Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1153/14-ц
Провадження № 2/499/537/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"02" грудня 2014 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., учасника цивільного процесу секретаря судового засідання Моторко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2007 року позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 1783-к (далі - Кредитний договір) відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 180000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 18 відсотків річних строком до 16 липня 2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору, 17 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір поруки по кредитному договору № 1783-к (далі - Договір поруки), відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалася перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за Кредитним договором.

За таких обставин представник позивача просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивачазаборгованість за кредитним договором на загальну суму 72558 гривень 72 копійки, а також в рівних частках суму сплаченого судового збору в розмірі 725 гривень 58 копійки.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу у його відсутність.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися про причини своєї неявки суд не повідомили направили до суду заяви в якій пояснили, що позовні вимоги не визнають, просять відмовити в їх задоволенні з підстав зазначених в запереченні проти позовної заяви застосувавши строк позовної давності та розглядати справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних встановлених фактів та відповідних їм правовідносинам.

17 липня 2007 року позивач та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір відповідно до якого ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 180000 гривень 00 копійок, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 18 відсотків річних, строком до 16 липня 2017 року.

Відповідно до Договору поруки ОСОБА_2 зобов'язалась відповідати за зобов'язаннями по Кредитному договору перед позивачем у тому ж обсягу, що і ОСОБА_1

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 06 травня 2010 року по цивільній справ №2-483/2010 (далі - рішення від 06 травня 2010 року) з ОСОБА_1, ОСОБА_3 було присуджено до стягнення на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Іванівське відділення № НОМЕР_1 «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 1783-к від 17 липня 2007 року в сумі 176628 гривень 94 копійки та внесено зміни до договору про іпотечний кредит № 1783-к від 17 липня 2007 року, а саме: в п. 1.6.2 слова та цифри «на 120 (Сто двадцять) місяців» замінено на термін «остаточного погашення кредиту встановити дату ухвалення судом рішення в цій справі»; в п. 1.5 датою здійснення останнього платежу в рахунок погашення кредиту встановити дату ухвалення судом рішення в цій справі.

Відповідно до розрахунку часткової заборгованості за договором № 1783-к від 17 липня 2007 року ОСОБА_1 станом на 10 грудня 2013 року поданого позивачем загальна заборгованість на час подачі позову складає розмір 72558 гривень 72 копійки (далі - розрахунок, а.с.17-22)

Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З вимог ст.526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З ч.1 ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася та сплати процентів, належних йому.

З ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм ЦК України, суд констатує, що відповідачами було порушено умови кредитного договору, договору поруки відповідно.

Так, за умовами кредитного договору відповідачі зобов'язалася повернути кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами згідно з обумовленим в договорі порядком. Невиконання відповідачами договорів привело до виникнення заборгованості за кредитом.

Рішенням від 06 травня 2010 року встановлено заборгованість відповідачів за кредитом у розмірі 176628,94 гривен та визначено строк дії договору обумовлений датою ухвалення цього рішення суду. Відповідно розрахунків останній платіж за договором здійснено в період 30 травня 2011 року по 01 червня 2011 року на суму 4000 гривен, а нарахування процентів й пені проведено в останнє в період з 01 грудня 2011 року по 01 січня 2012 року.

Позивач, після ухвалення рішенням від 06 травня 2010 року, повторно, з позовом до суду про стягнення з відповідачів сум неповернутого кредиту та процентів за користування ним звернувся 26 серпня 2014 року.

Разом з тим, слід констатувати, що за наявності у позивача права на повернення заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Тому, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Отже, поряд із установленням дії кредитного договору його строк дії було змінено рішенням від 06 травня 2010 року й відповідно встановлені і нові строки виконання відповідачами зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

В такому випадку із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідачі перестали виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, в тому числі в результаті ухвалення рішення від 06 травня 2010 року, здійснили останній платіж в період 30 травня 2011 року по 01 червня 2011 року, а позивач в період з 01 грудня 2011 року по 01 січня 2012 року в останнє здійснив нарахування процентів і пені, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом звернувся 26 серпня 2014 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і минулі нарахування.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, або іншим моментом перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, яка має бути застосована, оскільки про це заявлено відповідачами до винесення рішення.

Аналогічні правові висновки з питання застосування позовної давності зробив Верховний суд України в постановах від 22 листопада 2012 року по справі № 6-101цс12, від 07 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, від 29 січня 2014 року по справі № 6-155цс13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14.

Вирішуючи справу керуючись процесуальними нормами суд зазначає, що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, виходячи з наведених матеріальних та процесуальних норм, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.

СуддяО. О. Кравчук