Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України,
прокуратури Чернігівської області про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями прокуратури у
зв'язку з незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 29 вересня 2014 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 30 вересня 2012 року відносно нього
була порушена кримінальна справа за ч. 1
ст. 190 КК України. Постановою слідчого
Варвинського районного відділу
Управління внутрішніх справ України в
Чернігівській області (далі -
Варвинський РВ УМВС України в
Чернігівській області) від 8 жовтня 2012
року йому було обрано запобіжний захід
у вигляді підписки про невиїзд, а 15
лютого 2012 року - винесено постанову про
притягнення в якості обвинуваченого.
Постановою начальника слідчого
відділу Варвинського РВ УМВС України в
Чернігівській області від

17 лютого 2014 року кримінальне
провадження відносного нього закрито у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину, передбаченого ст. 358 КК
України, а обраний запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд
скасовано.

Вважав, що на підставі Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» у нього
виникло право на відшкодування
моральної шкоди, яку він оцінив у 20 068
грн.

Рішенням Варвинського районного суду
Чернігівської області від

28 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України, шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку, на користь
ОСОБА_3 20 068 грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 29 вересня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд, керуючись
положеннями ч. 4 ст. 13 ЦК України,
виходив із того, що вимоги позивача про
відшкодування державою моральної
шкоди не ґрунтуються на законі,
оскільки матеріалами справи не
підтверджено, що при здійсненні
цивільних прав ОСОБА_3 сумлінно
додержувався моральних засад
суспільства.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 30 вересня 2012 року
відносно ОСОБА_3 була порушена
кримінальна справа, до нього
застосовувався запобіжний захід у
вигляді підписки про невиїзд, а
постановою начальника слідчого
відділу Варвинського РВ УМВС України в
Чернігівській області від

17 лютого 2014 року кримінальне
провадження відносного нього закрито у
зв'язку з відсутністю в його діях
складу злочину.

Під слідством ОСОБА_3 перебував з 30
вересня 2012 року по

17 лютого 2014 року, тобто 1 рік 4 місяці і 17
днів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 12,
13, 15, 20 ЦК України кожна особа має право
на захист в суді свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання, яке особа здійснює на
свій розсуд і у спосіб, передбачений
законом або договором (ст. 16 ЦК України),
залежно від змісту права, що порушене,
характеру дій, якими воно порушене, а
також наслідків, що спричинені цим
порушенням. Способи самозахисту можуть
обиратися самою особою чи
встановлюватися договором або актами
цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
позов пред'явлено на підставі

ст. ст. 23, 1176 ЦК України.

Приписами ч. 1 ст. 1176 ЦК України
визначено, що шкода, завдана фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах, а ч. 7

ст. 1176 ЦК України передбачено, що
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду встановлюється
законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»
визначено, що відповідно до положень
цього Закону підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

У наведених у ст. 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовуються моральна шкода (п. 5 ст.
3 зазначеного Закону).

Вищезазначене свідчить про те, що
апеляційний суд всупереч вимогам ст.ст.
213, 315 ЦПК України вказаних положень не
врахував, не встановив характер
спірних правовідносин, що виникли між
сторонами, не застосував правової
норми права, якими вони регулюються та
дійшов помилкового висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно встановив
правовідносини сторін та вірно
виходив із того, що відповідно до вимог
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» ОСОБА_3 має право на
відшкодування моральної шкоди,
оскільки щодо нього вчинялися
незаконні дії у вигляді незаконного
порушення кримінальної справи та
обрання міри запобіжного заходу.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд вірно
застосовував положення ч. 3 ст. 13
вказаного Закону, згідно яких таке
відшкодування проводиться виходячи з
розміру не менше одного мінімального
розміру заробітної плати за кожен день
перебування під слідством чи судом.

Оскільки під час дослідження доказів
та встановлення фактів у справі судом
першої інстанції не були порушені
норми процесуального права, а тому
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права.

Проте всупереч статей 303, 316 ЦПК України,
апеляційний суд переоцінив наявні в
справі докази, не витребував нових, не
навів належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції та
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 29 вересня

2014 року скасувати, рішення
Варвинського районного суду
Чернігівської області від 28 липня 2014
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська