АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження №22-ц/792/1724/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м.
Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

при секретарі Дубовій М.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її
представника - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа без самостійних
вимог на предмет спору - ОСОБА_5 про
поділ садового будинку та земельної
ділянки з апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 4 липня 2014 року, -

встановила:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про
зобов'язання не чинити перешкод у
користуванні будинком та земельною
ділянкою, надання ключів від будинку,
вселення в будинок, виділення в натурі ?
частини будинку та земельної ділянки,
припинення права спільної часткової
власності на спірне майно зазначивши,
що 15 вересня 2004 року нею та
відповідачем в рівних частках було
придбано садовий будинок та земельну
ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 в
садовому товаристві „Лісова поляна". В
зв'язку із вчиненням перешкод у
користуванні майном вона з весни 2013
року позбавлена можливості
користуватися спірним будинком.

Під час розгляду справи в суді позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком, земельною ділянкою,
зобов'язання надати ключі та вселення
були залишені судом без розгляду. В
частині здійснення поділу
домоволодіння та земельної ділянки за
варіантом для другого співвласника,
зазначеним у висновку судової
експертизи позов був підтриманий.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 4 липня
2014 року в задоволенні позову було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

При цьому зазначила, що судом не
враховано тієї обставини, що вона
не

________________________________________________________________________
______________________

Головуючий у першій інстанції -
Бондарчук В.В.. Доповідач -
Гринчук Р.С.

Категорія № 59

здійснила самочинної перебудови
спірного будинку, оскільки тривалий
час не користувалася спірним майном;
самочинна добудова є незначною,
становить 2,2 кв.м. від загальної площі
будинку, тому не може братися до уваги;
судом не було повернуто їй надлишок
судового збору в зв'язку із залишенням
без розгляду частини позовних вимог;
суд застосував нормативні акти, які
протирічить один одному та помилково
не взяв до уваги висновок експерта в
частині варіантів поділу будинку з
посиланням на наявність самочинної
добудови.

В суді апелянт та її представник
підтримали доводи апеляційної скарги

Представник відповідача в
судовому засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши пояснення учасників
процесу та перевіривши матеріали
справи колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Статтею 308 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції повно та всебічно
дослідив обставини, які мають значення
для справи, дав належну оцінку доказам,
в результаті чого прийшов до
правильного висновку про необхідність
відмови у задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 статті 364 ЦК України
передбачено, що співвласник має право
на виділ в натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 вказаного Кодексу
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 15.09.2004
року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить на праві
спільної часткової власності, по ?
частині кожному, садовий будинок
площею 81,7 кв.м. та земельна ділянка
площею 0,068 га, які розташовані по
АДРЕСА_1 в садовому товаристві „Лісова
поляна" в м. Хмельницькому.

Оскільки між сторонами існує спір щодо
розподілу будинку та земельної ділянки
в натурі, висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
30.05.2014 року, № 164/13-26 було запропоновано
один варіант розподілу нерухомого
майна, відповідно до якого ОСОБА_1
обрала для себе варіант розподілу
будинку та земельної ділянки для
другого співвласника.

З матеріалів справи, зокрема висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №164/13-26 від 30.05.2014 року та
технічного паспорту на спірний садовий
будинок від 08.04.2014 року вбачається, що
останній має статус нерухомого майна в
розумінні закону і на нього
розповсюджується відповідний правовий
режим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотним порушенням будівельних норм і
правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
виходив з того, що після оформлення
права власності на сторін спору в
будинку було проведено самочинну
добудову приміщення площею 2,2 кв.м., яке
становить з приміщенням коридору одне
ціле та не може бути відокремлене,
переобладнано гараж площею 16,2 кв.м. під
житлову кімнату такою ж площею, при
цьому у несучій стіні будинку зроблено
віконний пройом, замуровані ворота, а
на земельній ділянці самочинно
побудований гараж.

За таких обставин, враховуючи вимоги
закону та нормативних документів щодо
розподілу нерухомого майна в натурі,
зокрема п. 2.3. Інструкції щодо
проведення, виділу та розрахунку
часток об'єктів нерухомого майна,
затвердженої наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України №55 від 18.06.2007
року, п. 3.2. Інструкції „Про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна",
затвердженої наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України №127 від 24.05.2001
року, суд прийшов до правильного
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог в зв'язку з
наявністю самочинного будівництва.

У вказаних документах також міститься
висновок про самовільну (без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту) перебудову (реконструкцію)
приміщень спірного будинку сторонами,
внаслідок чого були втручання у несучі
стіни конструкції будинку, які
виготовлені з цегли, а площа спірного
приміщення зросла з 81,7 кв.м.(за
договором) до 83,9 кв.м. (фактична).

Сторонами не надано доказів щодо
правомірності проведення перебудови
(перепланування) житлового приміщення.

При цьому у вищевказаному висновку
експертизи зазначено, що надається
варіант розподілу садового будинку
площею 81,7 кв.м., хоча фактично експертом
було проведено розподіл будинку площею
83,9 кв.м. (а.с. 77).

Доводи апеляційної скарги
безпідставні, не ґрунтуються на
вимогах закону та фактичних обставинах
справи.

Судом не стверджувалося, що самочинну
перебудову будинку здійснила саме
ОСОБА_1, оскільки під час розгляду
справи не досліджувалися обставини
щодо встановлення конкретної особи
співвласника, яка самовільно
переобладнала будинок. Достатньо тієї
обставини, що таку перебудову було
проведено в 2010 році, про що у своєму
висновку зазначив експерт, а у спірному
будинку апелянт, як вона сама зазначила
в позовній заяві, не проживає з весни 2013
року, тобто час проведення перебудови
співпадає з часом проживання позивача
у спірному садовому будинку (а.с. 3, 64, 65).

Жодних порушень закону,
невідповідностей застосованих судом
першої інстанції підзаконних
нормативних актів один одному, на що
вказує апелянт, колегією суддів
апеляційного суду встановлено не було.

Відповідно до ст. 7 Закону України „Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади із
забезпечення реалізації державної
фінансової політики.

Питання про повернення судового збору
вирішується тим судом, в якому мало
вирішуватися (було вирішено)
процесуальне питання, в зв'язку з яким
виникла підстава повернення такої
суми, в даному випадку - Хмельницьким
міськрайонним судом.

Не спростовують висновків суду
першої інстанції й інші доводи
апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно
і всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 4 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук