У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - Друга Сумська державна
нотаріальна контора, про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Сумської
області від 8 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом. Зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько -
ОСОБА_8, який проживав за адресою:
АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_8
залишилась спадщина, яка складається з
1/2 частини житлового будинку, загальною
площею 124,1 кв.м, житловою площею - 85,4
кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_3,
який є спільною власністю ОСОБА_8 і
ОСОБА_4, що набутий ними в період шлюбу,
зареєстрований за останньою, а також
автомобіля марки «Ауді-100», державний
номер НОМЕР_1. Посилаючись на те, що
пропустив строк для подачі заяви для
прийняття спадщини з поважних причин,
оскільки він і спадкодавець проживали
в різних державах, зустрічалися в місті
Суми коли ОСОБА_8 приїжджав у гості, а з
червня 2012 року зв'язок його з батьком
перервався, останній не відповідав на
телефонні дзвінки, просив суд
задовольнити позов.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 10 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
8 травня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Вирішуючи спір, суди, керуючись нормами
законодавства України, виходили із
того, що ОСОБА_3 пропустив строк для
прийняття спадщини без поважних
причин, тому відмовили у позові.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками неможливо.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_3 є
ОСОБА_8, що підтверджується копіями
свідоцтва про народження та свідоцтва
про встановлення батьківства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер в м.
Павловський Посад, Московська область,
Росія, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть.

На момент смерті ОСОБА_8 проживав за
адресою: АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_8
залишилась спадщина, яка складається в
тому числі з Ѕ частини житлового
будинку, загальною площею 124,1 кв.м,
житловою площею - 85,4 кв.м, розташованого
за адресою: АДРЕСА_3, який є спільною
власністю ОСОБА_8 і ОСОБА_4, що набутий
ними в період шлюбу, зареєстрований за
останньою, а також автомобіль марки
«Ауді-100», державний номер НОМЕР_1., 1983
року випуску, який зареєстрований з 4
листопада 2003 року по теперішній час за
ОСОБА_8, що мешкав АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про
міжнародне приватне право» з
урахуванням положень статей 71, 72 цього
Закону спадкові відносини регулюються
правом держави, у якій спадкодавець мав
останнє місце проживання, якщо
спадкодавцем не обрано в заповіті
право держави, громадянином якої він
був. Вибір права спадкодавцем буде
недійсним, якщо після складання
заповіту його громадянство змінилося.

При вирішенні спору суди на вказані
норми права уваги не звернули.

Виходячи із того, що спір виник із
приводу здійснення права на
спадкування, а спадкодавець був
громадянином Російської Федерації, в
якій було його останнє місце
проживання, то судам при вирішенні
спору необхідно було застосовувати
норми законодавства Російської
Федерації, якими врегульовано питання
про здійснення права на спадкування і
визначено порядок прийняття спадщини,
а не керуватися нормами законодавства
України, які регулюють пов'язані з цим
правовідносини.

Та обставина, що на території України
знаходиться частина спадкового майна
не тягне за собою визначення норм
права, які підлягають застосуванню до
відносин з приводу здійснення права на
спадкування.

Положення ст. 71 Закону України «Про
міжнародне приватне право» про те, що
спадкування нерухомого майна
регулюється правом держави, на
території якої знаходиться це майно, а
майна, яке підлягає державній
реєстрації в Україні, - правом України,
стосується саме права спадкування,
тобто порядку переходу на вказане
майно, вони не мають відношення до
регулювання відносин, пов'язаних із
прийняттям спадщини.

Такі порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
оскаржувані рішення не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 10 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
8 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук