Номер провадження: 22-ц/785/6196/14
Головуючий у першій інстанції Галич
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 25.04.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Київська адміністрація Одеської
міської ради про позбавлення
батьківських прав,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 3-4), в якому просила
позбавити відповідача батьківських
прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати
покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обгрунтовувала тим, що відповідач є
батьком їх малолітніх дітей ОСОБА_5 та
ОСОБА_6. Після розлучення у 2006 році
відповідач не спілкується з дітьми не
бере учать у їх вихованні, не
цікавиться їх здоров'ям. Дочка ОСОБА_6
батька не бачила та зовсім його не
пам'ятає. За таких обставин, позивачка
звернулася до суду із зазначеним
позовом.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивачка підтримала позовні вимоги
просила їх задовольнити. Відповідач та
його представник не були присутні в
судовому засіданні, відповідач надав
суду заперечення на позовну заяву, в
якому зазначив, що позивач агресивно до
нього ставиться, не дає можливості
спілкуватися з дітьми та знайшла для
них іншого батька, просив суд відмовити
у задоволенні позову. Представник
третьої особи також не був присутній в
судовому засіданні, надав заяву, в якій
зазначив, що не заперечує проти
задоволення позовної заяви, підтримує
наданий висновок та просив справу
розглянути за його відсутності.

Рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 25.04.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий
збір на користь ОСОБА_4 у розмірі 114,70
грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 25.04.2014 року, в якій просить
рішення суду від 25.04.2014 року скасувати,
постановити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_4 до нього про позбавлення
батьківських прав відмовити,
посилаючись на те, що він не згодний з
оскаржуваним рішенням суду та вважає,
що суд порушив норми як матеріального
так і процесуального права.

Позивачкою рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні позивачка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги. Відповідач, його
представник та представник третьої
особи в судове засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не повідомили, клопотання
про відкладення розгляду справи від
них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розірвали шлюб 04 серпня 2006
року, що підтверджується свідоцтвом
про розірвання шлюбу (а. с. 6).

Відповідно до свідоцтв про народження,
батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, є ОСОБА_3 (а. с. 5).

У характеристиці на ОСОБА_6 видану
директором НВК № 263 зазначено, що
батько не цікавиться успіхами доньки,
жодного разу не прийшов до школи,
дівчинка розповідаючи про свою сім'ю,
ніколи не згадувала батька (а. с. 16).

Також у характеристиці на ОСОБА_5
виданої директором НВК № 84, зазначено,
що мама дитини, сама виховує сина.
Батько, ОСОБА_3, не приймає участі у
вихованні дитини, нехтує батьківськими
обов'язками (а. с. 17).

Згідно висновку, Київська районна
державна адміністрація Одеської
міської ради, як орган опіки та
піклування вважає за доцільне
позбавити ОСОБА_3 у відношенні
малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
батьківських прав (а. с. 21-22).

Відповідач не сплачує аліменти на
утримання дітей, що підтверджується
довідкою відділу державної виконавчої
служби Біляївського міськрайонного
управління юстиції в Одеській області
(а. с. 23).

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
пояснила, що вона є близькою подругою
сім'ї ОСОБА_6 та кумою. Після того як
ОСОБА_3 пішов з сім'ї, він жодного разу
не навідався до дітей, син ОСОБА_5 не
згадує про нього, а донька ОСОБА_6 його
ніколи не бачила. ОСОБА_3 не займається
вихованням та не піклується про дітей,
на даний час це робить їх мати та її
чоловік, який їм за батька.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
пояснив, що з 2011 року проживає разом з
позивачем, піклується про її дітей, які
його називають «батьком». Свого батька,
а саме відповідача діти не знають, він
не провідує їх, не займається їх
утриманням.

В своїх запереченнях відповідач
посилається на те, що позивач постійно
його шантажує, перешкоджає
спілкуванням з дітьми, запрошувала
його до нотаріуса для отримання заяви
про відмову від батьківства. В свою
чергу відповідачем не було зазначено
та надано жодного доказу суду на
обґрунтування своїх заперечень.

Суд першої інстанції прийняв до уваги
той факт, що відповідач не приймає
участі у забезпеченні утримання,
виховання дітей, забезпечення
повсякденного фізичного розвитку, як
складової виховання, не вживав заходів
щодо належного утримання дітей (що
повністю доведено матеріалами справи),
а твердження відповідача про
перешкоджання позивачем у спілкуванні
з дітьми, суд вважав неспроможними,
оскільки цей факт, крім заперечень
відповідача, не підтверджений жодними
доказами.

За таких обставин, суд першої
інстанції, керуючись ст. ст. 141, 150, 164, 166,
СК України, ст. ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 30.03.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»,
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 та
відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнув
з відповідача на її користь судові
витрати по сплаті судового збору.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши позовні вимоги
позивачки.

Тому судова колегія погоджується
з висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам матеріального і
процесуального права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи, наданих доказів,
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог позивачки.

Оскільки, відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 150 СК
України, батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу, своєї
Батьківщини; батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток; батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя; батьки
зобов'язані поважати дитину; передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвали (а. с. 6, 7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх
дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач
ОСОБА_3 (а. с. 5).

Після розірвання шлюбу неповнолітні
діти проживають з позивачкою (а. с. 18).

Відповідач має іншу сім'ю та ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дітей від шлюбу з позивачкою,
не спілкується з ними, не проявляє про
них батьківської турботи, свідомо
нехтуючи своїми батьківськими
обов'язками, докази протилежного в
матеріалах справи відсутні, про дітей
піклується та приймає участь у їх
вихованні і утриманні інший чоловік,
який проживає з позивачкою та згідно
висновку органу опіки та піклування є
доцільним позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав стосовно
неповнолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 16-17, 21-22).
Підстави для того щоб не погодитися з
висновком органу опіки та піклування
відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України у суду
відсутні, враховуючи встановлені
обставини у справі.

Доводи відповідача стосовно того, що
позивачка перешкоджає йому в
спілкуванні з дітьми, які ним
приводилися в запереченнях на позов (а.
с. 60-61) та, на які він посилається і в
апеляційній скарзі, судова колегія не
приймає до уваги, оскільки докази цьому
в матеріалах справи відсутні. В
матеріалах справи відсутні будь-які
відомості, що відповідач звертався до
органу опіки та піклування з заявою про
визначення способів його участі у
вихованні дітей та спілкуванні з ними
чи звертався до суду про вирішення
цього питання в судовому поряду.

Разом з тим, при вирішенні питання
доцільності позбавлення батьківських
прав відповідача органом опіки та
піклування, відповідач не виявив
бажання бути особисто присутнім при
розгляді цього питання (а. с. 21-22), а
також не з'явився ні в суд першої
інстанції, ні в суд апеляційної
інстанції при розгляді питання про
позбавлення його батьківських прав, що
свідчить про його ставлення до дітей.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги судова
колегія також не приймає до уваги,
оскільки, враховуючи те, що в судовому
засіданні встановлено ухилення
відповідача від виконання своїх
обов'язків по вихованню дітей (підстава
з якої позивачка звернулася з позовом
до суду), вони не спростовують висновки
суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи викладене,
надані докази, доводи апеляційної
скарги, з урахуванням встановлених
обставин справи, судова колегія вважає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки вони
не спростовують висновки суду.

За таких обставин судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 25.04.2014 року залишити без
змін, що не позбавляє відповідача права
при наявності підстав ставити питання
в судовому поряду про поновлення
батьківських прав відповідно до ст. 169
СК України.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Біляївського
районного суду Одеської області від
25.04.2014 року по справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, третя особа - Київська
адміністрація Одеської міської ради
про позбавлення батьківських прав -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич