АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/2257/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2624/14
Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т.Є.
Доповідач Обідіна О. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі: Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 3
липня 2014 року за заявою ОСОБА_2 про
зміну способу виконання мирової угоди,

В С Т А Н О В И
Л А :

Ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 3
липня 2014 року заяву ОСОБА_2 про зміну
способу виконання мирової угоди
задоволено.

Змінено спосіб виконання мирової
угоди, визнаної ухвалою Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 25 березня 2013
року, в частині стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 грошової компенсації в
сумі 500000 грн., з добровільного на
примусовий, стягнуто в примусовому
порядку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
невиплачену суму грошової компенсації
в сумі 439000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
зміну способу виконання мирової угоди,
просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні заяви ОСОБА_2 Зокрема
вказує на те, що суд не дослідив
обставини, які унеможливлюють ним
своєчасне виконання мирової угоди,
зокрема необхідності перераховувати
кошти на вказаний стягувачем
розрахунковий рахунок у відділенні
банку в м. Ялта АР Крим.

Крім того, вважає, що діючим
процесуальним законодавством не
передбачено процедури заміни способу
виконання мирової угоди.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Згідно ст.312 ч.1 п.2 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування;

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 25
березня 2014 року визнано мирову угоду,
укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
відповідно до умов якої в порядку
грошової компенсації, з урахуванням
частини боргу подружжя за розпискою
від 15 листопада 2006 року у розмірі 108044
грн. 26 коп., покладеного на ОСОБА_1,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500000
грн. наступним чином: 50000 грн. у строк до
30 квітня 2013 року включно на
розрахунковий рахунок ОСОБА_2, який
вона повідомить у письмовій формі, або
готівкою безпосередньо їй чи її
повноважному представнику, інші 450000
грн. частинами кожні 3 місяці, але не
пізніше ніж у строк до 28 лютого 2014 року
включно на розрахунковий рахунок
ОСОБА_2 який вона повідомить у
письмовій формі, або готівкою
безпосередньо їй чи її повноважному
представнику.

Звертаючись до суду з завою про зміну
способу виконання мирової угоди,
ОСОБА_2 зазначала, що відповідач не
виконує належним чином умов мирової
угоди. Так, визначену умовами угоди
виплату 50000 грн. до 30 квітня 2013 року
ОСОБА_1 не здійснив, виплативши лише
після цієї дати загалом 61000 грн.
платежами 30000 грн., 16000 грн., 5000 грн., 5000
грн. та 5000 грн., що є значно меншою сумою,
ніж передбачено умовами угоди.

Враховуючи невиконання умов мирової
угоди в добровільному порядку, яка за
своїм правовим значенням
прирівнюється до судового рішення, суд
першої інстанції дійшов висновку про
зміну способу виконання мирової угоди,
шляхом стягнення невиплаченої суми 439000
грн. в примусовому порядку. Свої
висновки щодо можливості примусового
виконання ухвали про затвердження
мирової угоди, суд обґрунтував
роз'ясненнями, наданими в листі Вищого
спеціалізованого Суду з розгляду
цивільних і кримінальних справі від 5
грудня 2011 року та положеннями ст. 373 ЦПК
України.

З вказаним висновком не може в повній
мірі погодитись колегія суддів з
наступних підстав.

За змістом ст. 175 ЦПК України, мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову. Сторони можуть укласти мирову
угоду і повідомити про це суд, зробивши
спільну заяву. Якщо мирову угоду або
повідомлення про неї викладено в
адресованій суду письмовій заяві
сторін, ця заява приєднується до
справи. До ухвалення судового рішення у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє, чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення. У разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі.

Одночасно, ухвала про затвердження
мирової угоди згідно до ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження» не
є тим виконавчим документом, що
підлягає примусовому виконанню
державною виконавчою службою.

Відтак, законодавчо не передбачено
виконання ухвали про затвердження
мирової угоди в примусовому порядку,
позаяк презюмується добровільне
виконання сторонами умов мирової
угоди.

При цьому, колегія суддів не може
однозначно погодитись з висновком суду
першої інстанції щодо віднесення
ухвали про затвердження мирової угоди
до різновиду судового рішення, порядок
та спосіб зміни виконання якого
можливий за правилами ст. 373 ЦПК
України.

Фактично за своєю природою мирова
угода є цивільно - правовою угодою, до
якої застосовуються загальні правила
Цивільного кодексу України, в тому
числі у спосіб пред'явлення
відповідного позову, зокрема про
спонукання виконати умови мирової
угоди.

Так, у своєму Листі від 5 грудня 2011 року
Вищий спеціалізований суд України
зазначає, що мирова угода являє собою
цивільно-правове зобов'язання, а якщо
воно ще й має грошовий характер, то у
цьому випадку до такого зобов'язання
можна застосовувати норми ст. 625 ЦКУ,
які передбачають відповідальність за
невиконання грошового зобов'язання.
Схожим варіантом захисту своїх прав є
подача кредитором до суду позову про
зобов'язання боржника виконувати умови
мирової угоди.

Між тим, зміст зазначеного листа не
містить в собі висновків щодо
віднесення ухвали про затвердження
мирової угоди до судового рішення і
можливості його виконання в
примусовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
безпідставно послався в своїх
обґрунтуваннях на вказаний лист та
прийшов до невірного висновку про
віднесення ухвали про затвердження
мирової угоди до різновиду судового
рішення та можливості його примусового
виконання.

Одночасно є помилковим поширення
положень ст. 373 ЦПК України на ухвалу
про затвердження мирової угоди, яка не
являє собою те судове рішення, до якого
в разі утруднення його виконання може
бути застосовано розгляд питання про
його зміну чи встановлення способу і
порядку виконання.

При цьому заслуговує на увагу той факт,
що при затвердженні мирової угоди
судом першої інстанції одночасно було
вирішено і питання про закриття
провадження по справі.

Оскільки вирішення зазначеного
питання було здійснено судом першої
інстанції з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
ухвала суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про відмову в задоволенні заяви
про зміну способу виконання мирової
угоди.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.2, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 3
липня 2014 року скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2
про зміну способу виконання мирової
угоди з добровільного на примусовий.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подачі
касаційної скарги.

С У Д Д І :

З оригіналом згідно.