Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"02" грудня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна", звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" заборгованість за Договором кредиту №500239183 від 09 листопада 2011 року на загальну суму 16165,29 грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн., мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Представник позивача Матвійчук А.В. в судове засідання не з'явився, про час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в поданій заяві. (а.с. 34)

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 09 листопада 2011 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №500239183. (а.с.12-13)

Згідно з п.п.2.1-2.3 Кредитного договору Банк надає позичальнику кредит, а Позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума кредиту, валюта кредиту - 10000,00 грн.; процентна ставка за користування кредитом 15 % річних; тип процентної ставки - фіксований; дату останнього повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги "Альфа-Сервіс" (за її наявності) 10.11.2014 року.

Відповідно до п.п. 2.4 Договору кредит надається на Позичальнику для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунок Позичальника НОМЕР_1, що відкритий Позичальнику в ПАТ "Альфа Банк", МФО 300346, суми грошових коштів, сумі грошових коштів, що дорівнює сумі кредиту.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Як убачається з матеріалів справи, 23.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" було укладено Договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ "Альфа Банк" відступив на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" своє право вимоги щодо сплати заборгованості за Договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №500239183 від 09.11.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" та ОСОБА_1 (а.с. 4-7)

Згідно п.2.1 Договору факторингу №2013/1 від 23.12.2013р. за цим Договором, Фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору а Фактор набуває належного Клієнтові Право Вимоги до Боржників за договором, перелік яких міститься в Додатку №1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до передбачених Основними договорами за виключення право нарахування відсотків, комісій, неустойки що передбачені умовами Основних договорів.

Згідно п.2.2 Договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного Договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за Основними договорами, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно Витягу з реєстру передачі вимоги до Договору факторингу №2013/1 від 23.12.2013 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" від Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" перейшло право вимоги за кредитним договором №500239183 від 09.11.2011 року, укладеним з ОСОБА_1, на загальну суму заборгованості 16165,29 гривень. (а.с.8)

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов'язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов'язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою.

29 травня 2014 року (вих.2-646) Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про погашення простроченої заборгованості, якою повідомлялось, укладання між Публічним акціонерним товариством "Альфа Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" було укладено Договір факторингу № 2013-1, та перехід права вимоги за договором до ТОВ "Росвен Інвест Україна", а також вимогою протягом 30 календарних днів, сплатити прострочену заборгованості за Кредитним договором №500239183 від 09.11.2011 року, укладеним між ПАТ "Альфа-Банк та ОСОБА_1 що станом на дату підготовки вказаної вимоги складає 16165,29 гривень, однак відповідачем вимога залишена без належного реагування та відповіді. (а.с.22)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України)

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, проценти можуть нараховуватись (сплачуватись) і за зобов'язаннями в разі прострочення платежу. В цьому разі підставою застосування процентів є порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника.

Таким чином, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 Цивільного кодексу України і виходити з того, що якщо договором встановлений обов'язок позивальника повернути кредит частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишився, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем ОСОБА_1 порушено умови Кредитного договору №500239183 від 09.11.2011 року в частині своєчасного повернення кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 23 грудня 2013 року складає загальну суму - 16165,29 грн., яка включає: прострочену заборгованість по тілу кредиту - 7085,27 грн.; прострочені відсотки за користування кредитом - 1156,01 грн., прострочена комісія - 3574,01 грн., суд при визначені суми заборгованості бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази на спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії кредитного договору.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" заборгованість за Кредитним договором №500239183 від 09.11.2011 року на загальну суму 16165,29 грн.

Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., які сплачено при звернені з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 514, 516, 526, 543, 612, 615, 625, 1050, 1054, 1081, 1082 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" заборгованість за Кредитним договором №500239183 від 09.11.2011 року на загальну суму 16165,29 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., а всього на загальну суму 16408 (шістнадцять тисяч чотириста вісім) грн. 89 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарг, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я