АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/128/14 Головуючий 1 інст. - Харченко А.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

при секретарі - Рязановій С.А.,

розглянувши у відкриому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

10 липня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 110000 грн. та судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18 червня 2012 року та 19 червня 2012 року він уклав з відповідачем ОСОБА_1 договори позики на 50000 грн. та 60000 грн. і передав останньому на виконання договору вказані грошові кошти. На підтвердження досягнення домовленості, ОСОБА_1 власноручно склав розписки на підтвердження отримання від позивача зазначених грошових коштів та зобов'язався повернути йому 60 000 грн. до 25 червня 2012 року, а 50 000 грн. протягом тижня. З питання повернення боргу, відповідач не намагався зв'язатися з позивачем та конкретної відповіді про повернення коштів не надавав, що порушило права позивача. Таким чином, відповідач свої зобов'язання не виконав, позивачу грошові кошти у розмірі 110 000 грн. не повернув, що змусило ОСОБА_2 звернутись до суд з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на вищенаведене, та просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2012 року, позова ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 18 червня 2012 року в розмірі 60000 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 19 червня 2012 року в розмірі 50000 грн. та судові витрати в розмірі 1100 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2013 року, заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу залишена без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2012 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2012 року та відмовити ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не прийняв до уваги його твердження стосовно того, що грошових коштів у ОСОБА_2 у борг він не брав, ніяких боргових розписок не писав, тобто розписки які містяться в матеріалах справи написані не ним, а іншою особою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Статтями 4, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 10, ч.ч. 1, 2 ст. 11, ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч.ч. 3, 4 ст. 60, ст. 179, ч. 1, 2 ст. 212, ч. 1 ст. 213, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики, який згідно із ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з ч. 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 Цивільного кодексу України, та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Згідно з ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом першої інстанції встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини:

18 червня 2012 року позивач передав відповідачу суму 60 000 гривень, яку відповідач ОСОБА_1 зобов'язався повернути до 25 червня 2012 року, що підтверджується відповідною письмовою розпискою. Однак свої зобов'язання перед позивачем у встановлений строк не виконав.

Крім того, 19 червня 2012 року позивач передав відповідачу згідно з умовами письмової розписки суму 50 000 гривень, яку відповідач ОСОБА_1 зобов'язався повернути протягом тижня, однак своїх також зобов'язань не виконав.

Оригінали вказаних розписок надані позивачем і міститься в матеріалах справи (а.с.5, а.с.6).

В судовому засіданні при розгляді справи апеляційним судом, відповідач ОСОБА_1 заявляв клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи посилаючись на те, що договори позики від 18 червня 2012 року та від 19 червня 2012 року підписані не ним, а іншою невідомою йому особою.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року у зазначеній цивільній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса. Провадження у справі зупинено.

25 липня 2014 року до Апеляційного суду Харківської області надійшло клопотання експерта ОСОБА_4 про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення експертизи № 7434 від 10 липня 2014 року та квитанції на оплату проведення експертизи, про що своєчасно повідомлялись сторони у справі.

06 жовтня 2014 року до Апеляційного суду Харківської області надійшло повідомлення судового експерта про неможливість надання висновку експертизи № 7434 у зв'язку з ненаданням особою, що заявляла клопотання, документів необхідних для надання висновку та платіжного документу, що підтверджує оплату за проведення експертизи, тобто відповідач ОСОБА_1 , в порушення вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 2 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, не зважаючи на сприяння апеляційним судом всебічному і повному з'ясування обставин справи, не надав документів необхідних для проведення експертизи.

Судова колегія вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії :