Справа 206/4211/14-ц
Провадження 2/206/1059/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Комунальне
підприємство «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради, орган опіки та піклування
Самарської районної у
м.Дніпропетровську ради, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

1 липня 2004р. позивач ОСОБА_1 звернулася
до Самарського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Комунальне
підприємство «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради, Орган опіки та піклування
Самарської районної в м.
Дніпропетровську ради, про визнання
осіб такими, що втратили право
користуванням житловим приміщенням,
зняття її із реєстраційного обліку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що вона
зареєстрована та проживає в квартирі
АДРЕСА_1. Крім неї в спірній квартирі
зареєстровані відповідачі: її син
ОСОБА_2, дружина сина ОСОБА_3, внуки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 1999р.н. Вказані особи в
спірній квартирі не проживають з 8
листопада 2012р, не сплачують комунальні
платежі, не отримують кореспонденцію.
Особистих речей відповідачів в
квартирі немає. Відповідачі проживають
за адресою: АДРЕСА_2. Цей будинок вини
мають намір купити. Комунальні послуги
нараховуються відповідно до кількості
зареєстрованих осіб. Вона вимушена
самостійно сплачувати комунальні
послуги, так як відповідачі
відмовляються надавати кошти для плати
послуг. Вона є інвалідом 3-ї групи,
пенсіонеркою, але вона вимушена
працювати для того, щоб сплачувати за
квартиру та комунальні послуги.
Неповнолітній внук ОСОБА_5 проживає з
батьками, тому він також є таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням.

На підставі викладеного позивач
просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, 1999 р.н. такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали в повному
обсязі та прохали його задовольнити.
Пояснили, що з 2012р. відповідачі не
проживають у квартирі АДРЕСА_1, а також
відмовляються платити як за квартиру,
так і за комунальні послуги.
Відповідачі, будучи зареєстровані,
вселилися в квартиру у лютому 2013 року,
виїхали у серпні 2013 року, забравши свої
речі. Деякий час у квартирі залишався
комп'ютер і двоє онуків періодично
приходили в квартиру, через деякий час
комп'ютер забрали і вони більше не
з'являлися.

Відповідачі в судовому засіданні
заперечували проти позову, пояснили, що
раніше вони сплачували за квартиру та
комунальні послуги. ОСОБА_3 пояснила, що
було укладено попередній договір
купівлі-продажу будинку, зараз
продавці дооформлюють документи, і як
тільки укладуть договір
купівлі-продажу, відразу випишуться зі
спірної квартири. Проблема вирішиться
протягом 2-3 місяців. Вони не проти
зняття з реєстрації, але тоді, коли буде
змога зареєструвати дітей за іншою
адресою.

Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради просили
цивільну справу розглядати за їх
відсутності та прийняти рішення в
інтересах дитини. Проти позову
заперечували.

Представник третьої особи
Комунального підприємства «Житлове
господарство Самарського району»
Дніпропетровської міської ради в
судові засідання не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Вислухавши доводи позивача та його
представника, пояснення відповідачів,
покази свідків, дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, суд доходить
висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 зареєстрована разом з
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою Комунального
підприємства «Житлове господарство
Самарського району» Дніпропетровської
міської ради (а.с.4).

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з
жовтня 2013р, згідно актів про
непроживання (а.с.5-7).

25 грудня 1995р. було укладено шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_1), що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
виданим відділом реєстрації актів
громадянського стану Виконкому
Ленінської районної Ради народних
депутатів в м. Дніпропетровську від 25
грудня 1995р. (а.с.8)

З ордеру №404 виданого ОСОБА_1
вбачається, що їй надано право заняття
житлової площі, а саме кв.АДРЕСА_1

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що їй відомо, що відповідачі з
серпня-вересня 2013р. не мешкають у
квартирі АДРЕСА_1. Бачила, як періодично
з'являються онуки.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що вона
позивача знає давно, вони заселилися
одночасно. Бачила відповідачів, які
взимку 2013р. відповідачі заселилися до
квартири, а в серпні місяці відповідачі
виселилися та забрали з квартири меблі
та все інше своє майно, були голі стіни
у квартирі. Особисто бачила, як до
бабусі потім деякий час приходили
онуки.

Аналізуючи спірні правовідносини,
співставляючи їх із здобутими в
судовому засіданні доказами суд
доходить наступного:

У відповідності до ст. 71 Житлового
кодексу України за тимчасово
відсутніми членами сім'ї наймача
житлове приміщення зберігається
протягом 6-ти місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
в квартирі АДРЕСА_1 не мешкають понад
шість місяців, що перевищує строки
встановлені ст. 71 Житлового кодексу
України, жодних домовленостей про їх
тимчасову відсутність не встановлено,
а отже вони не проживають в квартирі
без поважних причин.

Також в судовому засіданні свідки
повідомили, що неоднарозово вони
бачать, що онуки приходять до бабусі
потягом деякого тривалого часу, який
конкретно не визначили, і вони не
можуть вважатися судом відсутніми
понад шість місяців, а отже ОСОБА_4 та
неповнолітнього ОСОБА_5 неможливо
вважати їх як такими, що витратили
право користування житловим
приміщенням.

Керуючись ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу
України, ст. ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209,
212 - 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7,такими, що втратили право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог про
визнання ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі
сплати судового збору у розмірі 243,60
грн., по 121,80грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков