Справа № 203/2259/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року Кіровський районний
суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака
С.Ю.

при секретарі -
Місюра К.А.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

представника відповідача -
Кониченка О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» про захист
прав споживачів, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилалась на те,
що 02.07.2013 року вона зі своїм сином,
подругою та її дитиною повертались
відпочинку. Ними були заздалегідь
придбані квитки на поїзд №146
сполученням «Сімферополь-Київ», який
проходив через залізничну станцію
Новоолексіївка, на якій вона зі своїм
сином збиралися сісти до поїзду.
Прибувши на вищевказану станцію вони
підійшли до свого вагону, щоб здійснити
посадку. У неї були в наявності
свідоцтво про народження сина, але
провідником пасажирського вагону їй
було відмовлено у здійсненні посадки
до вагону з малолітньою дитиною. Свою
відмову провідник нічим не
аргументував. Незабаром потяг почав
рух, вона бігла з дитиною на руках за
ним, просила зірвати стоп-кран,
провідник проігнорував її. Після цього,
вони звернулись до каси та розповіли
про цей інцидент. Співробітники не
змогли ані зрозуміти, ані пояснити дії
провідника. В касі їм частково
повернули гроші за квіток, а вони
залишились на вокзалі, були дуже
налякані, діти плакали, хотіли
відпочивати. Вони не знали, що їм
робити. Трохи взявши себе у руки, вони
викликали таксі, яке приїхало з
м.Кривого Рогу у 03-30 г. 03.07.2013 року. Весь
цей час до проїзду таксі, її
чотирьохрічна дитина спала на
підвіконні вокзалу. Після цієї події
син став кричати у вісні, став
неспокійним, отримав стрес, що змусило
її звернутись до лікаря. Крім того, ця
подія призвела до порушення звичайного
життєвого ритму, внаслідок фізичної і
психічної виснаженості вона з дитиною
вимушена була докладати додаткових
зусиль задля відновлення власного
фізичного та психологічного стану.
Враховуючи зазначене вище, вважає, що
перевізником не виконано своїх
зобов'язань та порушено її права,
унаслідок чого вона зазнала
матеріальної та моральної шкоди.
Матеріальна шкода полягає у витратах
на сплату послуг таксі, ліків на дитину,
втраті у вартості квитка та складає 1996
грн. 52 коп. Розмір моральної шкоди, яку
завдано їй протиправними діями
відповідача, виходячи з глибини та
тривалості психічних та фізичних
страждань, критеріїв розумності та
справедливості, вона оцінює в сумі 25000
грн.

Під час розгляду справи позивачка
збільшила розмір заявлених позовних
вимог в частині стягнення матеріальної
шкоди та остаточно просила стягнути з
відповідача на її користь у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 9244 грн. 90 коп., з яких: витрати на
придбання медичних препаратів в
розмірі 94 грн. 90 коп., вартість путівки
на оздоровлення дитини в сумі 7130 грн.,
витрати за послуги таксі за здійснення
поїздки із м.Новоолексіївки до
м.Кривого Рогу в сумі 1860 грн., а також
витрати в сумі 160 грн., пов'язані з
поїздкою в судові засідання. Також
просила стягнути з відповідача на її
користь моральну шкоду в розмірі 25000
грн.

В судовому засіданні позивачка та
представник позивачки позов
підтримали та просили задовольнити
його в повному обсязі.

Представник відповідача -
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» позов не
визнав та у своїх письмових
запереченнях просив відмовити в його
задоволенні за необґрунтованістю і не
підтвердження належними доказами.

Заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст.12 Закону України
«Про транспорт» підприємства
транспорту зобов'язані забезпечувати
потреби громадян у перевезеннях,
якісне і своєчасне перевезення
пасажирів, безпеку та безпечні умови
перевезень.

Згідно п.7.2 Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України №1196 від
27.12.2006 року, посадка в поїзд осіб, що
здійснюють поїздку за повними
проїзними документами, здійснюється за
пред'явлення проїзного документа та
документа, який посвідчує особу
(паспорта громадянина України,
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон, дипломатичного
паспорта України, службового паспорта
України, посвідчення особи моряка,
посвідчення члена екіпажу, посвідчення
особи на повернення в Україну,
тимчасового посвідчення громадянина
України, посвідчення водія,
посвідчення особи без громадянства для
виїзду за кордон, посвідчення особи,
яка потребує додаткового захисту,
проїзного документа для виїзду за
кордон особи, яку визнано біженцем, та
особи, яка потребує додаткового
захисту, довідки про звернення за
захистом в Україні, посвідки на
постійне проживання, посвідки на
тимчасове проживання, картки мігранта,
посвідчення біженця, проїзного
документа біженця, паспортного
документа іноземця та особи без
громадянства). Діти віком від 14 до 16
років можуть здійснювати поїздку за
пред'явленням документа, що
підтверджує вік дитини.

Відповідно до п.1.4 Правил
працівники залізниць та суб'єктів
господарювання повинні бути
ввічливими щодо кожного пасажира,
відправника та одержувача
вантажобагажу, виявляти турботу та
увагу до них, уживати заходів з метою
усунення недоліків в обслуговуванні
громадян незалежно від того, за яких
обставин та з чиєї вини вони виникли.

Відповідно до п.2.29 Правил
перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, пасажир, який
перевозить дитину до 14 років, повинен
мати документ, який підтверджує вік
дитини, і надавати його особам, які
контролюють, під час посадки в поїзд та
на шляху прямування.

