Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов
Доповідач Коломієць О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької
Г.В., Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 03 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі в липні 2013 року звернулися до
суду з вищезгаданим позовом, в якому
зазначили, що 10.02.2007 року близько 15
години 10 хвилин відповідач, керуючи
автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO Т13110» д.н.з.НОМЕР_1,
рухаючись по вул. Черняхівського в
напрямку центра міста Житомира,
поблизу будинку № 149 допустив
зіткнення з автомобілем «CHEVROLET-AVEO SA69Y»
д.н.з.НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_5 Внаслідок даної ДТП водій
ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні
ушкодження, був доставлений в
реанімаційне відділення Житомирської
обласної клінічної лікарні, де 11.02.2007
року помер, а пасажир автомобіля ОСОБА_3
в результаті ДТП отримала тяжкі
тілесні ушкодження за ознакою
небезпеки для життя в момент їх
спричинення. Вироком Богунського
районного суду м.Житомира від 31.05.2013
року відповідач ОСОБА_4 визнаний винним
у скоєнні кримінального
правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2
КК України та йому призначено
покарання у вигляді 5 років позбавлення
волі та на 3 роки позбавлено права
керування транспортними засобами. У
зв'язку з цим просили стягнути з
відповідача на відшкодування
матеріальної шкоди 136366,00 грн. витрат,
пов'язаних з пошкодженням автомобіля
«CHEVROLET-AVEO SA69Y», який належав загиблому
ОСОБА_5, на лікування потерпілої ОСОБА_3
та на спорудження надгробного
пам'ятника, а також 100000,00 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Богунського районного суду
м.Житомира від 21.11.2013 року провадження у
справі за заявленими позовними
вимогами в частині стягнення з ОСОБА_4
на користь позивачів моральної шкоди в
розмірі 100000,00 грн. та на користь ОСОБА_3
матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням автомобіля в розмірі
104166,00 грн. закрито.

Заочним рішенням Богунського
районного суду м.Житомира від 03 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3
задоволено частково : стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 15200,00 грн. витрат на
виготовлення та установку пам'ятника
та 7050,00 грн. витрат на лікування ОСОБА_3
В решті задоволення позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Богунського райсуду м.Житомира
від 15.04.2014 року заява ОСОБА_4 про
перегляд заочного рішення залишена без
задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухваливши нове про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд першої інстанції, надаючи
правову оцінку доказам по справі не
врахував відсутність правових підстав
для відшкодування витрат на лікування
позивачам, оскільки такі витрати були
присудженні з нього вироком
Богунського райсуду м.Житомира від
31.05.2013 року і ним добровільно
відшкодовано 35000,00 грн. матеріальної
шкоди, в тому числі і на лікування. А
надані позивачами чеки на придбання
ліків та медикаментів є неналежними
доказами у справі. Крім того,
присуджуючи з відповідача на користь
позивача 15200,00 грн. витрат на
виготовлення та установку пам'ятника,
судом не враховані роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» в яких зазначено,
що сума таких витрат не повинна
перевищувати граничної вартості
стандартних пам'ятників і огорож в
даній місцевості.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.02.2007 року
близько 15 години 10 хвилин ОСОБА_4,
керуючи по дорученню автомобілем
«ЗАЗ-DAEWOO Т13110» д.н.з.НОМЕР_1, який
належить його батькові, рухаючись по
вул. Черняхівського в напрямку центра
міста Житомира, поблизу будинку № 149
допустив зіткнення з автомобілем
«CHEVROLET-AVEO SA69Y» д.н.з.НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_5 Внаслідок
даної ДТП водій ОСОБА_5 отримав тяжкі
тілесні ушкодження, був доставлений в
реанімаційне відділення Житомирської
обласної клінічної лікарні, де 11.02.2007
року помер. Пасажир автомобіля ОСОБА_3 в
результаті ДТП отримала тяжкі тілесні
ушкодження за ознакою небезпеки для
життя в момент їх спричинення і в
період з 10.02.2007р. по 21.02.2007р. знаходилась
на стаціонарному лікуванні у
відділенні інтенсивної терапії для
післяопераційних хворих Житомирської
обласної клінічної лікарні
ім.О.Ф.Гербачевського, а з 21.02.2007р. по
16.03.2007р. - у відділенні ортопедії (а.с.173
том1 кримінальної справи № 1-37/12).

Вироком Богунського районного суду
м.Житомира від 31.05.2013 року відповідач
ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.286 ч.2 КК України та
йому призначено покарання у вигляді 5
років позбавлення волі та на 3 роки
позбавлено права керування
транспортними засобами. Також стягнуто
з відповідача на користь ОСОБА_3 на
відшкодування матеріальної шкоди 51442,00
грн. та на відшкодування моральної
шкоди 50000,00 грн., а на користь ОСОБА_2 -
35000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1195 ЦК України
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

На підтвердження понесених позивачем
ОСОБА_2 витрат на виготовлення та
встановлення пам'ятника суду були
надані квитанція до прибуткового
ордера від 24.11.2008р. на суму 12000,00 грн., яка
видана ПП ОСОБА_7 та квитанція до
прибуткового ордера від 18.11.2008р. на суму
4200,00 грн., видана ПП ОСОБА_8 Позивачем
ОСОБА_3 на підтвердження понесених
витрат на лікування були надані
оригінали товарних, фіскальних чеків
та квитанцій на суму 8273,48 грн.

Задовольняючи вимоги позивачів в цій
частині, суд першої інстанції виходив з
доведеності та підтвердження
позивачами понесених витрат на
лікування потерпілої ОСОБА_3 та на
виготовлення та встановлення
позивачем ОСОБА_2 на місці поховання
батька надгробного пам'ятника.

Проте, повністю погодитись з такими
висновками суду неможливо виходячи з
наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 р. №6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
відповідно до якого витрати на
виготовлення пам'ятників та огорож
визначаються, виходячи з їх фактичної
вартості, але не вище граничної
вартості стандартних пам'ятників і
огорож в даній місцевості.

Вартість пам'ятника, замовленого
позивачем ОСОБА_2 становить 16200,00 грн.,
що є вищою граничної вартості
стандартних пам'ятників у відповідній
місцевості визначеної у постанові
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України «Про витрати на
поховання та пов'язані з цим ритуальні
послуги у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання» №45 від
03.10.2008р., що для Житомирської області
складає 3700 грн.

Відповідно до ст.8 ЦК України, якщо
цивільні правовідносини не
врегульовані цим Кодексом, іншими
актами цивільного законодавства або
договором, вони регулюються тими
правовими нормами цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, що
регулюють подібні за змістом цивільні
відносини (аналогія закону). Оскільки
правовідносини з відшкодування шкоди
працівнику є подібними до встановлених
судом правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про можливість
застосувати зазначений принцип до
правовідносин з відшкодування шкоди не
застрахованій особі (ч.8 ст.8 ЦПК
України).

На зазначене суд першої інстанції не
звернув, у зв'язку з чим колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесених
витрат на виготовлення та установку
пам'ятника підлягає зміні шляхом
зменшення їх розміру з 15200,00 грн. до 3700,00
грн.

Згідно п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» встановлено, що
розмір витрат на ліки, лікування,
протезування (крім протезів із
дорогоцінних металів), предмети
догляду за потерпілим визначається на
підставі виданих лікарями рецептів,
довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до положень ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Матеріали справи не містять будь-яких
медичних документів про призначення
позивачу ОСОБА_3 медичних процедур,
послуг та медикаментів, які
застосовувались при її лікування.

Проте, ухвалюючи рішення про
відшкодування позивачу ОСОБА_3 витрат,
пов'язаних з купівлею лікарських
препаратів, суд першої інстанції не
звернув уваги, що надані позивачами
квитанції та чеки на підтвердження
даних вимог, в розумінні положень
ст.ст.57-59 ЦПК України не є належними та
допустимими доказами.

Із даних документів не вбачається
необхідність придбавання саме цих
медичних препаратів, що дані
медикаменти, їх кількість, вартість
відповідають призначеному позивачу
лікуванню та знаходяться в
причинно-наслідковому зв'язку з
протиправними діями відповідача в
результаті злочину. Також окремі чеки є
нечитабельними, чеки містять назви
товару, що не є лікарськими засобами.
Крім того, для з'ясування вищевказаних
обставин необхідні спеціальні знання
та призначення судової експертизи,
клопотання про проведення якої
позивачами не заявлялось. Відтак,
підстав для задоволення вимог щодо
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 7050 грн. грн. у суду першої
інстанції не було.

З урахуванням викладеного, рішення
суду в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 понесених витрат на
лікування підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 03 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 понесених витрат на
виготовлення та установку пам'ятника
змінити, зменшивши їх розмір з 15200,00 грн.
до 3700,00 грн.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 03 грудня 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 понесених витрат на лікування
скасувати, ухваливши нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Судді :