Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 квітня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суд із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 6 серпня 2007 року
відповідач отримала кредит у розмірі 5
000 грн у вигляді встановленого ліміту
на платіжну картку зі сплатою 24 % річних
на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Внаслідок порушення строку та
порядку погашення кредиту станом на 4
вересня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 31 947, 17 грн, яку
позивач просив стягнути із боржника.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 квітня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове про
задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 31 947, 17 грн, що складається із
боргу за тілом кредиту у розмірі 3 838, 66
грн, за процентами - 11 175 грн, штрафу
(фіксована частина) - 500 грн, штрафу
(процентна складова) - 1 497, 48 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У справі встановлено, що 6 серпня 2007
року банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у
розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжку картку
зі сплатою 24 % річних з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Внаслідок порушення позичальником
строку та порядку погашення кредиту
утворилася заборгованість у розмірі 31
947, 17 грн, що складається із боргу за
тілом кредиту у розмірі 3 838, 66 грн, за
процентами - 11 175 грн, штрафу (фіксована
частина) - 500 грн, штрафу (процентна
складова) - 1 497, 48 грн.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
Умови та Правила надання банківських
послуг не підписані відповідачем, тому
не складають зміст
кредитно-зобов'язаних відносин між ним
та банком.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув уваги на те, що у заяві
позичальника на отримання кредиту від 6
серпня 2007 року, яка завізована підписом
ОСОБА_3, зазначено, що вона ознайомлена
і згодна із Умовами та Правилами
надання банківських послуг (далі -
Умови), а також із Тарифами банку; своїм
підписом підтверджує факт отримання
нею інформації про умови кредитування
(а. с. 11), тому висновки суду про те, що
Умови не є складовою кредитного
договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 є безпідставними.

Апеляційний суд звернув увагу на
допущену судом першої інстанції у цій
частині помилку та дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
Умови визначають права та обов'язки
сторін кредитного договору.

Разом з тим, висновки апеляційного суду
про відсутність підстав для
застосування строків давності
ґрунтуються на неправильному
застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається із заперечень ОСОБА_3 на
позов (а. с. 39) та окремо поданої до суду
першої інстанції заяви (а. с. 52) нею
заявлено клопотання про застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності до вимог банку.

Пунктом 9.12 Розділу І Умов встановлено,
що кредитний договір від 6
серпня 2007 року діє упродовж 12 місяців з
моменту підписання. Також передбачено
автоматичне пролонгування дії
договору на такий самий строк у разі,
якщо жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору (а. с. 16).

Відхиляючи доводи ОСОБА_3 щодо
застосування строків давності до
спірних правовідносин, апеляційний суд
виходив із того, що будь-яких дій щодо
інформування про припинення дії
договору про надання банківських
послуг відповідно до п. 9.12 Розділу І
Умов сторони не здійснювали, тому строк
виконання зобов'язання за цим
договором автоматично пролонговано.

Із такими висновками погодитися не
можна.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні картки як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19
березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня
2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня
2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року,
за таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту у повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно п. п. 3.1.1., 3.1.3. Розділу ІІ Умов
строк дії картки зазначений на
лицьовій стороні картки (місяць і рік).
Карта дійсна до останнього
календарного дня указаного місяця. За
закінченням строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк, якщо раніше (до початку місяця
закінчення строку дії) не надійшло
письмової заяви держателя про закриття
картрахунку, а також за умови наявності
грошових коштів на картрахунку для
оплати послуг із виконання
розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (а. с.
17-18).

Строк дії картки, виданої ОСОБА_3, тобто
строк (у розумінні ст. 631 ЦК України),
протягом якого банк має право вимагати
повернення суми кредиту та інших
платежів за ним (у повному обсязі чи
прострочених періодичних платежів) суд
не дослідив.

Крім того, дійшовши висновку щодо
пролонгації кредитного договору на
підставі п. 9.12 Розділу І Умов,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що пролонгація договору передбачає
продовження строку дії договору після
виконання сторонами його умов і
переукладення договору на тих самих
умовах, на яких він був укладений, із
видачею нової платіжної картки із
визначеним лімітом кредитних коштів
(висновки Верховного Суду України,
викладені у постанові від 24 вересня 2014
року № 6-103цс14). Таких обставин у справі
не встановлено, а заявлений позов
свідчить про те, що своїх зобов'язань за
договором від 6 серпня 2007 року ОСОБА_3 не
виконала.

Враховуючи те, що допущені апеляційним
судом порушення норм процесуального
права та норм матеріального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, ухвалене
ним рішення підлягає скасуванню із
передачею справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції
згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 квітня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук