АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 вересня 2014 року
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
головуючого: Корчевного Г.В.,
суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Служба у справах дітей Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації, про визначення способів
участі батька у вихованні дитини та
спілкуванні з нею, -

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації, про
визначення способів участі батька у
вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Позовні вимоги мотивовані тим,
що починаючи з вересня 2012 року він
разом з відповідачкою та їх спільною
дитиною не проживає, і починаючи з
23.05.2013 року остання практично повністю
обмежила його спілкування з сином, що
унеможливлює його участь у його
вихованні, чим порушуються його права
як батька, тому він змушений звернутись
до суду з даним позовом та просить
визначити способи його участі у
вихованні та спілкуванні з його
неповнолітнім сином.

Унікальний номер справи: 758/15713/13-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/11061/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Богінкевич С.М.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В. Рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 14 липня 2014
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Служба у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення способів участі батька у
вихованні дитини та спілкуванні з нею -
задоволено частково.

Визначено способи участі батька -
ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з
його неповнолітнім сином - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином:

- щосуботи з 11 години 00 хвилин до 19
години 00 хвилин - за місцем проживання
батька - ОСОБА_1;

- спільний батька - ОСОБА_1 з його
неповнолітнім сином - ОСОБА_5
відпочинок двічі на рік під час зимових
та літніх канікул по 10 (десять) діб, за
попередньою домовленістю з матір'ю
дитини - ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 (реєстраційний
номер облікової катки платника
податків НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_2) на
користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер
облікової катки платника податків
НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3) судовий збір в
розмірі 229 гривень 41 копійку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення , яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апелянт посилається, що суд передчасно
прийшов до висновку, що задоволення
позовних вимог в повному обсязі може
порушити нормальний ритм
життєдіяльності дитини як школяра,
адже саме він звернув увагу на проблеми
дитини зі здоров'ям та потім робив все,
щоб їх виправити, він повністю
обізнаний із потребами дитини в
забезпеченні певного режиму
харчування, відпочинку, дотримання
особистої гігієни тощо.

Зазначає, що оскаржуваним рішенням
порушено право на належне батьківське
виховання, яке є одним з основних прав
дитини.

Вказує, що згідно ст. 141 СК України чинне
законодавство встановлює принцип
рівності прав та обов'язків батьків
щодо дитини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Як встановлено судом першої
інстанції, 02.10.2004 року Центральним
ВРАЦС у м. Києві між сторонами було
зареєстровано шлюб, актовий запис №2318,
що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу виданим Центральним
ВРАЦС м. Києва Серії НОМЕР_3 від 02.10.2004 р.
(а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про
народження серія НОМЕР_4 від 10.01.2006 р.
(актовий запис №18) від цього шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився
спільний син - ОСОБА_5 (а.с.7).

Відповідно до рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 20.12.2013 р. шлюб між позивачем та
відповідачкою було розірвано та
встановлено місце проживання їх
спільного сина ОСОБА_5 з матір'ю - ОСОБА_2
(а.с.79-83).

Вищезазначене рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 20.12.2013 р. відповідно до рішення
Апеляційного суду м. Києва від 18.02.2014 р.
було змінено шляхом включення в його
резолютивну частину слів «Після
розірвання шлюбу позивачу залишити
прізвище «ОСОБА_2», в решті рішення було
залишено без змін.

Судом першої інстанції також
встановлено, що починаючи з вересня 2012
року позивач разом з відповідачкою та
їх спільним сином разом не мешкають,
сімейно-шлюбні відносини вони
припинили, окремо ведуть господарство,
спільна дитина сторін на даний час
проживає з матір'ю, хоча відповідно до
довідки форми 3 від 14.06.2013 року №536 (а.с.21)
місце реєстрації останнього за
адресою: АДРЕСА_1, тобто за місцем
проживання позивача (батька).

Судом першої інстанції було
досліджено постанову Голосіївського
РУ ГУ МВС України в м. Києві від 13.06.2013
року про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю
складу злочину, передбаченого ч.1 ст.356
КК України (а.с.61-62), згідно якої
відповідачка звернулась із заявою про
те, що позивач забрав сина та
відмовляється його повертати та не
дозволяє з ним бачитись.

Крім того, судом встановлено, що
21.06.2013 року позивач звернувся до
Подільського РУ ГУ МВС України в м.
Києві із заявою з приводу чинення
відповідачкою перешкод у спілкуванні
та участі у вихованні ним їх спільного
сина.

Висновком Подільського РУ ГУ МВС
України в м. Києві від 10.07.2013 року (а.с.19)
було встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 дійсно не дозволяє позивачу
бачитись з їх спільним сином, через
відсутність домовленості.

Судом також було досліджено листа
служби у справах дітей Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 21.11.2013 року №1192/06-524
(а.с.25) яким встановлено, що хоча
стосунки малолітнього ОСОБА_5 з його
батьками склалися добрі, однак останні
не знаходять спільної мови щодо участі
у вихованні спільного сина в його
присутності. Крім того, встановлено, що
малолітній ОСОБА_5 хотів би проживати з
матір'ю - ОСОБА_2, та зазначено, що
остання спілкується з ним кожного дня
(робить уроки, водить на секцію).

Також судом прийнято до уваги
листи, які позивач надсилав на адресу
відповідачки, а саме: від 18.12.2013 року
(а.с.63), від 23.12.2013 року (а.с.65), від 25.12.2013
року (а.с.67) з метою узгодження
проведення новорічних свят разом з їх
спільним сином, що підтверджується
відповідними рекомендованими
повідомленнями про вручення поштових
відправлень (а.с.64, 66, 68).

Ухвалюючи оскаржуване рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
між сторонами не було досягнуто згоди у
визначенні порядку спілкування з
дитиною та участі у її вихованні, тому
суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною в присутності
іншої особи.

Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами.

Частиною другою статті 155 СК
України визначено, що батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України "Про охорону дитинства" батьки,
які проживають окремо від дитини,
зобов'язані брати участь у її виховані
і мають право спілкуватися з нею, якщо
судом визнано, що таке спілкування не
перешкоджатиме нормальному вихованню
дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року
(ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата
набуття чинності для України 27.09.1991
року) визначено, що в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, судом мають враховуватися
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України,
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору між батьками, іншими особами, які
бажають приймати участь у вихованні
дитини на підставі відомостей,
одержаних в результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, а
також на підставі інших документів, які
стосуються справи.

Частиною 6 статті 19 СК України
передбачено, що суд може не погодитись
із висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Висновком Органу опіки та
піклування Подільської районної у м.
Києві державної адміністрації від
04.02.2014 року (а.с.46) позивачу встановлено
час спілкування зі своїм малолітнім
сином ОСОБА_5, таким чином - у перші та
треті вихідні місяця та половину усіх
канікулярних днів дитина проводитиме з
батьком - ОСОБА_1

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що відповідно до довідки
КМДКЛ №1 від 10.06.2013 року №01-04/592 (а.с.14)
малолітній ОСОБА_5 знаходився на
лікуванні у загальному хірургічному
відділенні з діагнозом - вроджена вада
розвитку товстої кишки: доліхоколон,
мегаректум, та відповідно до картки
стану здоров'я малолітнього ОСОБА_5
(а.с.56-59), витягу з протоколу засідання
психолого-медико-педагогічної
консультації від 12.04.2013 року №88/1177
(а.с.60) у останнього спостерігається
загальний недорозвиток мовлення 3
рівня та рекомендовано навчання за
програмою для дітей з важкими
порушеннями мовлення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
вимоги позивача щодо визначення
способів участі у вихованні позивачем
його малолітнього сина, а саме:
систематичні побачення з сином за
місцем проживання батька: з 19:00
щосереди (з правом забирати сина зі
школи) до початку навчального процесу у
школі наступного ранку; з 18:00 щоп'ятниці
(з правом забирати сина зі школи) до 16:00
щонеділі; надання можливості спільного
відпочинку: зимові шкільні канікули
повністю, а також не менше 31 дня поспіль
під час літніх шкільних канікул є
такими, що можуть порушити нормальний
режим життєдіяльності дитини,
враховуючи віддаленість місця
проживання батька, потреби в
забезпеченні певного режиму,
усталеного порядку харчування (з
врахуванням вікових особливостей та
стану здоров'я дитини), відпочинку,
дотримання особистої гігієни та часу
для підготовки домашніх завдань, так як
ОСОБА_5 є дитиною шкільного віку.

Водночас суд першої інстанції
обґрунтовано, враховуючи вік дитини (8
років), стан здоров'я, відповідно до
довідки про стан здоров'я від 01.04.2013
року (а.с.56-59), витягу з протоколу
засідання
психолого-медико-педагогічної
консультації від 12.04.2013 року №88/1177
(а.с.60) факт постійного проживання з
матір'ю, прихильність дитини до
батьків, висновок органу опіки та
піклування від 04.02.2014 року №106-684 (а.с.46),
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню, а
саме - необхідності визначення
способів участі батька - ОСОБА_1 у
вихованні та спілкуванні з його
неповнолітнім сином - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином: щосуботи з 11
години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин - за
місцем проживання батька - ОСОБА_1;
спільний батька - ОСОБА_1 з його
неповнолітнім сином - ОСОБА_5
відпочинок двічі на рік під час зимових
та літніх канікул по 10 (десять) діб, за
попередньою домовленістю з матір'ю
дитини - ОСОБА_2, оскільки такий
визначений спосіб спілкування не
порушуватиме звичайного порядку життя
дитини, її виховного та дошкільного
графіку, відповідатиме можливості
дитини в повній мірі сприйняти
спілкування з батьком та отримати від
цього достатню кількість виховних
заходів і забезпечить передбачене ст.
157 СК України право батька на особисте
спілкування з сином.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
правомірностягнувз відповідачки на
користь позивача судовий збір в сумі 229
гривень 41 копійку (а.с. 1).

З огляду на вказане, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження матеріалами
справи, оскільки з оскаржуваного
рішення не вбачається порушень право
на належне батьківське виховання, яке є
одним з основних прав дитини,

відтак підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи викладене та оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо,
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, колегія суддів вважає
законними й обґрунтованими висновки
районного суду про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Служба у справах дітей
Подільської районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення способів участі батька у
вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 14 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20 днів з моменту
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: