УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Василівського
районного суду Запорізької області від
28 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 28 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом у якому просило стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором від 14 вересня 2006
року № DN4КР22430479.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» обґрунтовувало тим, що
відповідно до умов кредитного договору
ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 2 389 грн
40 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25,08 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. У порушення
зазначених норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 28
листопада 2013 року позов задоволено в
повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь банка
заборгованість за кредитом в розмірі 31
223 грн 08 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 28 січня
2014 року рішення місцевого суду в
частині задоволення позову про
стягнення пені, штрафу змінено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» пеню в розмірі 4 290 грн 86
коп., штраф в розмірі 862 грн 16 коп.,
судовий збір в розмірі 181 грн 05 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов, суди виходили із
того, що відповідно до Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(далі −? Умови) термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за договором встановлюється
тривалістю 5 (п'ять) років. 14 вересня 2006
року відповідачем було отримано кредит
строком на 24 місяці, тобто строк
погашення кредиту - 14 вересня 2008 року.
Оскільки у матеріалах справи є копія
ухвали Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 27 серпня 2013 року, з якої
вбачається, що вперше з заявою в суд про
стягнення заборгованості з ОСОБА_6 ПАТ
КБ «ПриватБанк» звернулось 05 серпня 2013
року, тобто в межах строку позовної
давності, яка встановлена п. 5.5
вищевказаних Умов.

Такий висновок судів є правильним,
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
які правильно застосовані з огляду на
наступне.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 14 вересня 2006 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 уклали
договір № DN4КР22430479 про отримання
кредиту в розмірі 2 389 грн 40 коп. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, на
придбання мобільного телефону, строком
на 24 місяці.

Однак позичальник у порушення умов
договору взяті на себе зобов'язання не
виконував, передбачені умовами
договору платежі не вносив, у зв'язку з
чим, станом на 14 жовтня 2013 року, у нього
утворилась заборгованість, яка за
розрахунком банку становить 31223,08 грн.

Судами також встановлено, що у заяві
позичальника на отримання кредиту від
14 вересня 2006 року № DN4КР22430479, яка
завізована підписом відповідача,
зазначено, що він ознайомлений і
згодний із Умови, а також із Тарифами
банку; погодився із тим, що заява разом
із Умовами, Тарифами складає між ним та
банком договір про надання банківських
послуг (а. с. 5-9).

Пунктом 5.5 Умов позовну давність за
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом. Процентів за користування
ним, пені, штрафу сторонами встановлено
тривалістю в п'ять років, що відповідає
ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Посилання ОСОБА_6 на те, що при
підписанні заяви позичальника він не
підписував будь-яких Умов та не був
ознайомлений з ними не заслуговують на
увагу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

В оскаржуваних судових рішеннях не
вказано закону, яким встановлена
недійсність Угоди за обставин, на які
посилалась позивач.

Доводи ОСОБА_6 про те, що при підписанні
заяви позичальника він не підписував
будь-яких Умов та не був ознайомлений з
ними можуть бути підставою для
визнання його судом недійсним як
оспорюваного правочину в разі
звернення до суду з відповідним
позовом.

Такий позов у справі, в якій ухвалені
оскаржувані судові рішення, не
подавався і не був предметом розгляду.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для їх зміни чи скасування
немає.

Наведені в скарзі доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що оскаржувані судові
рішення відповідають вимогам закону й
підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.В. Маляренко А.О.
Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана