Номер провадження: 22-ц/785/2794/14
Головуючий у першій інстанції Гура А.І.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.,

суддів Погорєлової С.О.,
Ступакова О.А.,

з участю секретаря
Орлової С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання
недійсними правочинів, визнання
недійсними та скасування витягу про
державну реєстрацію прав, визнання
права власності за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кодимського
районного суду Одеської області від 25
грудня 2013 року, -

встановила:

11.03.2013 року позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, та доповнивши його
30.07.2013 року, посилається на те, що 23
вересня 2011 року він видав довіреність
ОСОБА_5 представляти його інтереси при
оформленні договору дарування
житлового будинку АДРЕСА_1.

16 липня 2012 року приватнним нотаріусом
Кодимського районного нотаріального
округу ОСОБА_4 було посвідчено договір
дарування, згідно якого він подарував
житловий будинок своїй дружині ОСОБА_3.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину
- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В той час, коли
позивач видавав довіреність ОСОБА_5
була домовленість про те, що вона
вчинить від його імені договір про
припинення права на аліменти ОСОБА_3 у
зв»язку з передачею права власності на
житловий будинок за вищезазначеною
адресою.

Замість цього, ОСОБА_5, уклала від його
імені просто договір дарування
належного йому нерухомого майна.

При видачі довіреності ОСОБА_5, він
помилявся щодо правової природи та
предмету правочину, не розумів
повністю, які повноваження матиме
довірена особа та до чого це може
призвести.

На укладення договору дарування не
було його волі.

Він вважав, що буде укладено договір
про припинення права на аліменти для
дитини у зв»язку з передачею права
власності на нерухоме майно та
наступлять для того наслідки у вигляді
припинення обов»язку по сплаті
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини.

В результаті укладення договору
дарування для нього настали
несприятливі наслідки та склалося дуже
скрутне матеріальне становище. ОСОБА_3
набула право власності на нерухоме
майно та отримує аліменти на утримання
спільної дитини.

Відповідач та її представник позов не
визнали.

Рішенням Кодимського районного
суду Одеської області від 25 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
13.01.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою про скасування
оскаржуваного рішення з
постановленням нового рішення про
задоволення його позовних вимог

Заслухавши доповідача, доводи на
апеляційну скаргу, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволені
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що в судовому засіданні позивачем
не надано доказів того, що при видачі
довіреності та наступного укладення
договору дарування, якимось чином було
порушено його волевиявлення. При
видачі довіреності позивач діяв як
дієздатна особа, без стороннього
впливу та тиску, добровільно, розуміючи
значення своїх дій. Іншого суду не
надано.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції та вважає її
такою, що заслуговує на увагу з
наступних підстав.

Сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 02 жовтня 2009 року (а.с.3).

Під час шлюбу ними придбано житловий
будинок з надвірними спорудами по
АДРЕСА_1.

Довіреністю від 23 вересня 2011 року
ОСОБА_2, уповноважив ОСОБА_5 подарувати
його дружині - ОСОБА_3 у встановленому
законом порядку за ціною та на умовах
на свій розсуд належні йому житловий
будинок з надвірними спорудами та
присадибну земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.191).

Відповідно до зазначеної довіреності,
16 липня 2012 року, ОСОБА_5, діючи від імені
ОСОБА_2, уклала договір дарування цього
майна з ОСОБА_3 (а.с.16).

Відповідно до ст. 203 ЦК України (ч.1-3,5,6)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
бутиспрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про необґрунтованість вимог
позивача та вважав їх такими, що не
підлягають задоволенню.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
вірно застосував правові норми та
ухвалив правильне судове рішення,
підстав для скасування якого не
вбачається.

Доводи скарги та матеріали справи не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
статтями 309 ЦПК України, як підстави
для скасування рішення.

Позивач ОСОБА_2 не надав жодних доказів,
які б обгрунтовували та підтверджували
ті обставини, на які він посилається в
апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній
скарзі доводи не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення скаржником
норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному
та об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, п.1 ч.1 ст.314
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 25 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
С.О.Погорєлова

О.А.Ступаков