У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

10 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Кіровський», третя особа:
Територіальна державна інспекція з
питань праці у Кіровоградській області
про визнання звільнення незаконним,
зміну формулювання причин та дати
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду м.
Кіровограда від 25 грудня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 27 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що наказом № 126-к від 01
грудня 2009 року вона була
прийнята на роботу до ПАТ «Кіровський»
на посаду юрисконсульта на умовах
трудового договору, укладеного на
невизначений строк.

30 серпня 2012 року наказом № 114 ОСОБА_4
було звільнено з роботи на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України за прогул без
поважної причини.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
позивачка уточнивши позовні вимоги,
просила визнати незаконним звільнення
її з роботи 30.08.2012 року за п.4 ст.40 КЗпП
України, скасувати наказ №114 від 30.08.2012
року про її звільнення за п.4 ст.40 КЗпП
України, змінити формулювання причини
звільнення з частини 4 статті 40 КЗпП
України «за прогул без поважних
причин» на частину 3 статті 38 Кодексу
законів про працю України «за власним
бажанням у зв'язку із невиконанням
уповноваженим власником органом
законодавства про працю та умов
трудового договору», стягнути з
відповідача вихідну допомогу,
передбачену статтею 44 КЗпП України у
розмірі тримісячного середнього
заробітку позивача; змінити дату
звільнення, днем її звільнення визнати
день постановлення судового рішення по
даній справі; стягнути з відповідача на
її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 30.08.2012
року по день постановлення судового
рішення по даній справі; стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 55
000 гривень; визнати недійсним запис у
трудовій книжці ОСОБА_4 за № 09 від 30.08.2012
року про звільнення за прогул без
поважної причини за п.4 ст.40 КЗпП
України; зобов'язати відповідача
внести до трудової книжки відомості
про недійсність запису за № 09 від 30.08.2012
року про звільнення за прогул без
поважної причини за п.4 ст.40 КЗпП
України; зобов'язати відповідача
внести до трудової книжки позивача
відомості про зміну формулювання
причини та дати звільнення з роботи, а
саме: з зазначенням підстав звільнення
за частиною 3 статті 38 Кодексу законів
про працю України «за власним бажанням
у зв'язку із невиконанням
уповноваженим власником органом
законодавства про працю та умов
трудового договору»; зобов'язати
відповідача внести до трудової книжки
відомості про зміну дати звільнення з 30
серпня 2012 року на день постановлення
судового рішення по даній справі;
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_4 грошову компенсацію за усі
невикористані позивачем дні щорічної
відпустки за час вимушеного прогулу з
30.08.2012 року по день постановлення
судового рішення по даній справі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 25 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 27 травня 2014 року, у
задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження судами і при їх
дослідженні та встановленні судами
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 25 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 27 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун О.П. Касьян С.П. Штелик