АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Шевчук О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 05 серпня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ
«Дельта Банк» про визнання договору
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника відповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Дельта Банк" про застосування
наслідків недійсності правочину. В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що 03.11.2011 року з відповідачем був
укладений договір № 003-25002-31111 на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки,
відповідно до якого банк відкриває
держателю картковий рахунок НОМЕР_1 в
національній валюті України - гривні,
випускає та надає держателю платіжну
картку, а також ПІН-код до картки.
Згідно п. 1.3 договору банк відкриває
держателю кредитну лінію на загальну
суму 10000 грн., та на день укладання цього
договору встановлює ліміт кредитної
лінії на рахунку в сумі 10000,00 грн. Вказує
на те, що вищевказаний договір, в силу
норми ч. 2 ст. 215 ЦПК України, є недійсним,
оскільки в договорі відсутня печатка
відповідача. Зазначає, що при
користуванні платіжної картки,
позивачем була виявлена
невідповідність його рахунків по
оплаті по кредитній картці з рахунку
банку. На неодноразові звернення про
надання інформації стосовно операцій
по кредитній картці, відповідач
інформації не надає, чим порушує права
позивача. Просить задовольнити позовні
вимоги та застосувати наслідки
недійсності договору від 03.11.2011 року на
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
представник позивача подав апеляційну
скаргу в якій просив про його
скасування з ухваленням нового рішення
про задоволення позову. Визнати
недійсним п 7.1 Договору. В скарзі
вказував на те, що рішення суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України,
не повно з`ясував обставини справи, які
мали значення для її вирішення, суд
дійшов безпідставного висновку, про те
що пункт 7.1 договору в якому зазначено
третейське застереження відповідає
вимогам Закону. Також суд не врахував,
що в договорі споживчого кредитування
не може бути передбачено право банку на
поширення інформації про Держателя
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів. Суд не надав
оцінку правочину, чи відповідає він
вимогам ЦК України та чи була сторона
позивача вільною в укладенні
правочину, не проаналізовано також
судом допущені відповідачем порушення
ст. 15 Закону України «Про захист прав
споживачів при укладенні правочину .

В судове засідання апеляційного суду
позивач та представники позивача не
з`явилися, про розгляд справи
повідомлені належним чином.

Клопотання про відкладення розгляду
справи через перебування одного з
представників у іншому суді, визнано
апеляційним судом неповажною причиною
не явки до суду, тому. що з матеріалів
справи вбачається що позивач мав
декількох представників, які могли
взяти участь в розгляді справи.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
вважав встановленими такі обставини.

03.11.2011 року між сторонами був укладений
договір № 003-25002-31111 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки, відповідно до якого
банк відкриває держателю картковий
рахунок НОМЕР_1 в національній валюті
України - гривні, випускає та надає
держателю платіжну картку, а також
ПІН-код до картки. Згідно п. 1.3 договору
банк відкриває держателю кредитну
лінію на загальну суму 10000 грн., та на
день укладання цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 10000,00 грн.

Судом також було встановлено, що при
укладенні договору були дотримані
вимоги ЦК України, щодо форми договору
та вільного волевиявлення сторін на
його укладання. Порушень ст. 15 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
щодо надання інформації споживачу про
послугу, яка надавалась за договором
також не встановлено.

Дослідивши наявні в справі докази,
колегія суддів приходить до висновку,
що вищенаведені обставини справи, які
суд вважав встановленими є доведеними.

Висновок суду про відсутність підстав
для визнання правочину недійсним та
застосування наслідків такої
недійсності відповідає вимогам Закону
та встановленим судом обставинам.

Доводи апеляційної скарги з приводу не
відповідності вимогам Закону п. 7.1
договору та прохання апеляційної
скарги про визнання цього пункту
недійсним не можуть бути прийняті
апеляційним судом, враховуючи зміст ст.
303 ЦПК України, так як такі позовні
вимоги позивачем в позовній заяві не
заявлялись і на ці обставини позивач не
посилався як на підставу свого позову.
З аналогічних підстав не приймаються
також доводи з приводу неправомірності
умов договору, якими передбачено право
банку поширювати інформацію про
Держателя картки, так як на ці
обставини відсутні посилання в
позовній заяві, яка під час розгляду
справи не уточнювалась та не
доповнювалась в суді першої інстанції.
Доводи з приводу не надання судом
оцінки відсутності волевиявлення
позивача на укладення правочину,
колегія суддів не приймає, так як в
апеляційній скарзі позивач не навів
жодних обставин, які б свідчили про те,
що під час підписання договору у
позивача була відсутня воля на його
укладення, або що він був підписаний
під примусом відповідача. Доказів на
підтвердження того, що відповідач
обмежив права споживача на отримання
інформації стосовно
фінансово-кредитної послуги матеріали
справи також не містять.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін зібраними у справі
доказами, яким дав належну правову
оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
без порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: