АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

10 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Росік Т.В.,

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1
на заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 січня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет застави, -

В С Т А Н О В И
Л А:

В вересні 2013 року позивач - Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» (далі за текстом - ПАТ
КБ «Приватбанк», Банк) звернувся з
позовними вимогами до відповідача
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
предмет застави.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 січня 2014 року позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено
в повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором №К2U4AU00430706 від 21
вересня 2007 року в сумі 5192, 86 доларів США,
що за курсом НБУ складає 41 490, 94 грн.,
звернуто стягнення на предмет застави -
автомобіль CHERY, модель AMULET А15, рік
випуску: 2007, тип ТЗ: легковий седан,
№ кузова/шасі: НОМЕР_1, державний
реєстраційний знак: НОМЕР_2, що належить
на праві власності відповідачу ОСОБА_1,
шляхом продажу.

За рахунок коштів отриманих від
реалізації у встановленому порядку
заставного майна ухвалено
задовольнити вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 5 192,86 доларів США, що за курсом
НБУ складає 41 490, 94 грн.

Зобов'язано ОСОБА_1 передати предмет
застави у заклад (володіння) ПАТ КБ
«Приватбанк».

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначила,
що рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене з
неправильним застосуванням норм
процесуального та матеріального права,
без повного з'ясування фактичних
обставин справи.

В обґрунтування апеляційних вимог
вказала на те, що при ухваленні рішення
судом безпідставно зроблено висновок
щодо неналежного виконання
відповідачем умов договору.

Крім, цього на підставу скасування
рішення, зазначала, що судом
проігноровано доводи відповідача щодо
підвищення процентної ставки зі
сторони ПАТ КБ «Приватбанк» в
односторонньому порядку.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва просила
скасувати та постановити нове, яким в
задоволені позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» - відмовити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» -
Передереєв В.Г. в судовому засіданні
просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення залишити без змін як таке, що є
законним та обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи неодноразово належним чином
повідомлялась, причини неявки суду не
повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача ОСОБА_1

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника ПАТ КБ
«Приватбанк» - Передереєва В.Г.,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 21 вересня 2009
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
К2U4AU00430706, за яким відповідач отримала
кредит у розмірі 15780,56 доларів США на
наступні цілі: 10 954,00 доларів США - на
купівлю автомобіля, 4826,56 доларів США -
на оплату разових страхових платежів,
комісії та внесення в Державний реєстр
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 9,12% на рік на суму
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 18 вересня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між сторонами 21
вересня 2007 року був укладений Договір
застави рухомого майна на автомобіль
CHERY, модель AMULET А15, рік випуску: 2007, тип
ТЗ: легковий седан, №
кузова/шасі: НОМЕР_1, державний
реєстраційний знак: НОМЕР_2, що належить
на праві власності відповідачу.

Позивач зобов'язання за вказаним
кредитним договором перед
відповідачем виконав та надав кредитні
кошти, в свою чергу відповідач
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконувала, а саме -
не здійснила погашення заборгованості
за кредитом у встановлені договором
строки, в зв'язку з чим в неї виникла
заборгованість за кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» суд першої інстанції
виходив з встановлених обставин
невиконання ОСОБА_1 договірних
зобов'язань та наявної заборгованості,
що підтверджена наданими позивачем
доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та вважає його
правильним з огляду на наступне.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірах та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Банк свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі., проте
ОСОБА_1 зобов'язання за договором
належним чином не виконувала.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до п. 2.2 Договору
позичальник зобов'язується сплатити
відсотки за користування кредитом
відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1,
7.4, Договору. Повну сплату відсотків за
користування Кредитом здійснити не
пізніше дати фактичного повного
погашення кредиту. Сплатити банку
винагороду згідно п.п. 3.7, 6.2, 7.1 Договору
та зробити погашення кредиту в порядку,
сумах і строки, передбачені п. 2.3.3 та 7.1
Договору.

Згідно п. 7.1 Договору періодом сплати
вважається період з «10» по «15» число
кожного місяця.

Також, згідно п. 3.7 при непогашення
Кредиту в строки зазначені п.п. 2.3.3 та 7.1
Договору, заборгованість у частині
вчасно непогашеної суми Кредиту
вважається простроченою. На залишок
заборгованості по простроченій сумі
Кредиту нараховується пеня відповідно
до п. 4.1 з дати виникнення простроченої
заборгованості.

З матеріалів справи вбачається що
кредитна заборгованість не погашалась
відповідно до умов договору, оскільки
надані відповідачем квитанції (а.с. 57, 62,
66, 120, 125, 126) свідчать про порушення
строків погашення заборгованості.

У зв'язку з зазначеним, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо неналежного виконання
відповідачем умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між сторонами 21
вересня 2007 року був укладений Договір
застави рухомого майна.

Відповідно до ст. 589, 590 ЦК України у разі
невиконання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушення зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених
у зв'язку із пред'явленням вимоги,
якщо інше не встановлено договором.
Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України від 2
жовтня 1992 р. N 2654-ХІІ «Про заставу»,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, коли зобов'язання, що
забезпечене заставою, не буде виконано
у встановлений строк (термін). При
частковому виконанні боржником
забезпеченого заставою зобов'язання
застава зберігається в початковому
обсязі.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги відносно того, що
позивачем в суму початкового сальдо
безпідставно включено суму на сплату
страхових платежів з огляду на
наступне.

Згідно п. 2.1.3 Договору позичальник
звертається до банку про надання йому
кредиту на оплату чергових страхових
платежів відповідно до договорів
страхування, укладених відповідно до п.
2.2.7 даного Договору, і доручає Банку
щорічно перераховувати необхідну для
цього суму коштів згідно договорів
страхування. Перерахування кредитних
коштів Банк зобов'язується провадити у
випадку не пред'явлення позичальником
документів, що підтверджують сплату
чергових страхових платежів за
рахунок інших джерел до дат їхньої
сплати, передбачених договорами
страхування.

Відповідно до п. 2.2.7 у випадку не
подання позичальником банку
підтверджуючого документу про сплату
чергових страхових платежів по
погодженим з банком договорам
страхування, банк сплачує страхові
платежі за рахунок кредиту відповідно
до п. 2.1.3. В матеріалах справи відсутні
докази належного повідомлення банку
про пред'явлення позичальником
документів, що підтверджують сплату
чергових страхових платежів.

За вказаних обставин судом вірно
встановлено, що у зв'язку з порушенням
зобов'язань за кредитним договором
відповідач ОСОБА_1 станом на 21 червня 2013
року має заборгованість перед Банком у
сумі 5 192,86 доларів США.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги, щодо
безпідставного збільшення Банком
відсоткової ставки за користування
кредитом, оскільки п. 2.3.1 Договору
передбачено, що Банк має право
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом при зміні
кон'юнктури ринку грошових ресурсів
України, а саме: зміні курсу долара США
до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні
з курсом долара США до гривні,
встановленого НБУ на момент укладення
цього договору; зміні облікової ставки
НБУ; зміні розміру відрахувань у
страховий (резервний) фонд, або зміні
середньозваженої ставки по кредитах
банків України у відповідній валюті (по
статистиці НБУ), за умови надіслання
позичальникові письмового
повідомлення про зміну кредитної
ставки протягом 7 календарних днів з
дати вступу в чинність зміненої
процентної ставки.

28.07.2010 між сторонами було укладено
додаткову угоду № 1/1-1 до договору
№К2U4AU00430706 від 21 вересня 2007 року щодо
збільшення процентної ставки з 9,12 % на
10,66 % (том 2, а.с. 55-а).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції в межах
доводів позову повно і всебічно
дослідив обставини спору, дав належну
оцінку зібраним по справі доказам,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює і у відповідності з вимогами
закону прийшов до правильного висновку
щодо задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (том 1, а.с. 87-90).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що ухвалюючи рішення суд
першої інстанції повно з'ясував
обставини справи та дав належну оцінку
всім доказам, наданим сторонами згідно
зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні
навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова
колегія приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін як таке, що є
законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/22427/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8233/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Бартащук Л.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.