У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Євтушенко О.І.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання договору дарування
недійсним, за касаційними скаргами
ОСОБА_5, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 7 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду із даним
позовом до ОСОБА_5

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що вона та її син являлись
власниками по 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1. Більше 20 років вона знає
відповідача з котрим знаходилась в
трудових відносинах. Її син - ОСОБА_7
тяжко хворів на туберкульоз легенів та
його оперували в результаті гангрени
обох ніг. Вона є жінкою похилого віку,
страждає на тяжке офтальмологічне
захворювання, близьких родичів вона не
мала. Відповідач ОСОБА_5 з сином
практично не був знайомий. Після
операції відповідача навістив їх та
пообіцяв матеріально підтримувати,
запевнив її, що коли сина не стане, він
взамін на квартиру, буде доглядати її,
що вона буде жити як у казці, не буде
знати ніякої потреби, а всі витрати по
оформленню документів візьме на себе.
Вона попросила його оформити синову
частку квартири на себе, після чого
вона оформить всю квартиру на нього. На
пропозицію оформити всю квартиру
відразу на відповідача вона
категорично відмовилася. Незабаром до
них приїхав відповідач, взяв гроші в
сумі 1 000 гривень на оформлення угоди та
забрав всі оригінали документів. Через
деякий час привіз додому приватного
нотаріуса, яка дала сину підписати
документ. Син, нічого не запитуючи,
ледве підвівся з ліжка, присів за стіл
та підписав наданий нотаріусом
документ. Нотаріус нічого сину не
роз'яснювала та не пояснювала. Вона в
цей час сиділа мовчки на дивані і
нічого не бачила. При цьому, вона
вважала, що оформляється довіреність,
якою син уповноважує відповідача
подарувати його частину квартири на
неї. Через деякий час до неї приїхав
відповідач, з яким вони поїхали до
державного нотаріуса. Зайшовши до
кабінету нотаріуса, вона відразу
повідомила, що нічого не бачить, на що
остання промовчала та почала оформляти
документи. Посилаючись на те, що в той
час в неї були дуже тяжкі життєві
обставини, вона помилялась в наслідку
підписання договору дарування так як
думала, що відповідач буде за ними
доглядати та надавати матеріальну
допомогу, так як відповідач і сам цього
не заперечував в нотаріальній конторі.
Однак після смерті сина відповідач
змінив своє ставлення, не взяв на себе
зобов'язання по похованню сина, не став
надавати їй допомогу. Не сплачував за
комунальні послуги.

На підставі викладеного просила
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
7 липня 2014 року, позов задоволено
частково.

Визнано недійсним договір дарування,
укладений між ОСОБА_4, яка діяла від
свого імені та від імені ОСОБА_7, та
ОСОБА_5, посвідчений державним
нотаріусом Ізмаїльської державної
нотаріальної контори 13 квітня 2011 року в
Реєстрі за №3-709, в частині дарування
ОСОБА_4 ОСОБА_5 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
понесені та документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 53 гривні 65
копійок.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення і ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6 просить змінити ухвалені у
справі судові рішення в частині
відмови у задоволенні позову і
ухвалити рішення, яким задовольнити
позов, посилаючись на порушення норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
перевіривши доводи касаційних скарг,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційних
скарг та залишення без змін судових
рішень, оскільки вони законні та
обґрунтовані.

Доводи касаційних скарг не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів Судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 7 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Ю.Г.
Іваненко

Н.А. Горелкіна

О.І. Євтушенко