Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3702/14 Головуючий у 1
інстанції Нікандрова С.О.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 07 липня 2014 року
в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
які діють в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4,
третя особа: Служба у справах дітей
Василівської державної районної
адміністрації Запорізької області, про
звернення стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» до
звернулось до суду з позовом, який
протягом розгляду справи уточнювався
до ОСОБА_2 про звернення стягнення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що відповідно до укладеного
договору № 14.11939 від 22.05.2007 року ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 80000,00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 22,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 21.05.2012
року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом, яка
складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

У порушення норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконувала, у зв'язку з чим станом на
15.10.2013 року має заборгованість 121738,40
грн., яка складається з : 36939,46 грн. -
заборгованості за кредитом; 51950,55 грн. -
заборгованості по процентам за
користування кредитом; 26813,23 грн. -
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; штрафів 250,00
грн. (фіксована частина) та 5785,16 грн.
(процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 22.05.2007 року
уклали договір іпотеки № 14.11939/ДЗ-1,
згідно якого ОСОБА_2 надала в іпотеку
квартиру загальною площею 92,60 кв.м.,
житловою площею 61,50 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 78 750,00 грн.

Оскільки під час розгляду справи
встановлено, що в зазначеній квартирі,
що є предметом іпотеки окрім
відповідача зареєстровані ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, банк уточнив позовні вимоги,
зазначивши вказаних осіб в якості
відповідачів, та додатково зазначив, що
згідно п. 6.8 кредитної угоди сторони
дійшли згоди, що термін позовної
давності по вимогам про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за договором, встановлюється
сторонами тривалістю 5 років.

Остаточно банк просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 14.11939 від 22.05.2007 року в
розмірі 121738,40 грн. звернути стягнення
на квартиру, що належить ОСОБА_2.
Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, які зареєстровані та
проживають у вказаній квартирі.
Стягнути з відповідачів судові
витрати.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 07 липня 2014 року
позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за
кредитною угодою №14.11939 від 22 травня 2007
року в розмірі 127817 грн. 61 коп., з яких
заборгованість за кредитом становить
36939,46 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом - 53797,53 грн.,
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором - 30755,97 грн.,
штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф
(процентна складова) - 6074,65 гри.,
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором №14.11939/ДЗ-1 від 22
травня 2007 року, а саме: квартиру,
загальною площею 92,60 кв.м., житловою
площею 61,50 кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем з початковою ціною предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
на рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір в сумі 1392,88
грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на необ'єктивність
та необґрунтованість рішення суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в
частині визначення розміру пені, та
відповідно загальної суми
заборгованості і судового збору не
відповідає вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що 22 травня 2007 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитна угода №14.11939 (т.1 а.с.12-16), за
якою відповідач ОСОБА_2 отримала кредит
у розмірі 80000,00 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 22,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 21.05.2012 року.

Згідно умов зазначеного
договору погашення заборгованості
повинно здійснюватися в наступному
порядку: щомісяця в період сплати,
позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) для
погашення заборгованості за Кредитом,
яка складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

В забезпечення виконання
зобов'язань за цією кредитною угодою
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 22
травня 2007 року укладено іпотечний
договір №14.11939/ДЗ-1 (т.1 а.с.17-19), за яким
відповідач надала в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру, загальною
площею 92,60 кв.м., житловою площею 61,50
кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, кА належить відповідачу на
праві власності. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 78 750 грн.

ОСОБА_2 свої зобов'язання за
кредитною угодою №14.11939 від 22 травня 2007
року виконувала неналежним чином,
станом на 24 квітня 2014 року загальна
заборгованість за цим кредитним
договором складає за розрахунком банку
127 817,61 гривень, з яких: 36939,46 грн. -
заборгованість за кредитом становить,
53797,53 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 30755,97 грн. -
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, 250 грн. - штраф
(фіксована частина), 6074,65 грн. - штраф
(процентна складова).

Наданий позивачем розрахунок
не спростований відповідачем,
квитанцій, які не враховані банком при
проведені розрахунку заборгованості,
відповідачі суду не надали.

За альтернативним розрахунком
відповідача , який не відповідає умовам
кредитного договору та вимогам закону,
проценти враховуються лише за останні
три роки, а пеня за один рік на
заборгованість за три роки.

Як встановлено в ході судового
розгляду, протягом всього часу
користування відповідачем ОСОБА_2
кредитними коштами, вона частково
здійснювала погашення заборгованості
за кредитною угодою. Зокрема, ОСОБА_2
здійснено останні погашення кредиту
21.01.2011 року в сумі 500 грн., 12.05.2011 року в
сумі 500 грн., 21.07.2011 року в сумі 500 грн.,
29.02.2012 року в сумі 150 грн., 16.03.2012 року в
сумі 250 грн. (т.1 а.с.115)

Крім того у серпні 2010 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звертався до суду з
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
часткового повернення кредиту , проте
судом було відмовлено внаслідок не
співмірності простроченої
заборгованості та вартості іпотечного
майна (а.с.52)

За умовами п. 6.8 Кредитного
договору термін позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків, винагороди, пені, штрафів
встановлено 5 років. (а.с.14)

Таким чином, сторони у письмовій
формі домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Щодо доводів апеляційної скарги
про незрозумілість нарахування
заборгованості за кредитом, отже на
думку апелянта недоведеності вимог
позивача, то колегія судів зазначає, що
таке твердження суперечить розрахунку
наданому банку та умовам кредитного
договору.

Посилання на те, що квартира
коштує 700 000 гривень, що є не співмірним
з сумою боргу не відповідає умовам
договору іпотеки, за п.12 якого сторони
домовилися, що вартість іпотеки
складає 78 750 гривень (а.с.17), на час
розгляду справи експертна оцінка не
проводилася, а тому за правилами ч.4 ст.
60 ЦПК України, не може прийматися на
припущеннях.

Між тим, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст.
258 ЦК України дає підстави для висновку
про те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Колегія судів вважає, що суд,
дійшовши висновку про нарахування пені
усупереч вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України,
взяв до уваги розрахунок банку, який
перевищує понад один рік. При цьому,
задовольняючи вимоги банку про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з боржника, не звернув уваги
на те, що хоча за кредитним договором і
встановлено п'ятирічний строк позовної
давності для звернення до суду, але
пеня стягується за один рік у
відповідності із ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК
України, на пропозицію апеляційного
суду представнику позивача надати
розрахунок пені за останній рік перед
зверненням до суду, представник банку
зазначив, що може визначити пеню за
останній рік перед зверненням до суду
лише у період з 10.06.2013 року по 24.04.2014
року і вона складає 8037 гривень 75
копійок. (а.с.58)

Виходячи із принципу
дсипозитивності та межи розгляду
справи, передбачених ст. 11,60 ЦПК України
, колегія судів враховуючі надані суду
сторонами розрахунку, вважає, що
позивачем не пропущено строк позовної
давності щодо вимог по кредиту,
процентам, штрафів, між тим, розмір пені
підлягає зменшенню відповідно до вимог
ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України , що за
розрахунком за останні 12 місяців перед
зверненням кредитора до суду в період з
10.06.2013 року по 24.04.2014 року складає у сумі
8037 гривень 75 копійок. (а.с.58)

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.589 ЦК
України, ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених ст.12
цього Закону.

Відповідно до положень ст.35
Закону України «Про іпотеку», у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення.

З матеріалів справи видно, що
позивач направив відповідачу ОСОБА_2
повідомлення №30.1.0.0/2-5R0 від 08.05.2013 року,
в якому зазначено, що банк вимагає від
ОСОБА_2 повернення суми кредиту в
повному обсязі, а також процентів,
комісії та штрафних санкцій в
тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги та вказано, що у випадку
невиконання цієї вимоги банк має намір
продати предмет іпотеки та вимагає
добровільно звільнити квартиру, що є
предметом іпотеки, разом із усіма
членами сім'ї та іншими мешканцями (т.1
а.с. 10-11).

Відповідно до вимог ст. 39,40 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки , суд
одночасно може виселити всіх мешканців
із займаного приміщення. Отже
відповідне рішення може бути прийняте
судом (за заявою іпотекодержателя)
одночасно з прийняттям рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

За роз'ясненнями п. 44 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України № 5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
суди повинні з'ясовувати, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодаржателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Отже доводи апеляційної скарги
проте, що суд не врахував інтересів
малолітньої дитини не приймаються
колегією судів оскільки на час
укладання кредитної угоди та договору
іпотеки вона не була зареєстрована у
квартирі і не мала права користування
нею.

За вказаних обставин колегія
судів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміненню в частині
розміру стягнення в сторону зменшення
розміру пені та пропорційно судового
збору.

Інших доводів про неправильне
застосування норм процесуального
права, яке призвело до неправильного
вирішення справи, або порушення норм
матеріального права апеляційна скарга
не містить.

Керуючись ст.ст. 307, 309,313, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Василівського районного
суду Запорізької області від 07 липня 2014
року у цій справі змінити в
резолютивній частині щодо розміру
погашення заборгованості з « 127 817 (ста
двадцяти семи тисяч вісімсот
сімнадцяти) гривень 61 копійки» на 105 099
(сто п'ять тисяч дев'яносто дев'ять)
гривень 39 копійок» , пені з « 30 755
гривень 97 копійок» на «8037 гривень 75
копійок» та судових витрат з « 1392
гривні 88 копійок» на « 1050 гривень 99
копійок».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: