Справа № 345/4429/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1561/2014
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М.,
Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
угоди недійсною та витребування майна
з чужого незаконного володіння за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 13
вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

09.08.2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
угоди недійсною та витребування майна
з чужого незаконного володіння, в якому
зазначила, що з 11.11.2009 року по 08.02.2013 року
вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 02.12.2010 року
її батьки подарували особисто їй
рухоме майно, а саме автомобіль марки
Renault Master, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
вартістю 10500 доларів США, який того ж
дня був зареєстрований Калуським ВРЕР
при УДАІ УМВС України у
Івано-Франківській області на її ім'я.
27.12.2010 року ОСОБА_5 шляхом зловживання
її довірою та ввівши її в оману, що
полягало у повідомленні їй неправдивих
відомостей, спонукав її до підписання
угоди - генеральної довіреності на
вказаний автомобіль. 24.10.2012 року ОСОБА_5
на підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 27.12.2010 року без її
відома та всупереч її волі здійснив
відчуження належного їй автомобіля
шляхом укладення договору
купівлі-продажу із ОСОБА_6 На підставі
цього договору було видано
довідку-рахунок від 24.10.2012 року,
відповідно до якої ОСОБА_5 отримав від
ОСОБА_6 суму коштів в розмірі 58000 грн.
Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
18.06.2013 року вищезазначену генеральну
довіреність від 27.12.2010 року визнано
недійсною. Оскільки належний їй
автомобіль був відчужений без її згоди
та всупереч її волевиявленню, а
правочин, на основі якого відповідачем
ОСОБА_5 було здійснено відчуження
автомобіля визнано недійсним, вважає,
що договір купівлі-продажу автомобіля,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 24.10.2012
року підлягає визнанню його недійсним,
а автомобіль підлягає поверненню.

Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 13
вересня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_4. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля
«Рено-Мастер», 2002 року випуску, білого
кольору, № кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1,
укладений 24.10.2012 року через торгівельну
організацію ПП ОСОБА_9 громадянину
ОСОБА_6 на підставі довідки-рахунку ДПІ
№811813; визнано недійсною реєстрацію
автомобіля «Рено-Мастер», 2002 року
випуску, фургон малотоннажний-В, білого
кольору, № кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2;
визнано за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль «Рено-Мастер», 2002 року
випуску, фургон малотоннажний-В, білого
кольору, № кузова НОМЕР_3; витребувано
від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 належний
їй автомобіль «Рено-Мастер», 2002 року
випуску, фургон малотоннажний-В, білого
кольору, № кузова НОМЕР_3.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не в повному обсязі дослідив
підстави звернення позивача в суд з
даним позовом, належним чином не
дослідив обставини цивільної справи,
які свідчать про незаконність вимог
позивача, безпідставно не надав
критичної оцінки рішенню Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 18.06.2013
року та застосував при цьому положення
ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Так, в порушення ч.
4 ст. 10 ЦПК України суд не дослідив тієї
обставини, що Калуський міськрайонний
суд Івано-Франківської області при
ухваленні рішення від 18.06.2013 року про
визнання довіреності недійсною
порушив вимоги ч.ч. 1-2 ст. 35 ЦПК України
та не залучив його до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, як
нового власника спірного автомобіля,
чим позбавив його можливості брати
участь у розгляді цивільної справи та
ухвалив рішення, яке вплинуло на його
права та обов'язки. Крім того, судом
першої інстанції не взято до уваги, що
при постановленні рішення від 18.06.2013
року про визнання довіреності від
27.12.2010 року недійсною Калуським
міськрайонним судом
Івано-Франківської області
застосовано положення ст. 230 ЦК України,
яка не застосовується щодо
односторонніх правочинів, якими,
зокрема, є і довіреності.

З наведених мотивів просить рішення
Калуського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 13
вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити.

У засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримала з
наведених в ній мотивів.

Представник позивача в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнала, рішення суду першої інстанції
вважала законним і обґрунтованим.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про час та день розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку, причину неявки суду не
повідомив.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
27.12.2010 року позивач ОСОБА_4 надала
відповідачу ОСОБА_5 довіреність, якою
уповноважила останнього укладати
правочини щодо користування,
розпорядження та експлуатації
транспортним засобом, а саме:
експлуатувати з правом використання як
на території України, так і за її
межами, а також користуватися та
розпоряджатися (продати за ціною та на
умовах, відомих уповноваженим,
обміняти, заставити, здати в оренду,
позичку) належним їй на підставі
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4,
виданого 02.12.2010 року Калуським ВРЕР при
УДАІ УМВС в Івано-Франківській області,
транспортним засобом марки Renault Master, 2002
року випуску, фургон малотоннажний-В,
білого кольору, шасі (кузов, рама)
№НОМЕР_3. Реєстраційний номер НОМЕР_1,
який зареєстрований 02.12.2010 року
Калуським ВРЕР при УДАІ УМВС в
Івано-Франківській області (а.с. 6).

Згідно копії довідки-рахунку №811813 від
24.10.2010 року ОСОБА_6 купив спірний
автомобіль, сплативши за нього 58000 грн.
(а.с. 9).

Відповідно до результатів пошуку заяв
про реєстрацію ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС
України транспортний засіб марки Renault
Master, 2002 року випуску, фургон
малотоннажний-В, білого кольору, №
кузова НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_2,
зареєстрований за ОСОБА_6, який
проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від
18.06.2013 року вищевказану довіреність
визнано недійсною (а.с. 7-8).

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
генеральна довіреність, видана
позивачем відповідачу на спірний
транспортний засіб була визнана судом
недійсною, то всі наступні правочини,
які відбувалися на основі даної
довіреності, також є недійсними. Отже,
договір купівлі-продажу, укладений на
підставі довідки-рахунку від 24.10.2012
року, є недійсним, так як по кожному з
цих правочинів була сторона - учасник
правочину, який не має жодних законних
підстав та відповідного обсягу
дієздатності вчиняти такі дії.

Колегія суддів з таким висновком суду
не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд першої інстанції в порушення вимог
ч. 4 ст. 10 ЦПК України не дослідив тієї
обставини, що Калуський міськрайонний
суд при постановленні рішення від
18.06.2013 року про визнання довіреності
недійсною, не залучив до участі в
справі в якості третьої особи на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
нового власника транспортного засобу
ОСОБА_6, чим позбавив останнього
можливості приймати участь в розгляді
справи, та постановив рішення, яке
вплинуло на його права та обов'язки.

Наведені обставини виключають
можливість застосування ч. 4 ст. 61 ЦПК
України як підстави звільнення сторони
позивача від доказування.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме ч. 4 ст. 10
ЦПК України, ст. 212 ЦПК України в частині
всебічного, повного, об'єктивного та
безпосереднього дослідження наявних у
справі доказів, призвело до
постановлення незаконного рішення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що ухвалою Калуського
міськрайонного суду від 04.04.2014 року
скасовано заочне рішення цього ж суду
від 18.06.2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним правочину та ухвалою від
27.06.2014 року вказаний позов залишено без
розгляду.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що оскільки доручення не
визнане у встановленому законом
порядку недійсним, то відсутні правові
підстави для визнання недійсним
договору купівлі-продажу спірного
автомобіля по мотивах, на які
покликається ОСОБА_4

Відтак, позовна вимога про
витребування майна з чужого
незаконного володіння є похідною від
вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірного автомобіля, а
тому відсутні правові підстави для
задоволення позову і в цій частині.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень частин 3 та 4 ст. 309 ЦПК України
колегія суддів дійшла висновку, що так
як рішення суду першої інстанції
ухвалене без дотримання норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, що й призвело до
неправильного вирішення справи, то
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_4 в повному обсязі.

З урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 84, ч.ч.
1-3 ст. 85, ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України
підлягає задоволенню клопотання
представника апелянта про стягнення з
позивача в користь ОСОБА_6 судових
витрат в розмірі 6021 грн. 42 коп., який
підтверджений матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 13
вересня 2013 року скасувати, ухваливши
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання угоди недійсною та
витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_6 6021
грн. 42 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Проскурніцький П.І.