіб, які на відповідній правовій
підставі володіють транспортними
засобами, є настання страхового
випадку (події, внаслідок якої завдано
шкоди третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
страхування» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України
«Про страхування», якщо відшкодування
витрат на проведення відновлювального
ремонту пошкодженого майна
(транспортного засобу) з урахуванням
зносу здійснюється безпосередньо на
рахунок потерпілої особи (її
представника), сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому доплата в розмірі,
що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту.

Згідно з аналізом Верховного Суду
України «Судова практика розгляду
цивільних справ, що виникають з
договорів страхування», нерідко до
виплати заявляється сума ремонту
автомобіля з урахуванням податку на
додану вартість. Зазначена сума
виплачується страховою компанією або
стягується судом після надання
документів про такі витрати. Судам у
таких випадках слід з'ясувати
наявність двох обставин: 1) фактичне
здійснення ремонту автомобіля; 2) чи
зареєстрований надавач послуг з
ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про
страхування» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи.

Позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження свої позовних
вимог, при цьому суд посилався на ст. 57
ЦПК України де встановлено, що доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета.

Позивач не скористався наданими йому
правами, не обґрунтував свої позовні
вимоги та не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення є законним та
обґрунтованим.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України, згідно з якою реальні збитки -
це втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
та кож витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права, колегія судді до
уваги не приймає, оскільки страховик в
силу своєї діяльності та умов договору
не відшкодовує матеріальну шкоду, а
сплачує страхове відшкодування.
Відповідно ж до норм чинного
законодавства України ці поняття не є
тотожними.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність у працівника ПрАТ «УПСК»,
який проводив огляд ТЗ, на лежної
освіти і кваліфікації, колегія судді
також не приймає до уваги, бо вони не
відповідають дійсності. Натомість
огляд транспортного засобу було
проведено відповідно до вимог п. 34.2 ст.
34 ЗУ «Про страхування» в присутності
позивача, зауважень з його боку щодо
огляду не було.

Щодо доводів апеляційної скарги про
обов'язок відповідача надати звіт (акт)
або висновок експерта про оці нку, то
таке твердження не обґрунтовуються
нормами Закону, апелянт в апеляційній
скарзі не за значає конкретні пункти та
статті Закону в обґрунтування своїх
міркувань щодо визначення розміру
страхового відшкодування виключно на
підставі звіту (акту) або висновку
експерта про оцінку.

Стосовно вимог та доводів апеляційної
скарги щодо збільшення суми, з
урахуванням курсу Євро, встановленого
НБУ, то колегія суддів вважає їх
безпідставними, оскільки коливання
курсу гривні до іноземних валют не є
підставою для збільшення вартості
ремонтно-відновлювальних робіт та
діючим законодавством не передбачено.

Інші доводи апелянта, приведені в
апеляційній скарзі фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 30 липня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: