УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Карпенко
С.О.,Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути
солідарно з ОСОБА_7 як боржника та
ОСОБА_9 як з поручителя 87 278 грн 52 коп.
заборгованості за кредитним договором,
яка складається із 52 766 грн 27 коп.
заборгованості за кредитом, 24 464 грн 65
коп. заборгованості за відсотками, 1 295
грн 50 коп. заборгованості по комісії, 8
752 грн 10 коп. штрафу, в рахунок погашення
боргу звернути стягнення на предмет
іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_8 та виселити з квартири
всіх мешканців.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 26
жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7
був укладений кредитний договір, 03
грудня 2008 року, 15 січня 2009 року, 22 липня
2009 року та 20 червня 2008 року - додаткові
договори до нього, за якими банк надав
відповідачці 11 000 доларів США
кредитних коштів, а вона зобов'язалася
їх повернути до 26 жовтня 2017 року
та сплатити 17 % річних за користування
коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_8 в цей же день був укладений
договір іпотеки, а 6 березня
2008 року між банком та ОСОБА_9 було
укладено договір поруки.

Позичальник не виконав взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
внаслідок чого утворилась
заборгованість, просило задовольнити
позов.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 20 травня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9
на користь ПАТ
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» 87 278
грн 52 коп. заборгованості за кредитним
договором, з яких 52 766 грн 27 коп.
заборгованості за кредитом, 24 464 грн 65
коп. заборгованості за відсотками за
користування ним, 1295 грн 50 коп.
заборгованості по комісії, 8 752 грн 10
коп. штрафу за несвоєчасне погашення
кредиту.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_8, шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеної на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, кошти отримані від
реалізації якої направлено на
погашення боргу за кредитним
договором.

У задоволенні позовних вимог про
виселення відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 15 липня
2014 року рішення суду першої
інстанції змінено, стягнуто з ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь
позивача 2000 грн штрафу за несвоєчасне
погашення кредиту.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, ухвалене згідно
з законом, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 не
виконала взятих на себе зобов'язань по
поверненню кредитних коштів та
відсотків за користування ними
внаслідок чого утворилась
заборгованість, а ОСОБА_9 поручилася за
виконання нею свого обов'язку перед
банком, що є підставою для стягнення
боргу в солідарному порядку з боржника
та поручителя.

Разом із тим, оскільки зобов'язання
боржника за кредитним договором були
забезпечені договором іпотеки,
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення суми штрафу, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що його можна зменшити з урахуванням
матеріального становища відповідачки
та стягнути солідарно з боржника,
поручителя та іпотекодавця у розмірі
2000 грн.

Проте з таким рішенням суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 303 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Цим вимогам оскаржуване рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 жовтня 2007 року
між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний
Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний
договір та 3 грудня та 20 червня 2008 року,
15 січня та 22 липня 2009 року додаткові
договори до нього, за якими банк надав
позичальнику 11 000,00 доларів США кредиту
на споживчі потреби, а відповідачка
зобов'язалася їх повернути до 26 жовтня
2017 року та сплатити 17 % річних за
користування коштами.

У цей же день на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_8 укладено договір
іпотеки, за яким вона передала в
іпотеку банку належну їй двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, а 6 березня 2008 року
між банком та ОСОБА_9 укладено договір
поруки, за яким вона зобов'язалась
солідарно з боржником відповідати
перед банком за повне виконання нею
кредитних зобов'язань.

Однак позичальник порушила свої
зобов'язання щодо щомісячного
повернення частини кредитних коштів,
сплати процентів за користування
кредитом, внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 19 грудня
2013 року становить 87 278 грн 52 коп. і
складається із: 52 766,27 грн загальної
заборгованості за кредитом, 24 464,65 грн
відсотків за користування кредитом,
1 295,50 грн. комісії за розрахункове
обслуговування, 8 752,10 грн штрафу за
несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 551
ЦК України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема,
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу (наприклад,
відсутність негативних наслідків для
позивача через прострочення виконання
зобов'язання).

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення суми штрафу та
зменшуючи його розмір, суд апеляційної
інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи
та не перевірив наявності обставин, із
якими закон пов'язує можливість
зменшити розмір неустойки (штрафу), не
з'ясував, чи перевищує він розмір
збитків та чи є інші обставини, які
мають істотне значення, які б давали
підстави для зменшення його розміру на
підставі ст. 551 ЦК України, не перевірив
їх та не навів відповідних мотивів.

При цьому, стягуючи солідарно з ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суму штрафу, не
врахував, що такі вимоги були заявлені
позивачем лише до ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
вийшов за їх межі, не перевірив чи
настає у ОСОБА_8 як іпотекодавця
обов'язок відповідати за боргами
ОСОБА_7 у такий спосіб та не надав цим
обставинам відповідної оцінки, ухвалив
помилкове рішення з порушенням норм
процесуального права.

Невиконання судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, і є
підставою для скасування ухваленого у
справі судового рішення та направлення
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 15 липня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
задовольнити частково, рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 15 липня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Судді:В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О.
Остапчук