Номер провадження: 22-ц/785/6776/14
Головуючий у першій інстанції Гудіна
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Першого Суворівського
відділу Державної виконавчої
Одеського міського управління юстиції,
держави України в особі Державної
казначейської служби України,
Прокуратура Суворівського районного м.
Одеси в якості 3 - й особи з боку
Державного казначейської служби
України про визнання дій незаконними,
відшкодування майнової та моральної
шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Суворівського районного суду
м. Одеси від 27.05.2014 року, -

встановила:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся з
позовом до Першого Суворовського
відділу Державної виконавчої
Одеського міського управління юстиції
(далі - ДВС), Держави України в особі
Державної казначейської служби
України (далі - Відповідач), Прокуратура
Суворовського району міста Одеси в
якості 3-й особи з боку Державної
казначейської служби України про
визнання дій незаконними,
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

В обґрунтування заявлених
вимог позивач посилався на те, що ним з
прилюдних торгів 22 січня 2013 року була
придбана однокімнатна квартира
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_3. Прилюдні
торги проводились в межах виконавчого
провадження по стягненню з ОСОБА_3 на
користі ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 25 000
доларів США за заявкою ДВС. Про
результати торгів торговельною
організацією філією 16 ПП „НИВА В.Ш." був
складений протокол № 1612361-2 та
Позивачем була сплачена повна вартість
квартири, яка встановлена за
результатами торгів, а саме 150 820, 00 грн.

25 січня 2013 року на підставі
зазначеного протоколу Головним
державним виконавцем ДВС Главацьким
Ю.А. був складений акт державного
виконавця про реалізацію майна,
відповідно до якого Позивач є покупцем
зазначеної квартири та який є
підставою для видачі йому Свідоцтва
про придбання майна з прилюдних торгів.

Акт державного виконавця
Главацького Ю.А. про реалізацію майна
був переданий до приватного нотаріуса
ОСОБА_6, який відмовив Позивачу у видачі
Свідоцтва про придбання майна з
прилюдних торгів на підставі того, що
придбана ним квартира знаходиться під
арештом, накладеним ухвалами
Суворовського районного суду міста
Одеси від 15 серпня 2012 року у справах №
1527/1450/12 та № 1527/10895/12.

15 квітня 2013 року Позивач
звернувся із заявою про скасування
арешту до Суворовського районного суду
міста Одеси, але в задоволені заяви
йому було судом відмовлено.

16 травня 2013 року Позивач
звернувся із заявою на ім'я начальника
ДВС, на яку отримав відповідь про
відсутність порушень у діях державного
виконавця.

Будучи не згідний з вказаною
відповіддю, Позивач звернувся із
скаргою на ім'я начальника Управління
ДВС Головного управління юстиції в
Одеській області з вимогою визнати
неправомірними дії ДВС по виставленню
на реалізацію арештованого майна -
квартири АДРЕСА_1, з порушенням
встановленого законом порядку та вжити
заходів щодо відшкодуванню йому
матеріальної шкоди в розмірі 150 820, 00
грн., спричиненої неправомірними діями
ДВС.

15 вересня 2013 року він
отримав відповідь Управління ДВС з
пропозицією звернення до суду.

Позивач вважає дії ДВС по
виставленню на реалізацію
арештованого майна - квартири АДРЕСА_1
протиправними, на підставі наступного:
відповідно до відомостей Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, відомості про арешт,
придбаної ним квартири, ухвалами
Суворовського районного суду міста
Одеси були внесені до реєстру 27 серпня
2012 року,відповідно до вимог частини 3
статті 63 Закону України „Про виконавче
провадження", у разі звернення
стягнення на будинок, квартиру, інше
приміщення чи земельну ділянку
державний виконавець подає запит до
відповідних місцевих органів, що
здійснюють реєстрацію та облік майна,
про належність такого майна боржнику
на праві власності, а також перевіряє,
чи перебуває це майно під арештом,таким
чином, державний виконавець не виконав
зазначену вимогу Закону не перевірив
знаходження квартири АДРЕСА_1 під
арештом,відповідно до частини 4 статті
63 Закону України „Про виконавче
провадження", після надходження
документального підтвердження
належності боржнику на праві власності
будинку чи іншого нерухомого майна
державний виконавець накладає на них
арешт та вносить відомості про такий
арешт до відповідних реєстрів в
установленому законодавством порядку,
- таким чином, після отримання
підтвердження належності квартири
боржнику ОСОБА_3 державний виконавець
повинен був накласти арешт саме на
квартиру АДРЕСА_1 та внести його в
реєстр заборон відчуження, що
відповідно до відповіді ДВС державним
виконавцем зроблено не було, тому що
ним арешт накладався на усе майно
боржника, а не на конкретну квартиру.

Зазначені протиправні дії
державного виконавця, порушили порядок
проведення виконавчих дій,
встановлений Законом України „Про
виконавче провадження", та спричинили,
як вважає Позивач, майнову шкоду в
розмірі сплаченої ним ціни квартири,
придбаної з прилюдних торгів, яку
отримати у власність він не має
можливості.

Позивач стверджує, що
переживає моральні страждання у
зв'язку із спричиненою йому майновою
шкодою, внаслідок безпідставно
понесених ним грошових втрат.

Крім того, про неприємності
дізнались родичі та співробітники, що
спричиняє шкоду його діловій репутації
викладача та досвідченої людини.

Спричинену моральну шкоду Позивач
оцінює в розмірі 50 000 грн.

Оскільки шкода, заподіяна
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку передбаченому законом, за
рахунок держави, Позивач просить
визнати незаконними дії ДВС по
виставленню на реалізацію
арештованого майна - квартири АДРЕСА_1
та стягнути на його користь з Держави
Україна в особі Державної
казначейської служби України 150 820, 00
грн., у відшкодування майнової шкоди,
спричиненої незаконними діями ДВС, а
також стягнути на його користь з
Держави Україна в особі Державно
казначейської служби України 50 000 грн.,
у відшкодування моральної шкоди,
спричиненої незаконними діями Першого
Суворовського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції.

Відповідач - ДВС - надав до
суду письмові пояснення у вигляді
клопотання про закриття провадження по
справі, виходячи з того, що Позивач не є
стороною виконавчого провадження, у
зв'язку з чим не може оскаржувати дії
або бездіяльність відділу ДВС, та щодо
підсудності таких спорів
адміністративним судам.

В судовому засіданні за
участю Прокурора Суворовського району
міста Одеси як третьої особи з боку
Державної казначейської служби
України Позивач та його представник
підтримали позовні вимоги. Прокурор
Суворовського району міста Одеси та
представник Державної казначейської
служби України позов не визнали.

Рішенням Суворівського районного
суду м. Одеси від 27.05.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
позивачем не було доведено обставини,
які могли б бути підставою для визнання
дій ДВС стосовно Позивача незаконними,
а тому і для задоволення вимог щодо
стягнення матеріальної та моральної
шкоди підстави відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦПК України,
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Згідно ч.1 п.1 ст. 205 ЦПК України, суд
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Позивачем в заявленому позові просив
визнати дії Першого Суворовського
відділу Державної виконавчої
Одеського міського управління юстиції
по виставленню не реалізацію
арештованого майна - квартири АДРЕСА_1,
з порушенням встановленого законом
порядку, та стягнути в зв'язку з
неправомірними діями ДВС заподіяну
позивачу матеріальну та моральну
шкоду.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» роз'яснено - якщо орган
державної влади та/або орган місцевого
самоврядування (суб'єкт владних
повноважень) бере участь у справі не на
виконання своїх владних повноважень, а
з інших правових підстав; не здійснює
владних управлінських функцій щодо
іншого учасника спору (наприклад,
надання згоди іншому співвласнику
житлового будинку на виконання
переобладнання та перепланування), то
залежно від змісту вимог і суб'єктного
складу сторін справа підлягає розгляду
в порядку цивільного судочинства
відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та
статті 2 КАС, не є публічно-правовим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом державної
влади та/або органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права -
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав фізичної
особи. У такому випадку це спір про
право цивільне, незважаючи на те, що у
спорі бере участь суб'єкт публічного
права, а спірні правовідносини
врегульовано нормами цивільного та
адміністративного права.

Позивачем в позові не зазначено, що
заявлені ним вимоги пов'язані з діями
суб'єкта владних повноважень
спрямованими на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав позивача.
Навпаки заявлені позовні вимоги
стосуються дій суб'єкта владних
повноважень - ДВС при здійсненні
управлінських функцій та заподіяння
позивачу моральної та матеріальної
шкоди пов'язаною саме зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень
управлінських функцій.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» передбачено, що згідно зі
статтею 62 Закону України від 21 квітня
1999 року № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» реалізація арештованого
майна, на яке звернено стягнення, крім
майна, вилученого з обігу згідно із
законом, та майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього Закону,
здійснюється спеціалізованими
організаціями на підставі договору між
державною виконавчою службою та
спеціалізованою організацією шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до частини четвертої статті
656 ЦК до договору купівлі-продажу на
конкурсах, аукціонах (прилюдних торгах)
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж (з урахуванням
особливостей її проведення).

У зв'язку із наведеним спір про
визнання недійсним аукціону (прилюдних
торгів) або визнання його таким, що не
відбувся, проведеного спеціалізованою
організацією щодо реалізації майна, на
яке було накладено арешт за виконавчим
документом, вирішується судом у
порядку цивільного судочинства, якщо
однією з його сторін є фізична особа, з
додержанням правил виключної
підсудності (стаття 114 ЦПК). При цьому
справа розглядається у позовному
провадженні, а не в порядку розгляду
скарги на дії державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби.

Позивачем не заявлялися вимоги
пов'язані зі спором стосовно
реалізація арештованого майна, на яке
звернено стягнення, а саме квартири
придбаної позивачем на аукціоні.

Згідно п. 19 зазначеного вище Пленуму
суду касаційної інстанції передбачено,
що розгляд судами скарг у порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК, є однією
з форм судового контролю за виконанням
судових рішень, виконання яких є
складовою частиною цивільного процесу,
оскільки провадження у справі
завершується виконанням ухвалених у
такій справі судових рішень.

У зв'язку із цим скарги сторони
виконавчого провадження щодо
виконання судових рішень, ухвалених за
правилами ЦПК, підлягають розгляду
судом, який розглянув відповідну
справу у першій інстанції, тобто тим
судом, що видав виконавчий документ.
Інші учасники виконавчого провадження
та особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду у порядку,
передбаченому законом.

Позивач не є учасником
виконавчого провадження пов'язаного з
реалізацією придбаної ним на аукціоні
квартири, однак просить в порядку
цивільного судочинства визнати дії
Першого Суворовського відділу
Державної виконавчої Одеського
міського управління юстиції по
виставленню не реалізацію
арештованого майна - квартири АДРЕСА_1,
з порушенням встановленого законом
порядку.

Частиною 4 п.4 ст. 105 КАС України
передбачено, що в адміністративному
позові позивач вправі ставити питання
про стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю.

На підставі наведеного колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
закриттям провадження у справі, з
роз'ясненням позивачу, що розгляд
заявленим ним вимог відноситься до
судів адміністративної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 4, 310, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення Суворівського
районного суду м. Одеси від 27.05.2014 року
скасувати.

Закрити провадження у справі.

Роз'яснити ОСОБА_2, що розгляд заявленим
ним вимог відноситься до судів
адміністративної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша