Справа 206/7669/13-ц
Провадження 2/206/60/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді:
Сухоруков А.О.,

при секретарі:
Кудрявцеві
Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа -
Орган опіки та піклування Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

5 листопада 2013р. позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що відповідно до
укладеного договору № DNG0GK00002172 від
20.02.2007р. ОСОБА_1 отримала кредит у
розмірі 42400,00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 10,08% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 19.02.2027р.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і відповідач 20.02.2007р.
уклали договір іпотеки № DNG0GK00002172.
Згідно з договором іпотеки ОСОБА_1
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 48,90 кв.м,
житловою площею 28,10 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Обумовлена сторонами договору іпотеки
ціна предмету іпотеки дорівнює 267650 грн.

Через неналежне виконання умов
кредитного договору у відповідача
утворилась заборгованість у розмірі
102112,60 доларів США, яка складається з
заборгованості за кредитом - 41515,38
доларів США; - заборгованості по
процентам за користування кредитом -
23068,78 доларів США; - заборгованість по
комісії за користування кредитом - 4664,00
доларів США; пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
32864,44 доларів США.

Вказані обставини стали причиною
звернення позивача до суду з вказаним
позовом, в якому він просить суд в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNG0GK00002172 від
20.02.2007р, в розмірі 102112,60 доларів США,
звернути стягнення на квартиру
загальною площею 48,90 кв.м, житловою
площею 28,10 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами державних дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки. Виселити
ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані
або проживають у квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1 та
стягнути судові витрати (а.с.27-30).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
прохав їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
прохала відмовити у задоволенні позову
в повному обсязі.

Від представника третьої особи Органу
опіки та піклування Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради
надійшла заява, в якій вони просили суд
розглянути справу без їх участі та
прийняти рішення згідно до діючого
законодавства України, враховуючи
інтереси дітей (а.с.57).

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про те, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 20
лютого 2007р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ DNG0GK00002172, відповідно до умов якого
ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 42 400,00
доларів США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 10,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 19.02.2027р. (а.с.13-15).

З метою забезпечення виконання
грошових зобов'язань за вказаним
кредитним договором ОСОБА_1, як
іпотекодавець, передала в іпотеку
банку нерухоме майно, а саме квартиру у
АДРЕСА_1 загальною площею 48,90 кв.м,
житловою - 28,10 кв.м, що підтверджується
договором іпотеки № DNG0GK00002172 від 20.02.2007,
укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 (а.с.16-17).

Згідно інформації з реєстру прав
власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, предмет іпотеки
належить відповідачу на підставі
Договору купівлі-продажу квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 20.02.2007р.
(а.с.63-64).

Відповідно до розрахунку
заборгованості у відповідача станом на
24.10.2013р. утворилася заборгованість у
розмірі 102112,60 доларів США, що за курсом
7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 24.10.2013р. складає
815879,67грн, заборгованість складається з
заборгованості за кредитом - 41515,38
доларів США; - заборгованості по
процентам за користування кредитом -
23068,78 доларів США; - заборгованість по
комісії за користування кредитом - 4664,00
доларів США; пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
32864,44 доларів США. (а.с.6-8).

В силу ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа зобов'язується надати грошові
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася. Та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 ЦК України.

У відповідності до ст.512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
переданий ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не всі встановлено
договором або законом.

За загальними положеннями ст.572 ЦК
України, в силу застави кредитор має
право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами.

Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою
є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Стаття 585 ЦК України передбачає, що
право застави виникає з моменту
укладання договору застави, а у
випадках, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню, - з моменту
його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
іпотеку», за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Згідно ст.33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про
іпотеку», сторони іпотечного договору
можуть вирішити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Позасудове врегулювання
здійснюється згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься в
іпотечному договорі, або згідно з
окремим договором між іпотекодавцем і
іпотекодержателем про задоволення
вимог іпотекодержателя. Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
яким також вважається відповідне
застереження в іпотечному договорі,
визначає можливий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до цього Закону. Визначений
договором спосіб задоволення вимог
іпотекодержателя не перешкоджає
іпотекодержателю застосувати інші
встановлені цим Законом способи
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору
за своїми правовими наслідками, може
передбачати: передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання у порядку,
встановленому статтею 37 цього Закону.

За змістом ст.37 Закону України «Про
іпотекуІ, іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Відповідно до вимог вказаної норми
закону, позивачем було направлено
письмову вимогу про виконання
зобов'язання, попередження про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, вимогу про виселення
мешканців (у зв'язку із зверненням
стягнення) та вимогу про направлення
іпотекодержателю усієї наявної
документації на предмет іпотеки разом
з ключами, однак позивач залишив їх
поза увагою (а.с.10).

Обираючи такий спосіб забезпечення
виконання прострочених зобов'язань
відповідача, як звернення стягнення на
предмет іпотеки, є правом позивача, яке
передбачено зокрема укладеним з
відповідачем кредитним договором,
договором іпотеки та Законом України
«Про іпотеку».

У пункті 9 постанови №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», звертається
увага на те, що право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до п.39 постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», ... суди мають
виходити з того, що не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду. В разі
встановлення такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки в
договорі, іпотекодержатель на підставі
частини другої статті 16 ЦК має право
вимагати застосування його судом.

Таким чином, обраний позивачем спосіб
захисту цивільних прав, шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
у спосіб визначений п.5 договору
іпотеки - є обґрунтованими, а позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню у обраний позивачем
спосіб.

При цьому суд, при ухвалені рішення,
враховує положення п.42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30 березня
2012р. «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до яких, резолютивна
частина рішення суду в разі
задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як ст.39 Закону
України «Про іпотеку», а так і
положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України.

Приходячи до висновку про задоволення
позовних вимог саме у такий спосіб, суд
виходить з того, що зареєстроване за
Іпотекодавцем право власності на
предмет іпотеки, яке не припинено, може
стати підставою для відмови у
реєстрації права власності за
Іпотекодержателем, що вбачається із
змісту ст.19, п.6 ч.1 ст.24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно».

З метою захисту прав та інтересів
позивача, у зв'язку із зверненням
стягнення на предмет іпотеки, існують
всі підстави для припинення права
власності іпотекодавця (в т.ч. право
володіння, користування і
розпорядження) на предмет іпотеки,
оскільки за змістом ст.346 ЦК України,
право власності припиняється у разі
звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника.

Разом з тим, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позовних вимог
про виселення відповідача та інших
осіб, які зареєстровані у квартирі, що є
предметом іпотеки зі зняттям їх з
реєстрації, оскільки за змістом ч.2 ст.40
Закону України «Про іпотеку», лише
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналізуючи зміст вказаних вище норм
права та розглядаючи позов в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, у відповідності до
вимог ст.11 ЦПК України, оцінюючи їх в
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215 ЦПК України, суд.

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNG0GK00002172 від 20.02.2007р, в розмірі 102112,60
доларів США, що за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від
24.10.2013р. складає 815879,67грн. звернути
стягнення на квартиру загальною площею
48,90 кв.м, житловою площею 28,10 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № DNG0GK00002172
від 20.02.2007р.) Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄРДПОУ
14360570) з укладанням від імені ОСОБА_1
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю вчинення
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

В іншій частині позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» ()
сплачений ним судовий збір в сумі 3441
грн.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Самарський районний суд м.
Дніпропетровська. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О.
Сухоруков