Відповідно до п.37.3 Правил
перевізник зобов'язаний безпечно та
своєчасно перевезти пасажира від
пункту виїзду до пункту призначення,
указаного в проїзному документі,
надавши йому місце згідно з придбаним
проїзним документом.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 02.07.2013 року
позивачка разом із своїм малолітнім
сином, подругою та її дитиною
повертались додому з відпочинку. Ними
були придбані квитки на поїзд №146
сполученням «Сімферополь-Київ», який
проходив через залізничну станцію
Новоолексіївка, на якій вона зі своїм
сином збиралися сісти до поїзду.

Як зазначила позивачка у своєму
позові та поясненнях під час судового
засідання, прибувши на вищевказану
станцію вони підійшли до свого вагону,
щоб здійснити посадку. Її подрузі з
дитиною провідником вагону було
відмовлено у здійсненні посадки через
відсутність свідоцтва про народження
дитини. В неї були в наявності білети та
свідоцтво про народження сина, але
провідником пасажирського вагону їй
також було відмовлено у здійсненні
посадки без пояснення причин.

Вказані обставини підтвердила в
судовому засіданні свідок ОСОБА_4,
зазначивши що при здійсненні посадки
позивачка пред'являла провіднику
проїзний квиток, паспорт та свідоцтво
про народження дитини. Проте, це було
проігноровано провідником вагону та
відмовлено у здійсненні посадки без
пояснення причин.

До позовної заяви позивачкою
надано копію свідоцтва про народження
дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
виданого 02.06.2009 року, копію паспорту, на
аркуші 7 якого, проставлено відмітку
про дитину позивачки та дату її
народження.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що 02.07.2013 року він знаходився в
тамбурі вагону та бачив, як провідником
вагону ОСОБА_7 було відмовлено у
здійсненні посадки ОСОБА_4 з дитиною
через відсутність свідоцтва про
народження. Позивачка ОСОБА_1 під час
стоянки поїзду посадку не здійснювала,
документи не пред'являла та лише після
того, як поїзд почав рухатись, побігла
за останнім, показуючи документи та
просила зупинити поїзд.

Однак, суд критично ставиться до
показань свідка ОСОБА_6, оскільки
останній є працівником відповідача та
є заінтересованою у справі особою, а
його показання спростовуються
показаннями іншого свідка ОСОБА_4 та
поясненнями позивачки, які не
протирічать один одному, логічні та
послідовні, не взаємовиключні.

Таким чином, суд вважає доведеним
позивачкою не виконання відповідачем
вимог ст.12 Закону України «Про
транспорт» та Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України №1196 від
27.12.2006 року та неправомірної відмови
позивачці з дитиною у посадці до
вагону.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Cуд вважає, що внаслідок
неправомірних дій працівників
відповідача, позивачці було завдано
моральну шкоду, що полягає у душевних
хвилюваннях під час події та після неї,
втрати душевного спокою, завданні
незручностей у повсякденному житті,
додатковому емоційному та фізичному
навантаженні через неможливість
своєчасно та зручно добратись до місця
проживання, вимушеного перебування на
вокзалі з маленькою дитиною за
відсутності умов для належного
відпочинку, на який позивачка
очікувала в разі надання належних
послуг з перевезення.

Враховуючи вказані обставини,
ступінь та тривалість моральних
страждань, виходячи з принципу
розумності та справедливості, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню та з
відповідача на користь позивачки
підлягає стягненню моральна шкода в
розмірі 5000 грн.

В своєму позові позивачка також
просила стягнути з відповідача у
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 94 грн. 90 коп., що складається з
витрат на придбання ліків дитині та 7130
грн. витрат на оздоровлення дитини.
Разом з тим, суд враховує, що під час
розгляду справи по суті позивачка не
довела належними та допустимим
доказами наявність причинного зв'язку
між протиправними діями відповідача,
що виявились у безпідставній відмову у
наданні замовлених послуг з
перевезення, та погіршенням стану
здоров'я її дитини, визначених у
медичній довідці від 11.07.2013 року, та, що
останні не стали наслідком інших умов
та обставин.

Також суд вважає, безпідставними
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача витрат на послуги таксі в
сумі 1860 грн., оскільки вказані витрати
значно перевищують вартість оплачених
позивачкою послуг з перевезення
залізничним транспортом, в наданні
яких їй було відмовлено та не є
співмірними та вимушеними, в розумінні
п.1 ч.2 ст.22 ЦК України.

Також позивачці слід відмовити в
стягнення з відповідача 160 грн. витрат,
пов'язаних із явкою суду, оскільки
вказані витрати відповідно до ч.1 ст.85
ПК України несуть сторони.

Таким чином, в задоволенні позову
в частині стягнення матеріальної шкоди
в сумі 9244 грн. 90 коп. позивачці слід
відмовити повністю.

Оскільки позивачку відповідно до
Закону України «Про судовий збір»
звільнено від сплати судового збору, з
відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.623,1166 ЦК України,
пп.1.4,2.29,7.2,37.3 Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України №1196 від
27.12.2006 року, ст.12 Закону України «Про
транспорт», ст.ст.23,1167 ЦК України,
ст.ст.3,10,11,27,31,58-61,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» про захист прав споживачів,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на користь ОСОБА_1 у рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

В іншій частині в задоволенні
позову відмовити.

Стягнути з Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на користь держави судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на подачу
апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Кіровський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
С.Ю. Казак