АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/1675/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1632/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі:
головуючої - судді П'єнти І.В.,

суддів:
Корніюк А.П., Талалай О.І.,

при
секретарі: Сацюк Г.О.

за участю: представника
відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2,
представника відповідачів ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
рішення Красилівського районного суду
Хмельницької області від 20 березня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ПАТ
«Укрсоцбанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. В обгрунтування якого
зазначалось, що 27.02.2007 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір кредиту
№07-962/8-632-5, відповідно до умов якого
банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 14 000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 13%
річних, та кінцевим погашенням
заборгованості не пізніше 20.02.2017 року. В
свою чергу, ОСОБА_1 зобов'язалася
повернути кредит і сплатити за його
користування відсотки, що передбачені
кредитним договором. Банк свої
зобов'язання за кредитним договором
перед ОСОБА_1 виконав, надавши їй кредит
у сумі 14 000 доларів США. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором 27.02.2007 року було укладено
іпотечний договір між банком та
майновим поручителем ОСОБА_5,
відповідно до якого останній надав у
іпотеку нерухоме майно, а саме:
житловий будинок з надвірними
будівлями, що знаходиться за адресою: м.
Красилів, АДРЕСА_1, загальною площею 93,7
кв.м Крім того, між банком та ОСОБА_4,
ОСОБА_1 було укладено договір поруки
№880/116-ПФО36, за умовами якого поручитель
зобов'язався перед кредитором
солідарно відповідати за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повергнення суми кредиту. Проте,
зобов'язання за кредитним договором не
виконуються та станом на 21.08.2013 року
виникла заборгованість у розмірі 4 630,90
дол. США, що згідно курсу НБУ становить
37 014,78 грн., яку позивач просив стягнути
з відповідачів в солідарному порядку.

Рішенням Красилівського
районного суду Хмельницької області
від 20 березня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на
користь публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» у солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором № 07-962/8-632-5 від 27.02.2007 року, яка
виникла станом на 21.08.2013 року в розмірі
37 014 (тридцять сім тисяч чотирнадцять)
гривень 78 (сімдесят вісім) к. Стягнуто з
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі по
123 грн. 38 к. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 не погоджуються з вищевказаним
рішенням суду в частині стягнення з них
в солідарному порядку заборгованості
за кредитним договором, просять його
скасувати в цій частині та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Апелянти
вважають оскаржуване рішення
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню у зв'язку з невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи та неповним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, неправильним застосуванням
норм матеріального права. Посилаються
в апеляційні скарзі на те, що чинним
законодавством та договором не
передбачено право позивача стягувати з
майнових поручителів грошові кошти за
невиконання або неналежне виконання
кредитного договору в солідарному
порядку із позичальником, у зв'язку з
чим ОСОБА_5, як майновий поручитель
позичальника за іпотечним договором
від 27.02.2007 року, не несе
відповідальності перед позивачем
власними грошовими коштами, які
стягнуті з нього за рішенням суду, і
спірні правовідносини між ним та
позивачем не регулюються
застосованими судом ст. ст. 553, 554 ЦК
України. Крім того, позивач, після
настання строку виконання основного
зобов'язання за кредитним договором,
не виконав свого обов'язку щодо
пред'явлення вимоги до ОСОБА_4, як
поручителя, протягом 6 місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, відповідно до вимог ст. 559
ч. 4 ЦК України, а тому порука є
припиненою, а поручитель не несе
відповідальності перед банком за
невиконання позичальником зобов'язань
за кредитним договором.

В судовому засіданні представник
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 - ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що
при винесенні судом рішення
покладається на думку суду.

Інші особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не з'явились,
про день, місце і час слухання справи
повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з факту невиконання
позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за
кредитним договором, а також
невиконання поручителем ОСОБА_4 та
майновим поручителем ОСОБА_5 у
визначені строки зобов'язань з
забезпечення повернення ОСОБА_1
грошових коштів на користь банку, а
тому дійшов висновку про необхідність
стягнення заборгованості за кредитним
договором з відповідачів в
солідарному порядку.

Проте погодитися з таким
висновком суду не можна, оскільки він
не відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору і одностороння відмова від
зобов'язання не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ч. 2 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 27.02.2007 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_1 було укладено договір кредиту
№07-962/8-632-5, відповідно до якого ОСОБА_1
отримала кредит у розмірі 14 000 доларів
США строком до 20.02.2017 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 13% річних (а.с. 7-9, 10).

Пунктом 1.1 договору кредиту було
встановлено порядок погашення суми
основної заборгованості: - по 117 доларів
США до 10-го числа кожного місяця
включно, починаючи з березня 2007 року, з
кінцевим терміном повернення основної
заборгованості до 20 лютого 2017 року
включно в сумі 77 доларів США на умовах
визначених цим договором.

Згідно п. 2.4.1 зазначеного
договору, сплата процентів
здійснюється у валюті кредиту не
пізніше 10 числа включно місяця
наступного за тим, в якому нараховані
проценти.

Відповідно до п. 3.3.7, 3.3.8 договору
кредиту, позичальник зобов'язаний
сплачувати проценти за використання
кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5
цього договору: своєчасно та в повному
обсязі погашати кредит із нарахованими
процентами за фактичний час його
використання та можливими штрафними
санкціями в порядку, визначеному п. 1.1
цього договору.

Пунктом 4.2 договору кредиту
визначено, що у разі прострочення
позичальником строків сплати
процентів, визначених п. 2.4 цього
договору, а також прострочення строків
повернення кредиту, визначених пп. 1.1,
2.6.3, 3.2.3, 4.4., 5.4 цього договору,
позичальник сплачує кредиторові пеню в
розмірі 1 відсотка від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у цей
період.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем ОСОБА_1 не в повному
обсязі та несвоєчасно виконувались
зобов'язання за договором кредиту,
внаслідок чого станом на 21.08.2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 4
630,90 дол. США, з яких заборгованість за
кредитом - 3155 доларів США,
заборгованість по відсотках - 1317,35
доларів США, пеня за несвоєчасне
повернення відсотків - 158,07 доларів США
(а.с. 14).

В забезпечення виконання
зобов'язань за договором кредиту, 27.02.2007
року між акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»),
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір
поруки №880/116-ПФО36, за умовами якого
поручитель, в даному випадку ОСОБА_4,
взяв на себе зобов'язання солідарно
відповідати за виконання
позичальником зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також можливих штрафних санкцій, у
розмірах та у випадках, передбачених
договором кредиту (а.с. 13).

Пунктом 4.5 договору кредиту
передбачено, що у разі невиконання
(неналежного виконання) позичальником
обов'язків, визначених пп. 3.3.7, 3.3.8 цього
договору, протягом більше, ніж 60
(шістдесят) календарних днів, строк
користування кредитом вважається
таким, що сплив, та, відповідно,
позичальник зобов'язаний протягом
одного робочого дня погасити кредит в
повному обсязі, сплатити проценти за
фактичний час використання кредиту та
нараховані штрафні санкції.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

З розрахунку кредитної
заборгованості (а.с. 14) та довідки про
сплату кредиту (а.с. 67) вбачається, що,
починаючи з 11.06.2009 року, позичальником
не в повному обсязі та несвоєчасно
виконувались зобов'язання за кредитним
договором, визначені п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього
договору, внаслідок чого виникла
прострочена заборгованість за
кредитом, яка була погашена
позичальником в повному обсязі лише
23.10.2009 року. Відповідно, ОСОБА_1
прострочила сплату кредиту із
нарахованими процентами більше, ніж на
60 календарних днів. А тому, з
урахуванням умов п. 4.5. договору
кредиту, з 09.08.2009 року строк
користування кредитом вважається
таким, що сплив, а у позичальника виник
обов'язок протягом одного робочого дня
- 10.08.2009 року, погасити кредит в повному
обсязі сплатити проценти за фактичний
час використання кредиту та нараховані
штрафні санкції.

За таких умов, на думку колегїї
суддів, днем настання строку виконання
основного зобов'язання є 10 серпня 2009
року, і з цього часу у позивача виникло
право пред'явити протягом шести
місяців до поручителя ОСОБА_4 вимогу
про виконання грошового зобов'язання
щодо повернення кредиту. Разом з тим,
банк звернувся до суду з позовом як до
боржника, так і до поручителя лише
24.09.2013 року.

Оскільки строк припинення
поруки не встановлений умовами
договору поруки, а кредитор не
пред'явив вимогу до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання кредитного
зобов'язання, тому порука є припиненою
і вимоги банку про стягнення боргу з
поручителя ОСОБА_4 задоволенню не
підлягають.

Крім того, в даному випадку,
порука є припиненою і з тих підстав, що
в порушення умов договору поруки
збільшення процентної ставки за
кредитним договором з 20.10.2008 року
відбулося без згоди поручителя,
внаслідок чого має місце збільшення
обсягу його відповідальності, що,
відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК
України, є також підставою для
припинення поруки. І з цього приводу є
підставними доводи апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає,
що хоча поручитель і пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, він є самостійним
суб'єктом у відносинах із кредитором.
Це підтверджується його правом
висувати заперечення проти кредитора і
в тому разі, коли боржник від них
відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.
555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Пунктом 3.3.1 договору поруки
передбачено, що кредитор зобов'язаний
до моменту виконання забезпеченого
порукою зобов'язання, не змінювати умов
договору кредиту без попереднього
письмового погодження поручителя.

Разом з тим, матеріалами справи
стверджується, що після збільшення
розміру процентів з 20.10.2008 року
позичальник ОСОБА_1 здійснювала
погашення кредиту та відсотків з
врахуванням збільшеного розміру
процентів, що свідчить про прийняття
нею запропонованих банком умов щодо
збільшення розміру відсоткової ставки.

З матеріалів справи також
встановлено, що 27.02.2007 року між
акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та
ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за
умовами якого останній передав в
іпотеку іпотекодержателю у якості
забезпечення виконання позичальником
зобов'язань за договором кредиту
житловий будинок з надвірними
будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1

Відповідно до пп. 2.4., 2.4.3, 4.1
іпотечного договору, іпотекодержатель
має право у разі невиконання або
неналежного виконання або неналежного
виконання позичальником основного
зобов'язання, задовольнити свої
забезпечені іпотекою вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Статтею 1 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом;

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку», за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 3акону
України «Про іпотеку», у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З урахуванням вищезазначених норм
матеріального права та обставин
справи, позовні вимоги банку в частині
стягнення боргу з майнового поручителя
також задоволенню не підлягають.

Відповідно, позов публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
підлягає частковому задоволенню та з
відповідача ОСОБА_1 на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість за
кредитним договором №07-962/8-632-5 від
27.02.2007 року в розмірі 4472,83 доларів США,
що станом на 15.09.2014 року еквівалентно
57699 грн. 51 к., яка складається з
заборгованості за кредитом - 3155,48
доларів США, заборгованості по
відсотках - 1317,35 доларів США, а також
підлягає стягненню пеня в розмірі 2039
грн. 10 к. У зв'язку з чим ухвалене
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням
апеляційним судом нового рішення про
часткове задоволення позову.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК
України, з відповідача підлягають
стягненню судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Красилівського районного
суду Хмельницької області від 20
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» заборгованості за
кредитним договором №07-962/8-632-5 від
27.02.2007 року в розмірі 4472,83 доларів США,
що еквівалентно 57699 грн. 51 к., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 3155,48 доларів США,
заборгованості по відсотках - 1317,35
доларів США, та 2039 грн. 10 к. пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» 370 грн. 14 к. судового збору
та на користь держави 206 грн. 85 к.
судового збору..

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
І.В.П'єнта

_______________________________________________________________________
_____

Головуючий у першій інстанції -
Федишин І.В. Провадження №
22-ц/792/1632/14

Доповідач -П'єнта І.В.

Категорія № 19