Справа № 583/3086/14-ц
22 вересня 2014 року
м. Охтирка Сумської області
Охтирський міськрайонний суд Сумської
головуючого судді
без участі осіб, що беруть участь у
розгляді справи, без технічної
фіксації розгляду справи комплексом
«Камертон», розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3, треті особи:
виконавчий комітет Охтирської міської
ради Сумської області, управління
Державної міграційної служби України в
про надання дозволу на оформлення
проїзного документа та надання дозволу
на виїзд неповнолітньої дитини за межі
України без дозволу одного з батьків
20.08.2014 року до суду звернулася
позивачка з позовом. Вимоги мотивувала
тим, що від шлюбу з відповідачем, який
розірвано в судовому порядку, народила
дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В липня 2014
року позивачка отримала запрошення від
своїх знайомих з Федеративної
Республіки Німеччина в м. Берлін, в
якому її разом з дитиною запросили
приїхати до них на відпочинок та три
Позивачка звернулася до відповідача з
проханням надати нотаріально
посвідчену згоду на виїзд спільної
дитини за кордон, але отримала
безпідставну відмову.
Посилаючись на незаконність дій
відповідача. Які суперечать інтересам
спільної дитини, позивачка просила:
- надати дозвіл на оформлення проїзного
документу на виїзд малолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до АДРЕСА_2, на
підставі заяви про прийняття
зобов»язання № D 12630007 від 30.07.2014 року,
без нотаріально посвідченої згоди
батька ОСОБА_3 на три календарні місяці;
- надати дозвіл на виїзд малолітньої
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон до
АДРЕСА_2, на підставі заяви про
прийняття зобов»язання № D 12630007 від
30.07.2014 року, без нотаріально
посвідченої згоди батька ОСОБА_3 на три
В судове засідання позивачка та її
представник не прибули, подали заяви, в
яких позовні вимоги підтримали,
просили справу розглянути в порядку
глави 8 ЦПК України.
Відповідач, будучи неодноразово
належним чином сповіщеним про час та
місце судового розгляду справи, до суду
не прибув, доказів про поважну причину
неявки чи розгляд справи у його
відсутність, не подав, а тому, зважаючи
на клопотання сторони позивачки, суд
ухвалив розглянути справу в порядку
глави 8 ЦПК України.
Представник виконавчого комітету
Охтирської міської ради Сумської
області до суду не прибув, подав
висновок про правомірність позовних
вимог та їх відповідність інтересам
дитини, а також просив розглянути
справу у його відсутність.
Представник управління Державної
міграційної служби України в Сумській
області, будучи неодноразово належним
чином сповіщеним про час та місце
судового розгляду, до суду не прибув, що
не перешкоджає розгляду справи у його
Суд, вивчивши зібрані по справі докази,
вислухавши пояснення сторін та інших
учасників судового розгляду, встановив
наступні фактичні обставини:
З свідоцтва про укладення шлюбу,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Охтирка реєстраційної служби
Охтирського міського управління
юстиції у Сумській області від 24.11.2007
року, актовий запис № 408 та з рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 24.12.2013 року по
цивільній справі № 583345413-ц, суд
встановив, що позивачка з відповідачем
перебували у шлюбі, який розірваний а.с.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2, з
свідоцтва про народження якої серії
НОМЕР_3, актовий запис № 227, вбачається,
що позивачка і відповідач записані
батьками цієї дитини а.с. 7.
Фактично з грудня 2012 року позивачка
разом з дитиною почала проживати
окремо від відповідача за адресою
Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 05.11.2013 року по
цивільній справі № 583390313-ц було
встановлено місце проживання дитини
разом з матір»ю та стягнуті аліменти з
відповідача в розмірі 14 частини від
всіх видів заробітку, доходу
відповідача а.с.9.

Доводи позивачки щодо ухилення
відповідача від виконання своїх
батьківських обов»язків щодо
утримання спільної з останнім дитини,
знайшли підтвердження довідкою про
заборгованість зі сплати аліментів на
суму 6299.99 грн. а.с. 10-11.

Постановою Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 03.09.2013 року
ОСОБА_3 був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
вчинення насильства в сім»ї за ст. 173-3 ч.
1 Кодексу України про адміністративні
правопорушення у вигляді 5 діб
адміністративного арешту, що свідчить
про вчинення насильства в сім»ї щодо
позивачки на очах у малолітньої дитини
а.с. 14.

Із заяви про прийняття зобов»язання №
D 12630007 від 30.07.2014 року вбачається, що
позивачка отримала запрошення від
громадянина Німеччини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, приїхати на відпочинок до
АДРЕСА_2, разом зі своєю малолітньою
донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 а.с. 33-37.

Позивачка звернулася до відповідача з
проханням надати нотаріально
посвідчену згоду на виїзд спільної
дитини за кордон, але отримала
безпідставну відмову.

З висновку виконавчого комітету
Охтирської міської ради вбачається, що
орган опіки і піклування вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо надання
дозволу на оформлення проїзного
документа на виїзд малолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до АДРЕСА_1 та виїзд
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
АДРЕСА_1 такими, що підлягають
задоволенню а.с. 47.

Відповідно до ст. 51 Конституції України
турбота про дітей, їх виховання є
рівним правом і обов'язком батьків. Ця
конституційна норма конкретизується
главою 13 «Особисті немайнові права і
обов'язки батьків щодо дитини», главою
15 «Обов'язок матері, батька утримувати
дитину та його виконання» СК України.

Статтею 18 Конвенції про права дитини
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними.

Одним із питань, яке має вирішуватися
за взаємною згодою батьків дитини є
реалізація прав дитини на свободу
пересування.

Відповідно до ст. 8 СК України, якщо
особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, батьками та
дітьми, іншими членами сім`ї та
родичами не врегульовано цим Кодексом,
вони регулюються відповідними нормами
Цивільного кодексу України, якщо це не
суперечить суті сімейних відносин.

Особисте немайнове право - право на
свободу пересування фізичної особи,
закріплене у ст. 313 ЦК України. У нормі
цієї статті зазначається, що фізична
особа, яка не досягла чотирнадцяти
років, має право пересуватися по
території України лише за згодою
батьків (усиновлювачів), опікунів та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України -
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років (далі - дитина), має
право на виїзд за межі України лише за
згодою батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або у супроводі осіб, які уповноважені
ними.

Таким чином, зі змісту цієї цивільно -
правової норми вбачається, що за
відсутності згоди одного з батьків на
виїзд дитини за межі України зазначене
питання позитивного вирішення не
матиме.

В той же час, законодавець у ч. 10 ст. 7 СК
України, зазначає, що кожний учасник
сімейних відносин має право на судовий
захист.

Відповідно до приписів ст. 154, 155 СК
України батьки мають право звертатися
до суду за захистом прав та інтересів
своєї дитини, батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в України громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
проводиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду. Проїзний
документ дитини видається центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
громадянства.

В п. 2-2 «Правил перетинання державного
кордону громадянами України»,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (в
редакції Постанови Кабінету Міністрів
України від 25.08.2010 р. № 724) передбачено,
що виїзд за межі України громадян, які
не досягли 16 - річного віку, у супроводі
одного з батьків здійснюється у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд за межі України без
згоди та супроводу другого з батьків .
Документом на право перетинання
дитиною державного кордону є проїзний
документ дитини.

Згідно з п. 18 «Правил оформлення та
видачі паспортів громадянину України
для виїзду за кордон та проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення», що
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231,
оформлення паспорта (проїзного
документа) здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчена
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Нормами ст. 51 Конституції України та ст.
4 СК України гарантується право кожної
особи на сім`ю, в тому числі і
проживання дитини у повноцінній сім`ї.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20.11.1959 року дитина може
бути розлучена з матір'ю лише у
винятковій ситуації. Тобто, при
вирішенні питання про місце проживання
дитини, як вбачається з Декларації.
Перевага віддається матері.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р.,
виходячи із рівності прав матері та
батька, у пункті 1 статті 9 проголосила
правило, за яким дитина не повинна
розлучатися з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
таке розлучення необхідне в кращих
інтересах дитини.

Європейський Суд з прав людини в
контексті ст. 8 (право на повагу до
приватного і сімейного життя)
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод зазначив. Поміж
іншого, що головним критерієм при
вирішенні справи є інтереси дитини. Які
повинні превалювати над інтересами
батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про
права дитини держави - учасниці
забезпечують, щоб дитина не
розлучалась з батьками супереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно із судовим
рішенням визначають відповідно до
застосованого закону і процедур, що
таке розлучення в якнайкращих
інтересах дитини.

На даний час неповнолітня дитина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає однією
родиною з своєю матір»ю ОСОБА_1.

Судом встановлено, що біологічний
батько дитини ОСОБА_3 своїм ставленням
до доньки, в тому числі, це
підтверджується і процесуальною його
поведінкою, що полягала у небажанні
прибути до суду для участі у судовому
розгляді справи, обмежуючи право
малолітньої дитини ОСОБА_2 на виїзд на
відпочинок до Федеративної республіки
Німеччина разом зі своєю матір'ю
позбавляє малолітню дитину права
проживати разом зі своєю матір`ю, чим
позбавляє дитину права на свободу
пересування, на оздоровлення та
відпочинок в тому числі і за межами
України.

Суд не знаходить будь-яких обставин,
які б свідчили про невідповідність
правам і визначеним законом інтересам
малолітньої дитини її виїзд разом з
позивачкою на три місяці до
Федеративної Республіки Німеччина.
Навпаки, за переконанням суду, це буде
сприяти всебічному розвитку та
вихованню дитини, сприятиме
нормальному фізичному, духовному і
моральному розвитку дитини, надасть
можливість дитині відпочити, набратися
життєвих сил, вивчати іноземну мову,
поширити світогляд та стати всебічно
розвиненою людиною.

З цих мотивів суд керується
пріоритетом інтересів дитини, які
підлягають захисту.

Доказів, які б спростували висновки
суду, відповідач не надав.

Питання про судові витрати підлягає
вирішенню відповідно до приписів ст. 88
ЦПК України шляхом їх стягнення з
відповідача..

На підставі викладеного, керуючись
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, Декларацією
прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 50, 51
Конституції України, Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в України громадян України», ст.ст. 7, 8,
154, 155 СК України, Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57,
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.03.1995 р. № 231, ст. ст. 6, 10, 88, 209, 212-215
ЦПК України, , суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
ОСОБА_3, треті особи: виконавчий
комітет Охтирської міської ради
Сумської області, управління Державної
міграційної служби України в Сумській
області про надання дозволу на
оформлення проїзного документа та
надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за межі України
без дозволу одного з батьків -
задовольнити.

Надати дозвіл на оформлення
проїзного документа на виїзд
малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України до АДРЕСА_2, на підставі
заяви про прийняття зобов»язання № D
12630007 від 30.07.2014 року, без нотаріального
посвідчення згоди батька ОСОБА_3 на три
календарні місяці.

Надати дозвіл на виїзд малолітньої
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України до
АДРЕСА_2, на підставі заяви про
прийняття зобов»язання № D 12630007 від
30.07.2014 року, без нотаріального
посвідчення згоди батька ОСОБА_3 на три
календарні місяці.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1) з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) судові
витрати у вигляді судового збору в сумі
243, 60 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
Охтирським міськрайонним судом
Сумської області за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
відповідачем копії цього рішення

Рішення може бути оскаржене сторонами
до апеляційного суду Сумської області
через Охтирський міськрайонний суд
Сумської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення суду виготовлений
23.09.2014 року.