РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/6745/14-ц

Пров. №2/668/1846/14

28.08.2014 року Суворовський районний суд м.
Херсона у складі

головуючого судді
Корецького Д.Б.,

при секретарі
Кур'яніновій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, визнання права
власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на ту
обставину, що він у 1994 році вирішив
придбати житло на своє ім'я, яким би він
розпоряджався на власний розсуд, про що
було узгоджено з сином - ОСОБА_2, якій
мав би тільки тимчасово користуватись
майном, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Про умови придбання вказаного майна,
позивач домовився з колишніми
власниками: ОСОБА_3 та її чоловіком
ОСОБА_4, а саме, у зв'язку з постійними
відрядженнями, у разі необхідності
договір купівлі-продажу вказаної
квартири буде укладено його сином
ОСОБА_2, але на ім'я позивача за
довіреністю.

18 жовтня 1994 року ОСОБА_2 провів
оформлення договору купівлі-продажу
вказаної квартири.

Також позивач зазначає, що після
повернення з відрядження, він, провів
із продавцями остаточний розрахунок за
придбання вказаної квартири, про що
свідчить розписка, після чого дозволив
ОСОБА_2 проживати за вказаною адресою
та користуватись зазначеним майном.

До квітня 2014 року позивач вважав, що
його право на вказане майно не було
порушено, однак ОСОБА_2 повідомив, що
договір купівлі-продажу був укладений
на його ім'я, оскільки довіреність, яку
надав йому позивач потребувала
нотаріального посвідчення, у зв'язку з
чим він був змушений оформити вказану
квартиру на себе.

З огляду на наведене позивач вважає, що
договір купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1 від 18 жовтня 1994 року,
посвідчений нотаріусом Другої
Херсонської державної нотаріальної
контори - Боровик С.М., укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає визнанню
недійсним в частині зазначення
покупцем ОСОБА_2, оскільки вказана
квартира придбавалась за його гроші та
для нього, про що ним був здійснений
розрахунок з продавцем.

З огляду на наведене просить суд
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі з одночасним поновленням строку
на звернення з позовом до суду, у
зв'язку з тим, що про своє порушене
право він дізнався у 2014 році.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 позовні вимоги
підтримав повністю, просив суд його
задовольнити.

В судовому засіданні адвокат
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_9 позовні
вимоги визнав, не заперечив проти
задоволення позову.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилися, однак надіслали
на адресу суду заяви в яких просять суд
розглянути вищевказану справу без їх
участі, при вирішенні справи
покладаються на розсуд суду.

В судовому засіданні третя особа -
ОСОБА_5 заперечила проти задоволення
позову, так як рішення по даній справі
може вплинути на її майнові права та
обов'язки, одночасно пояснивши, що
спірна квартира була придбана
подружжям ОСОБА_5 та ОСОБА_2 для
сумісного проживання подружжя, на
кошти подаровані їм на весілля, що в
свою чергу відображено в рішенні
Суворовського районного суду м.
Херсона від 27.05.2014 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Херсонської області від 18 липня 2014 року
ті відповідно до якого визнано за нею
право власності на 1/2 частину спірної
квартири.

Суд заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи
приходить до висновку,що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Так судом встановлено, що З 30.09.1994 року
ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5

18 жовтня 1994 року між ОСОБА_3, яка діяла
від свого імені та від імені своїх
неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12 та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, посвідчений нотаріусом Другої
Херсонської державної нотаріальної
контори - Боровик С.М.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 27.05.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено;
поділено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 квартиру
АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя; визнано
за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по ? частині
квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 18.07.2014 року рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 27.05.2014 року залишено без
змін.

Відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані судом
загальновідомими не потребують
доказуванню.

Обставини, які встановленні рішеннями
вищевказаних судів та які не
потребують доказуванню встановлюють,
що вказана квартира придбана 18 жовтня
1994 року у період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2
за договором купівлі-продажу, а не на
підставі договору дарування чи у
порядку спадкування, чи за особисті
кошти ОСОБА_2, за спільні кошти подружжя
ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК
України (волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей).

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших.

Ч.1 ст. 317 ЦК України передбачає, що
власникові належить право володіння
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином, право власності, в тому
числі і подружжя, може набуватися на
підставі наявності певних юридичних
фактів, із настанням яких пов'язують
набуття права власності, в тому числі і
наявність згоди та вільного
волевиявлення на його набуття.

Стаття 217 ЦК України встановлює, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У зв'язку з вище викладеним та з
матеріалів справи, суд не вбачає
підстав для задоволення вимог позивача
про визнання частково недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 18 жовтня 1994 року,
посвідченого нотаріусом Другої
херсонської державної нотаріальної
контори Боровик С.М. укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в частині зазначення
покупцем ОСОБА_1, адже у суду немає
підстав вважати, що саме позивач
виступав покупцем та здійснював
розрахунок з продавцями, за купівлю
вище вказаної квартири, тому що:

По-перше, з копій розписок від 11.10.1994 р.
та 20.10.1994 р. наданих позивачем до
матеріалів справи не вбачається, за яку
саме квартиру здійснювався розрахунок.

По-друге, вище вказані розписки
надавалися громадянином ОСОБА_4, який
не був стороною правочину.

По-третє, до матеріалів справи не
додано довіреності на ім'я ОСОБА_2, якою
позивач начебто уповноважував його на
оформлення купівлі майна на ім'я
позивача, посвідченою нотаріусом.

Одночасно, позивач в позові не
зазначає, які саме вимоги закону не
було дотримано під час укладення
договору купівлі-продажу спірного
майна, які є підставою недійсності
правочину.

Од же на думку суду зобов'язання про
передачу у власність нерухомого майна,
що виникло з розписки, не ґрунтується
на законі.

Також позивач ставить питання, щодо
зобов'язання органів державної
реєстрації прав на нерухоме майно
провести державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Відносини, які регулюють питання,
пов'язані з державною реєстрацією
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
встановлені Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяження".

Відповідно до ст. 8 вказаного Закону
повноваження, щод державної реєстрації
прав надано органу державної
реєстрації, який: 1) проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного
реєстру прав; 3) надає інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом; 4)
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; 5) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Стаття 26 вказаного Закону
наголошує, що 1. записи до Державного
реєстру прав вносяться на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень. 2. У
разі скасування на підставі рішення
суду рішення про державну реєстрацію
прав до Державного реєстру прав
вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Оскільки суд не знайшов підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання правочину частково недійсним,
суд вважає що позовні вимоги, щодо
зобов'язання органів державної
реєстрації прав на нерухоме майно
провести державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 не підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Ст. 257 ЦК України встановлює, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст. 261 перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Ч.5 ст. 267 ЦК України передбачено, що якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Враховуючи вище викладене суд вважає,
що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання
пропущення строків звернення до суду
поважними та поновлення строків на
звернення до суду із зазначеним
позовом, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 16, 202, 203, 207, 209, 215, 256,
267, 328, 334, 346, 655 ЦК України, ст. ст. 63, 65 СК
України, ст. ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати пропущення строків звернення
до суду поважними та поновити строки
звернення до суду із зазначеним
позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_5 про
визнання частково недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 18
жовтня 1994 року, посвідченого
нотаріусом Другої херсонської
державної нотаріальної контори
Боровик С.М. (зареєстрованим в реєстрі
за № 4-1600) укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 в частині зазначення покупцем
ОСОБА_2; визнання ОСОБА_1 покупцем а
договором купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 18 жовтня 1994 року,
посвідченого нотаріусом Другої
херсонської державної нотаріальної
контори Боровик С.М. (зареєстрованим в
реєстрі за № 4-1600) укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_2; визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1;
зобов'язання органів державної
реєстрації прав на нерухоме майно
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяження"
скасувати державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (реєстровий
номер ДРФО НОМЕР_1); зобов'язання
органів державної реєстрації прав на
нерухоме майно відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяження" провести державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 (реєстровий номер ДРФО НОМЕР_2) -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляції в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення.

СуддяКорецький Д. Б.