АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5304/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 59
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Романюк М.М.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 09 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа Державна міграційна служба
України у Красногвардійському районі
м. Дніпропетровська про державну
реєстрацію за місцем фактичного
проживання,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
09 квітня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
державну реєстрацію за місцем
фактичного проживання по АДРЕСА_1. (
а.с.41)

В апеляційній скарзі позивачка просила
рішення суду скасувати і винести
рішення по суті заявлених вимог,
посилаючись на його несправедливість. (
а.с.49)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги на вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Зазначене судове рішення
відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що позивачка з 14 травня 2009
року була зареєстрована та проживала
разом з малолітньою дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_2.
Виходячи з обставин особистого життя,
та політичної ситуації в Україні, 19
грудня 2013 року вона знялась з
реєстрації і переїхала до будинку
АДРЕСА_1, який належить її матері ОСОБА_3
на праві власності. ( а.с.15)

Звернувшись до Державна міграційна
служба України у Красногвардійському
районі м. Дніпропетровська та надавши
всі необхідні документи, вона отримала
відповідь, з якої їй стало відомо, що
здійснення реєстрації неможливо через
відсутність письмової згоди власника
будинку, а саме її матері. А тому вона
змушена подати до суду позов, в якому
просила здійснити реєстрацію за місцем
фактичного проживання її та дочки
ОСОБА_4 по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
реєстрація визначається як внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

За статтею ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які постійно або
тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання. Реєстрація місця
проживання особи здійснюється в день
подання особою документів.

Згідно до Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом МВС України від
22.11.2012 року № 1077, Розділ 11, п.2.2
передбачено, зокрема,- у разі
відсутності зазначених документів,
реєстрація здійснюється за згодою
власника житлового приміщення..

Розглядаючи спір по суті, районний суд
послався на відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2.

Зазначений висновок суду відповідає
матеріалам та обставинам справи.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, правильно
встановив характер правовідносин
сторін у справі та застосував до цих
правовідносин норми матеріального
права, які їх регулюють, вирішив спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог та конкретних обставин справи, на
підставі наданих сторонами доказів, з
дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування
даного рішення суду, під час
апеляційного розгляду справи не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
09 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: Болтунова Л.М.
Макаров М.О. Романюк
М.М.