АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/862/К/14
суддя Чайкін І.Б.
Категорія - 26 ( І )
Суддя-доповідач - Турік
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача Публічного
акціонерного товариства " ЄВРАЗ Суха
Балка " на рішення Жовтневого районного
суду м.Кривого Рогу від 19 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
"ЄВРАЗ Суха Балка" про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, пов'язаного з
виконанням трудових обов'язків.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» (далі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»)
про відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на отримання нею
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК
від 01.06.2013 року їй було первинно
встановлено втрату професійної
працездатності у розмірі 20%
безстроково.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в шкідливих умовах праці, просив
суд стягнути з відповідача на його
користь моральну шкоду у сумі 229 400 грн.
без утримання податку з доходів
фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 19 лютого 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на
користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.
без урахування податку з доходів
фізичних осіб, а також - на користь
держави 243,60 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на те, що судом не
враховано практику Верховного Суду
України за аналогічними справами та
помилково до врегулювання спірних
правовідносин застосовано положення
загальних норм діючого законодавства
ст.ст. 237-1, 233, 234 КЗпП України замість
спеціального Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»; ПАТ «ЄВРАЗ Суха
Балка» є неналежним відповідачем по
даній справі; факт заподіяння
моральних страждань не підтверджений
достовірними доказами; розмір
моральної шкоди необґрунтований та
позивачем пропущено тримісячний
процесуальний строк для звернення до
суду за захистом свого порушеного
права.

Крім того, позивач при
працевлаштуванні була проінформована
про шкідливі умови праці та
добровільно виконувала такі роботи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши
суддю-доповідача,представника
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, залишивши без змін рішення
суду першої інстанції, як законне та
обґрунтоване, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та письмових
заперечень на неї, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, працюючи
впродовж 16 років 2 місяців в шкідливих
умовах праці де аерозоль переважно
фіброгенної дії у повітрі робочої зони
у параметрах, що перевищували гранично
допустимі, на шахті імені Фрунзу ВАТ та
ПАТ «Суха Балка», отримала професійне
захворювання.

27.06.2013 року позивач звільнена за
власним бажанням у зв'язку з виходом на
пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України
(а.с. 12-14).

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини
від 28 березня 2013 року у ОСОБА_4
встановлена наявність професійного
захворювання з діагнозом -хронічне
обструктивне захворювання легень
першої-другої ст. (пиловий бронхіт
першої-другої ст., емфізема легень
першої-другої ст.) ЛН першого-другого
ст.

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання від 16 травня
2013 року встановлена причина
зазначених професійного захворювання -
аерозоль переважно фіброгенної дії у
повітрі робочої зони, що перевищував
гранично допустимі рівні, які виникли в
результаті порушення керівництвом
підприємства, де працювала хвора, ст. 153
КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про
охорону праці» (а.с. 10-11).

Висновком МСЕК від 01.07.2013 року ОСОБА_4
первинно встановлено ступінь втрати
професійної працездатності в розмірі
20% безстроково (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153,
ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив
з обов'язку відповідача відшкодувати
на користь позивача моральну шкоду у
зв'язку з отриманими нею на виробництві
професійним захворюванням.

Зазначений висновок суду першої
інстанції є обґрунтованим, відповідає
вимогам діючого законодавства,
обставинам справи та узгоджується з
роз'ясненнями, наданими Пленумом
Верховного Суду України в п. 13
Постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 4 з подальшими змінами та
доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст.
153 КЗпП України та ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», якими передбачено
обов'язок підприємства забезпечити
безпечні й нешкідливі умови праці
встановлено актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 16 травня 2013 року (а.с. 10-11), а тому
доводи відповідача про відсутність
його вини у спричиненні моральної
шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, доводи апеляційної скарги
відповідача про добровільність
виконання робіт у шкідливих умовах
праці позивачем, не знімають з
відповідача обов'язку виконати вимоги
ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону
України «Про охорону праці» й нести
відповідальність в законом
вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи представника відповідача про
відсутність обов'язку ПАТ «ЄВРАЗ Суха
Балка» відшкодовувати моральну шкоду,
завдану позивачу з тих підстав, що
останній є суб'єктом страхування від
нещасного випадку на виробництві,
суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає у 2010 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що,
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров'я
ОСОБА_7, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків, виникло у позивача
з лютого 2010 року, тобто з моменту
встановлення йому стійкої втрати
професійної працездатності, питання
про відшкодування працівнику такої
шкоди слід вирішувати на загальних
підставах, передбачених нормами КЗпП
України та Закону України «Про охорону
праці», а не відповідно до положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», норми якого є
спеціальними.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в даному випадку тільки на
органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу колегія
суддів не може взяти до уваги, оскільки
відповідно до п. 3.8 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, висновок МСЕК є одним із доказів, а
не єдиним доказом, який розглядається в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо
доказів щодо спричинення позивачеві
ОСОБА_4 в результаті ушкодження
здоров'я, моральної шкоди й без
висновку МСЕК.

Спростовуються й доводи відповідача
щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманими ним професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні. Так, позивач час
від часу змушений проходити
амбулаторний та стаціонарний курс
лікування, переносить фізичні
страждання, позбавлений нормальних
життєвих зв'язків, що вимагає
додаткових зусиль для організації його
життя.

Доводи представника відповідача про
те, що судом не взято до уваги
пропущення позивачем тримісячного
строку для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, не
відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України, який встановлює, що позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
судової практики щодо розгляду
аналогічних справи є безпідставними та
суперечать чинному законодавству,
згідно якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8
ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами, яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховано характер отриманих
професійних захворювань, стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів, відсоток втрати ним
професійної працездатності, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану.

У зв'язку з чим доводи апеляційної
скарги відповідача про
необґрунтованість розміру моральної
шкоди колегія суддів вважає
безпідставними.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
відповідача Публічного акціонерного
товариства «ЄВРАЗ Суха Балка»
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: