Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/5810/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

23 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Франківського
районного суду м.Львова від 16 липня 2014
року за скаргою ОСОБА_2 на дії ВДВС
Сихівського ЛМУЮ, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Франківського
районного суду м.Львова від 16 липня 2014
року у задоволенні скарги ОСОБА_2
відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на її
необґрунтованість та порушення вимог
чинного законодавства. Зокрема
зазначає, що судом першої інстанції при
винесенні ухвали повністю
проігноровано вимоги «Інструкції з
організації примусового виконання
рішень». Не встановлено факт того, що
державним виконавцем проводиться
розрахунок стягнення коштів з суми
середньої заробітної плати до
утримання всіх податків. Незалежно чи
працює боржник, чи не працює - розмір
суми сплати аліментів повинен
розраховуватися від заробітної чи
середньої заробітної плати після
утримання усіх податків, а також такий
розрахунок повинен проводитися
помісячно, тобто розрахований для
кожного конкретного місяці. Проте
державні виконавці постійно змінюють
раніше нараховані ними суми до сплати.
Просить ухвалу Франківського
районного суду м.Львова від 16 липня 2014
року скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити скаргу ОСОБА_2 на дії ВДВС
Сихівського ЛМУЮ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши доводи скарги, колегія
суддів знаходить підстави для
часткового задоволення апеляційної
скарги та скасування ухвали суду з
направлення справи до суду першої
інстанції для вирішення питання.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду: у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод; у
триденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод, у разі
оскарження постанови про відкладення
провадження виконавчих дій. Пропущений
з поважних причин строк для подання
скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається із змісту скарги ОСОБА_2
на дії ВДВС Сихівського ЛМУЮ про
порушення прав чи свобод скаржник
дізнався в серпні 2013 року, однак скаргу
було подано лише 23 грудня 2013 року, що
підтверджується штампом канцелярії
Франківського районного суду м.Львова
(а.с.85).

Як роз'яснено у п.6 Листа Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ №
24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення у цивільній
справі» пропуск зазначених строків,
які визначаються як процесуальні
строки, не є підставою для відмови у
прийнятті скарги, оскільки вони можуть
бути поновлені судом за наявності
поважних причин і на них поширюються
правила статті 72 ЦПК. Тому скарга,
подана після закінчення відповідного
строку, залишається без розгляду, якщо
суд за клопотанням заявника не знайде
підстав для його поновлення.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи скаржник ОСОБА_2 не порушував
питання поновлення строку і така заява
(клопотання) в матеріалах справи
відсутня.

Таким чином, відповідно до п.6 листа №
24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року, якщо
оскаржуються дії чи рішення з чітко
визначеним строком оскарження,
наприклад, з моменту одержання певної
копії постанови державного виконавця,
або зі скарги вбачається, коли заявник
дізнався про порушення свого права, і
при цьому скарга подана з пропущенням
встановленого строку та відсутнє
клопотання про поновлення цього
строку, суддя, на нашу думку, має право
залишити скаргу без розгляду на стадії
відкриття провадження у справі. Це
повністю відповідає положенням статей
11, 72 ЦПК щодо диспозитивності
цивільного судочинства. При цьому
заявнику роз'яснюється його право на
подання клопотання про поновлення
пропущеного строку.

Якщо зі скарги чітко не вбачається, чи
пропущений строк звернення до суду, то
суд має два варіанти процесуальних дій:
залишити скаргу без руху та
запропонувати заявнику усунути
недолік скарги й зазначити з
посиланням на відповідні докази дату,
коли йому стало відомо про порушення
свого права чи свободи. Суд у судовому
розгляді може з'ясувати зазначене
питання з відповідним рішенням:
залишити скаргу без розгляду у зв'язку
з пропущенням строку на оскарження та
відсутність клопотання про його
поновлення або розглянути скаргу по
суті, якщо буде встановлено, що строк не
пропущено.

У разі якщо подано клопотання про
поновлення строку на оскарження
рішення, дії чи бездіяльності
державного виконавця, то у будь-якому
випадку це клопотання вирішується в
судовому засіданні відповідно до вимог
статті 73 ЦПК.

При вирішенні питання про те, які
підстави можна вважати поважними для
поновлення строку звернення до суду з
відповідною скаргою, то суд має
керуватися тим, що вичерпного переліку
таких підстав ЦПК не містить, вони у
кожному конкретному випадку залежать
від певних ситуацій. При цьому судом
також має враховуватися прецедентна
практика Європейського суду з прав
людини щодо застосування статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка гарантує
справедливий судовий розгляд, а
виконання рішення суду є завершальною
частиною розгляду цивільної справи.

Відтак, суд першої інстанції порушив
порядок встановлений для вирішення
питання та прийшов до передчасного
висновку про відмову у задоволенні
скарги не вирішивши питання поновлення
строку для подання такої, а відтак на
підставі ст. 312 ЦПК України апеляційний
суд скасовує ухвалу і передає питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.303, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1.ст.312,
п.2ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Франківського районного суду
м.Львова від 16 липня 2014 року скасувати,
а справу направити до суду першої
інстанції для вирішення питання.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та не оскаржується.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра