АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва
від 08 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Будівельно-комерційна фірма «Граніт»,
ОСОБА_3 про визнання правочинів
недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 08 липня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_1 до ТОВ
«Будівельно-комерційна фірма «Граніт»,
ОСОБА_3 про визнання протоколу і
договору недійсними повернуто
позивачу для подання до належного
суду.

22 липня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказану ухвалу, у якій,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просив її
скасувати та передати питання про
відкриття провадження на новий розгляд
до суду першої інстанції. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що позивачем не заявлено вимог
про визнання недійсним інвестиційного
договору, а лише оспорюється договір
про переведення боргу та протокол
зарахування зустрічних вимог, що не
стосуються нерухомого майна.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2,
представник ТОВ
«Будівельно-комерційна фірма «Граніт»
за довіреністю - Дахновський С.М.
апеляційну скаргу підтримали і просили
її задовольнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
належним чином повідомлявся про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційної
скаргою проведено за його відсутності
згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

03 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ
«Будівельно-комерційна фірма «Граніт»,
ОСОБА_3, у якому просив визнати
недійсним договір переведення боргу,
укладений 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 і
ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
(зареєстрований в реєстрі за № 3979), та
визнати недійсним протокол
зарахування зустрічних вимог,
укладений 04 листопада 2013 року між
ОСОБА_3 і ОСОБА_1

Постановляючи ухвалу, що оскаржується,
суд першої інстанції керувався п. 4 ч. 3
ст. 121, ч. 1 ст. 114 ЦПК України та виходив з
того, що оспорюваний договір
переведення боргу був укладений на
виконання інвестиційного договору,
предметом якого є інвестування
будівництва нерухомого майна,
місцезнаходження якого територіально
не відноситься до Солом'янського
району м. Києва.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визнання
підсудності цивільних справ» від 01
березня 2013 року № 3 виключну
підсудність встановлено для позовів,
що виникають із приводу нерухомого
майна (частина перша статті 114 ЦПК).
Згідно з положеннями статті 181 ЦК до
нерухомого майна належать: земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
них, переміщення яких є неможливим без
їх знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним (стаття 358
ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності та виділ
частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК);
про поділ нерухомого майна, що є у
спільній сумісній власності та виділ
частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК);
про право користування нерухомим
майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

29 жовтня 2013 року між ТОВ «БКФ «Граніт»
(організація) та ОСОБА_3 (інвестор) був
укладений інвестиційний договір,
відповідно до п. 1.1 якого організація
зобов'язалась завершити будівництво
об'єкта будівництва - нежитлового
будинку «Блок обслуговування на
ділянці НОМЕР_1 з підземним паркінгом в
3 мікрорайоні жилого масиву Позняки -
Західні», загальною проектною
орієнтовною площею 7638,49 кв. м.,
розташований по АДРЕСА_1, відповідно
до чинної на момент укладення цього
договору проектної документації та
ввести його в експлуатацію у строк до 30
червня 2014 р.

Як вбачається з договору про
переведення боргу від 29 жовтня 2013 року,
ним регулюється заміна боржника у
зобов'язанні, що виникло з
інвестиційного договору - з ОСОБА_3 на
ОСОБА_1 з одночасним припиненням
зобов'язань останнього перед ОСОБА_3 за
договором позики.

04 листопада 2013 року був підписаний
протокол зарахування зустрічних
вимог, за яким сторони домовились
припинити зобов'язання ОСОБА_1 перед
ОСОБА_3 за договором позики і
зобов'язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 у
розмірі права зворотної вимоги за
інвестиційним договором.

Отже, оспорюваний договір про
переведення боргу від 29 жовтня 2013 року
та протокол зарахування зустрічних
вимог пов'язані з правом особи на
нерухоме майно - нежитловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1. Таким чином,
суд першої інстанції при вирішенні
питання про відкриття провадження у
справі правильно застосував ч. 1 ст. 114
ЦПК України та дійшов до вірного
висновку про повернення позову
позивачу для подання до належного суду.

Таким чином, ухвала Солом'янського
районного суду м. Києва від 08 липня 2014
року є такою, що постановлена з
додержанням вимог закону, а тому
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1
ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 08 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді