У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в особі філії управління магістральних
газопроводів «Прикарпаттярансгаз»,
яку представляє відділення
Богородчанське лінійне виробниче
управління магістральних газопроводів
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», до ОСОБА_3,
Ясенської сільської ради
Рожнятівського району
Івано-Франківської області про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 8
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року публічне
акціонерне товариство «Укртрансгаз»
(далі - ПАТ «Укртрансгаз») в особі філії
управління магістральних газопроводів
«Прикарпаттярансгаз», яку представляє
відділення Богородчанське лінійне
виробниче управління магістральних
газопроводів Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»,звернувся
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що при обході магістрального
газопроводу «Союз» в липні 2006 року по
вул. Польовій у с. Ясінь
Рожнятівського району
Івано-Франківської області комісією
виявлено порушення ОСОБА_3 охоронної
зони газопроводу шляхом здійснення ним
будівництва на відстані 330 м від
магістрального газопроводу «Союз»
деревообробного цеху. Також останнім
розпочато будівництво гаражів для
вантажних машин на відстані 316 м від осі
газопроводу, пилорами на відстані 309 м
та бетонної огорожі на відстані 252,3 м.
Будівництво зазначених об'єктів, які
знаходяться в межах 350-метрової зони
магістрального газопроводу «Союз» є
самовільним, без рішення органу
місцевого самоврядування про надання
дозволу на будівництво, без
виготовлення проектної документації.
Відповідач двічі притягався до
адміністративної відповідальності за
допущені ним порушення, однак
будівництва не припинив, чим порушує
його право на вільний доступ до
охоронної зони з метою належного
забезпечення її технічної
експлуатації, реалізації діючих норм і
правил безпеки, забезпечення
екологічної безпеки та безпечної
життєдіяльності населення, що є
порушенням п. 11 Правил охорони
магістральних газопроводів від 16
листопада 2002 року.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні землями
трубопровідного транспорту шляхом
звільнення земельної ділянки від
самовільно споруджених ним
господарських будівель в охоронній
зоні магістрального газопроводу
«Союз».

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 26 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 8
вересня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_3 усунути порушення
діючих норм і правил безпеки, технічної
експлуатації, охорони об'єктів
магістрального газопроводу «Союз» та
користування землями трубопровідного
транспорту шляхом звільнення
земельної ділянки від самовільно
зведеної пилорами на відстані 309 м,
гаражів на відстані 316,2 м, бетонної
огорожі, спорудженої на відстані 252,3 м
та фундаменту господарської споруди
на відстані 337,3 м від осі
магістрального газопроводу «Союз», які
розташовані по АДРЕСА_1 та знесення
зазначених споруд.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що з
позовом про знесення самочинно
збудованих споруд в охоронній зоні
магістрального газопроводу «Союз»
позивач не може звернутися самостійно,
оскільки з таким позовом відповідно до
положень ст. 376 ЦК України можуть
звертатися лише відповідні органи
державної влади або місцевого
самоврядування. При цьому власник
газопроводу, який сам порушив чинне
законодавство та норми права на час
будівництва газопроводу, повинен
вирішувати питання безпечної його
експлуатації іншим способом.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції й задовольняючи
позов, виходив із того, що порушене
право позивача підлягає захисту шляхом
зобов'язання ОСОБА_3 усунути порушення
діючих норм і правил безпеки, технічної
експлуатації, охорони об'єктів
магістрального газопроводу «Союз» та
користування землями трубопровідного
транспорту та звільнення земельної
ділянки, що знаходиться в межах
охоронної зони, від самовільно
зведених ним споруд шляхом їх знесення.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
тому що суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на території с.
Ясень Рожнятівського району Івано-
Франківської області прокладено
газопровід «Союз», який належить
Національній акціонерній компанії
«Нафтогаз України», від імені якої
газопровід обслуговує філія
публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» управління
магістральних газопроводів
«Прикарпаттярансгаз». Уздовж
газопроводу встановлено охоронну зону,
розмір якої становить 350 м від осі
газопроводу. У 2006 році ОСОБА_3, будучи
фізичною особою-підприємцем, на
земельній ділянці, відведеній йому в 1989
році для будівництва та обслуговування
житлового будинку, дозвіл на
приватизацію якої наданий рішенням
Ясенської сільської ради
Рожнятівського району
Івано-Франківської області від 24
грудня 1993 року, розпочав будівництво
бетонної огорожі, пилорами та гаражів
для вантажних машин без виготовлення
проектної документації.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожна особа має
право в порядку, встановленому законом,
звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК
України).

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування й розпорядження своїм
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до рішення Ясенської
сільської ради Рожнятівського району
Івано-Франківської області від 5 червня
2011 року побудовані ОСОБА_3 господарські
будівлі знаходяться в межах земель
населеного пункту с. Ясень
Рожнятівського району
Івано-Франківської області, оскільки
громадська забудова в урочищі «Лази»
існувала з часу заснування с. Ясень, а
газопровід побудований з порушенням
будівельних норм та всупереч проектній
документації.

Також згідно з довідкою від 16 червня 2011
року № 1291 побудовані ОСОБА_3
господарські будівлі та бетонна
огорожа знаходяться в межах земель с.
Ясень Рожнятівського району
Івано-Франківської області.

Таким чином, ОСОБА_3 побудував
господарські будівлі та бетонну
огорожу по АДРЕСА_2 в межах території
Ясенської сільської ради
Рожнятівського району
Івано-Франківської, на виділеній йому
та відведеній у встановленому законом
порядку земельній ділянці, що передано
йому в користування на підставі
рішення виконавчого комітету
Рожнятівської районної ради народних
депутатів від 15 листопада 1989 року № 130
та на підставі будівельного паспорту.

Пунктом 3.16 Будівельних норм і правил
«Магістральні газопроводи»
2.05.06-85, таблиця № 4 п. 1 встановлено
мінімальні відстані від осі
газопроводу першого класу у 350 м до міст
і інших населених пунктів. У примітці
до таблиці 4 визначено, що
відстані, вказані в таблиці, слід
приймати для міст і інших населених
пунктів від проектної межі.

Разом з тим на час будівництва
газопроводу було проігноровано
вищезазначені вимоги будівельних норм
і правил та побудовано газопровід на
відстані меншій ніж 350 м від межі
населеного пункту с. Ясень
Рожнятівського району
Івано-Франківської області.

Відповідно до ст. 73 ЗК України уздовж
наземних, надземних і підземних
трубопроводів встановлюються
охоронювані зони.

На використання власником земельної
ділянки або її частини може бути
встановлено обмеження. (ч. 1 ст. 110 ЗК
України)

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про
трубопровідний транспорт» уздовж
трубопроводів встановлюються охоронні
зони. Земля в межах охоронних зон не
вилучається, а використовується з
обмеженнями (обтяженнями) відповідно
до закону або договору. Порядок
встановлення, розмір та режим
використання охоронної зони об'єкта
трубопровідного транспорту
визначаються законодавством України.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин, а
апеляційний суд за правилами ст. 303 ЦПК
України перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Проте в порушення ст. ст. 11, 214, 316 ЦПК
України, вийшовши за межі обставин
позовних вимог, апеляційний суд не
звернув увагу, що предметом позову є
усунення перешкод у здійсненні
власником права користування й
розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК
України) та став досліджувати питання
щодо самочинного будівництва (ст. 376 ЦК
України), яке знаходиться поза межами
вимог.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, у порушення вимог ст. ст. 212 -
214, 316 ЦПК України на зазначені вище
положення закону та на доводи
відповідача уваги не звернув, не
встановив фактичних обставин справи та
не застосував до спірних правовідносин
закон, який підлягав застосуванню.

Апеляційний суд не врахував, що згідно
з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Отже, апеляційному суду необхідно
дослідити порушення прав позивача та
обґрунтованість цих вимог, оскільки
при попередньому скасуванні судових
рішень суд касаційної інстанції в
своїй ухвалі від 5 грудня 2012 року вказав
на необхідність правильного
встановлення фактичних обставин
справи, належного дослідження та
оцінки наданих сторонами доказів.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 8
вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська