Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3689/14 Головуючий у 1
інстанції Редько О.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 червня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на частину земельної
ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнював та
доповнював, до ОСОБА_2 про визнання
права власності на частину земельної
ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, перебував з відповідачкою в
шлюбі за 24.02.1989 року по 22.09.2005 року.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду від 04.03.2009 року
була визнана мирова угода щодо
розподілу їх спільного майна подружжя,
зокрема, житлового будинку АДРЕСА_1 по
1/2 частині кожному з подружжя.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 0З.02.2012 року, яке залишено в
силі ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 11.04.2012 року,
належна йому частина житлового будинку
АДРЕСА_1 була виділена в натурі та
визначений порядок користування
земельною ділянкою, яка обслуговує
вказаний житловий будинок. Йому
виділено в особисте користування
земельні ділянки площею 212,1 кв.м. та
площею 76,4 кв.м. В загальне користування
їм виділено земельні ділянки площею 92
кв.м. та площею 25 кв.м.

Спірна земельна ділянка передана у
приватну власність в 2005 році, в період
шлюбу. У державному акті від 09.06.2005 року
власником земельної ділянки по АДРЕСА_1
кадастровий номер 66, площею 693,74
кв.м. вказано відповідача.

Вважає, що оскільки сторони поділили
між собою по 1/2 частині об'єкту права
спільної сумісної власності подружжя -
будинковолодіння, розташоване на
спірній земельній ділянці, тому до
нього в силу приписів ст. 120 ЗК України.
377 ЦК України перейшло право власності
на відповідну частину спірної
земельної ділянки.

У зв'язку з тим, що виникли перешкоди у
здійсненні його права володіння
вищевказаною земельного ділянкою,
через неможливість розпорядження
своєю частиною будинку він звернувся
із відповідною заявою до відповідача, з
пропозицією у надати письмову згоду на
укладення договору про поділ земельної
ділянки за фактичним
землекористуванням, проте відповідь не
отримав.

На підставі зазначеного остаточно
просив визнати за ним право особистої
власності на земельну ділянку S-3,
площею 212,1 кв.м. та S-4 площею 76,4 кв.м. без
зміни цільового призначення, які
розташовані по АДРЕСА_1; визнати за
ОСОБА_2 право особистої власності на
земельну ділянку S-5 площею 137 кв.м. та S-6
площею 150,9 кв.м. без зміни цільового
призначення, які розташовані по
АДРЕСА_1; визнати за ним та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
земельні ділянки S-6 площею 92 кв.м. та S-2
площею 25 кв.м. без зміни цільового
призначення, які розташовані по
АДРЕСА_1, стягнути з відповідача на його
користь судові витрати.

Заочним рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 30 квітня 2014 року позов
задоволено.

Ухвалою Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 06 червня 2014 року заяву
ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення
скасовано та призначено справу до
розгляду в загальному порядку.

Заочним рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 червня 2014 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку S-3, площею 212,1 кв.м. та S
-4, площею 76,4 кв.м. (на схемі експертизи №
1550 від 22.09.2011 року замальовано жовтим
кольором), без зміни цільового
призначення, яка розташована по
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку S -5, площею 137,6 кв.м. та
S-6, площею 150,9 кв.м. (на схемі експертизи
№ 1550 від 22.09.2011 року замальовано
зеленим кольором) без зміни цільового
призначення, яка розташована по
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
земельну ділянку S-6, площею 92 кв.м., та S-2,
площею 25 кв.м. (на схемі експертизи № 1550
від 22.09.2011 року замальовано червоним
кольором), без зміни цільового
призначення, яка розташована по
АДРЕСА_1.

Припинено право власності на земельну
ділянку, площею 693.74 кв.м., розташовану
по АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2
на підставі державною акту на право
власності на земельну ділянку, серія ЗГ
№ 126573 від 09.06.2005 року, кадастровий номер
якої :02:004:0036.

Не погоджуючись із зазначеним заочним
рішенням суду, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду та направити справу на
новий розгляд.

Заслухавши доповідача. пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з
24 лютого 1989 року по 23 вересня 2005 року
знаходилися у шлюбі.

У період шлюбу подружжя на
сумісні кошти побудували житловий
будинок АДРЕСА_1, якій було
зареєстровано за відповідачкою по
справі, ОСОБА_2, на підставі свідоцтва
про право власності від 18.04.2007 року.
Вказаний житловий будинок був визнаний
спільно набутим майном та поділений
між сторонами по справі відповідно до
ухвали Мелітопольського
міськрайонного суду від 04.03.2014 року 3
2-357/2009 року. Житловий будинок
обслуговувала земельна ділянка, площею
693,74 кв. м., з цільовим призначенням
присадибна ділянка, яка була
зареєстрована за відповідачкою по
справі, ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку, серія ЗГ № 126573 від 09.06.2005 року,
доданою до позову. Даний державний акт
на право власності на земельну ділянку,
серія ЗГ № 126573 від 09.06.2005 року було
одержано на підставі рішення
Мелітопольської міської ради від 29.03.2005
року (кадастровий номер даної
земельної ділянки :02:004:0036)

За витягом з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 16.01.2013 р. № 48618 за
позивачем зареєстровано право
власності на 27/50 частин, що відповідає
визнаному за ним праву власності на 54/100
(54/100 після виділу цілої дорівнює 27/50)
частин житлового будинку АДРЕСА_1. (а.с.
24)

Задовольняючі позовні вимоги
ОСОБА_3 суд виходив із того, що на
приватизованій земельній ділянці
знаходиться будинок, що є спільною
сумісною власністю подружжя, атому з
урахуванням виділу конкретної частини
будинку, до особи, яка не мала права
власності чи користування земельною
ділянкою переходить це право у розмірі
частки права власності у спільному
майні будинку, у відповідності до
статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

За вимогами ч.3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
зазначає, що суд не з'ясував її місце
проживання, позов розглянуто не за
місцем її проживання, без її належного
повідомлення про скасування заочного
рішення, проігноровано клопотання про
об'єднання справи з її позовом, який
розглядається у цьому ж суді з приводу
цієї ж земельної ділянки, їй була
вручена копія заочного рішення
неналежним чином оформлена між тим в
апеляційній скарзі не зазначається, як
таке порушення її прав призвело до
неправильного вирішення справи, а тому
за правилами ч.3 ст. 309 ЦПК України не
можуть бути підставою для скасування
правильного суті рішення суду.

За доводами апеляційної скарги
розміри земельних ділянок визначені їй
та позивачу є не рівними, а тому таке
рішення не відповідає ст. 89, 120 ЗК
України

За роз'ясненнями п.18 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», окрема земельна ділянка, згідно
статей 81, 116 ЗК, одержана громадянином у
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду. Якщо на
приватизованій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120 ЗК,
377 ЦК. Розмір земельної ділянки,
необхідної для обслуговування
житлового будинку, будівлі або споруди,
визначається шляхом проведення за
клопотанням сторін експертизи з
врахуванням чинних нормативних
документів у галузі будівництва,
санітарних норм та правил тощо.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України
визначено, що у разі набуття права
власності на житловий будинок, будівлю,
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовано ці об'єкти. До особи,
яка набула право власності на житловий
будинок, будівлю, споруду розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку,
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 377 ч.1 ЦК
України до особи, що придбала житловий
будинок переходить право власності на
земельну ділянку, на якій його
розміщено, без зміні її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Оскільки рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 03.02.2012 року, яке
набрало законної сили, було поділено
житловий будинок та виділено конкретну
частину житлового будинку, визначено
порядок користування земельною
ділянкою у відповідності до виділених
частин спірного житлового будинку, за
висновком додаткової судової
будівельно-технічної експертизи № 1550
від 22.09.2011 року запропоновані
співвласникам у користування земельні
ділянки з земельними ділянками
загального користування, так як
конфігурація та розміри земельної
ділянки, розташування будівель на ній
не дозволяють розробити варіант
роздільного користування земельною
ділянкою відповідають ідеальним долям
в ? частину, що не перевищує 27/50 частин у
житловому будинку, право власності на
які зареєстровано за позивачем, то до
позивача у відповідності до вимог
статей 120 ЗК, 377 ЦК, перейшло право
власності на виділену частину
земельної ділянки, а право власності
відповідачки на земельну ділянку,
площею 693,74 кв. м., на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, серія ЗГ № 126573 від
09.06.2005 року повинно бути припинено у
відповідності до вимог ст. 378 ЦК
України.

За правилами ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, рішення суду у цивільній
справі між тими ж сторонами є
преюдиційним та обов'язковим при
розгляді іншої справи.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 03.02.2012 року було поділено
житловий будинок та виділено ОСОБА_3
54/100 частину житлового будинку
АДРЕСА_1, та в його особисте
користування було виділено земельну
ділянку S-3, площею 212,1 кв.м., та S-4, площею
76,4 кв.м. (на схемі експертизи № 1550 от
22.09.2011 року замальовано жовтим
кольором), за відповідачкою ОСОБА_2 було
визнано право власності на 46/100 частин
вищевказаного житлового будинку, та в
її особисте користування була виділена
земельна ділянка S-5, площею 137,6 кв. м та
S-6, площею 150,9 кв .м. (на схемі експертизи
№ 1550 від 22.09.2011 року замальовано
зеленим кольором). В загальне
користування було надано земельні
ділянки S-1, площею 92 кв. м., та S-2, площею 25
кв. м. (на схемі експертизи № 1550 від
22.09.2011 року замальовано червоним
кольором), що підтверджується копією
рішення суду від 03.02.2012 року, яке
набрало законної сили 11.04.2012 року та
додано до позову. (а.с.14-17)

Оскільки рішенням
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 03.02.2012 року
було визначено порядок користування
земельною ділянкою між сторонами, суд
першої інстанції правильно виділив у
власність розмір земельної ділянки
відповідно до проведеної експертизи та
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 03.02.2012 року.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
порушення процесуального права, яке б
призвело до неправильного вирішення
справи в апеляційній інстанції не
виявлено, та апеляційна скарга не
спростовує висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 25 червня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді