РІШЕННЯ

Іменем України

22.12.2014 м. Львів

Франківський районний суд м.Львова

у складі:

головуючого судді Мигаль Г.П.

при секретарі Сушковій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення боргу. Свою заяву позивач мотивує тим, що згідно довідки ЖЕК-№206 Франківського району м.Львова №Б.Н. від 26.10.2001р. вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 прописані і проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ЛМКП «Львівтеплоенерго» у дану квартиру надає послуги з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги була видана розрахункова книжка і відкрито особовий рахунок №2060364. За спожиту теплову енергію і гаряче водопостачання за період з 01.01.1995р. по 01.01.2002 р. відповідачі заборгували підприємству 2126,80грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. 28.11.2001р. за №40-2-2106 була направлена претензія, яка залишилась без відповіді та задоволення. ЛМКП «Львівтеплоенерго» здійснює виробництво, транспортування та реалізацію теплової енергії споживачам багатоповерхових житлових будинків, заборгованість яких перед підприємством за спожиту теплову енергію станом на 01.12.2001р. становить 51.7. Несплата споживачами за надані підприємством послуги призводить до значних збитків, підприємство немає змоги забезпечити своєчасну оплату податків, інших відрахувань державі, розрахуватись за спожиті у процесі виготовлення теплової енергії енергоносії (газ, електроенергія), у зв'язку з чим підприємство є боржником перед ВАТ «Львівгаз» та іншими газопостачальними організаціями, яким заборгувало 24,75 млн.грн. Зважаючи на вищевказані обставини, позивач просить задоволити позов та поновити термін позовної давності в частині стягнення заборгованості за період з 01.01.1995р. по 01.01.1999р. на суму 1034,92 грн., а також стягнути з відповідачів солідарно на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» нанесені збитки в зв'язку з неоплатою за теплову енергію на загальну суму 2126,80 грн.

В подальшому, представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Олійник Л. подала на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій вказує, що відповідачі частково сплатили кошти за надані послуги з тепло-водопостачання та борг станом на 01.10.2011р. перед позивачем складає 1428,78 грн., які просить стягнути з відповідачів. Вказаний борг, представник позивача підтверджує особовим розрахунком заборгованості відповідачки за послуги теплопостачання перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» №2060364, відповідно до якого станом на 20.10.2011р. борг відповідачів становить 1428,78 грн.

Відповідачка - ОСОБА_3 подала на адресу суду заперечення проти позову, мотивуючи тим, що 24.05.2002р. Франківським районним судом м. Львова позов було задоволено у повному обсязі, однак про наявність судового рішення їй стало відомо лише у 2008р., що стало підставою його оскарження, скасування апеляційним судом Львівської області та повернення справи на новий судовий розгляд. Згідно ст. 71 ЦК Української РСР та ст. 257 ЦК України, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється у три роки. Відповідачка вказує, що у позовній заяві та додатках до неї відсутні будь-які докази про наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку, або які б свідчили про зупинення або перерив перебігу строків позовної давності. Такі обставини відсутні, а будь-які сплачені відповідачкою кошти з 01.01.1995р. свідчать про оплату за послуги, надані в місяць платежу, попередній або наступний місяць, не є діями, що свідчать про визнання боргу в цілому і не можуть бути підставою для перериву строків позовної давності згідно з ч.2 ст. 79 ЦК Української РСР та ч.1 ст. 264 ЦК України. Таким чином, позовна давність за вимогами позивача за період з 01.01.1995р. по 07.02.1999р. спливла, у зв'язку із чим відповідачка просить застосувати позовну давність до правовідносин, що виникли в цей період. Окрім того, копія претензії №40-2-2106 від 28.11.2001р. не була отримана відповідачкою, довідка з місця проживання, інформація про заборгованість чи ксерокопія довідки про фінансовий стан позивача не доводять факту надання послуг з постачання теплової енергії і гарячого водопостачання в період з 07.02.1999р. по 01.01.2002р. Саме в цей період квартира АДРЕСА_1 тривалий час не опалювалась через невідомі технічні несправності. Про відсутність теплопостачання у вказаній квартирі своєчасно було складено декілька актів, скріплено підписами трьох споживачів, які проживають у вказаному будинку та надіслано на адресу позивача, як це і передбачалось п.41 Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення. Жодної реакції на виконання п.42 вказаних Правил з боку позивача не послідувало і про його майнові претензії відповідачці стало відомо лише у 2008р., коли уся документація разом із платіжними документами за 1995р.-2002р. була втрачена. В періоди, коли теплопостачання здійснювалось позивачем належним чином, кошти за надані послуги сплачувались відповідачкою своєчасно. Щодо гарячого водопостачання, відповідачка вказує на те, що будинок АДРЕСА_1 з часу його побудови не було обладнано такою системою, у зв'язку з чим підігрів проточної води у ньому здійснюється газовими приладами - колонками. У зв'язку із вище наведеним, відповідачка - ОСОБА_3 повністю заперечує позов та просить у такому відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та дала пояснення, аналогічні позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_1 позов не визнали, дали пояснення, аналогічні заяві про заперечення позову. Окрім того, пояснили, що надана представником позивача інформація по розрахунках не являється достовірною.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №201958, виданого 2 червня 1995 року виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про смерть, що міститься в матеріалах справи. На підставі заповіту, спадкове майно померлої ОСОБА_5, яке складається з квартири АДРЕСА_1, перейшло до спадкоємця - ОСОБА_1, про що видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії ААЕ №540474 від 13.06.1997 року., копія якого міститься в матеріалах справи. Право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_1 зареєстровано Львівським державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, про що видано реєстраційне посвідчення 7 липня 1997р. та записано в реєстрову книгу №26 за реєстровим №13402, копія якого міститься в матеріалах справи.

У вищевказаній квартирі зареєстровані та проживають члени сім'ї власника квартири ОСОБА_1 - її батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачі користується наданими послугами теплопостачання та від останніх не відмовлялися, однак, допустили заборгованість за вказані послуги. Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання, така заборгованість станом на 31.12.2002 року становить 1428,78грн.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території.

Солідарна відповідальність всіх мешканців квартири за неоплату житлово-комунальних послуг може бути покладена на власника та членів сім'ї власника квартири у випадку, якщо вона встановлена законом чи договором (ст.174 ЦК УРСР).

Як встановлено в судовому засіданні, між власником квартири - відповідачем - ОСОБА_1 та членами його сім'ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визначений розмір участі кожного з них у зобов'язаннях щодо оплати за житлово-комунальні послуги, що підтвердили відповідачі в судовому засіданні.

В такому випадку відповідальність за невиконання зобов'язань щодо оплати житлово-комунальних послуг покладається на власника квартири - ОСОБА_1, та не підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги за теплопостачання солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Позивач на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини не пред'явив свої претензії спадкоємцю - відповідачці ОСОБА_1, яка прийняла спадщину, а отже відповідно до положень ст.557 ЦК України УРСР 1963р., втратив належне йому право вимоги щодо стягнення заборгованості за період з 1.01.1995р. по 09.09.1996р. , який виник за період до дня смерті ОСОБА_7

Відповідно до ст.60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони покликаються як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов"язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до ст.79 ЦК УРСРпо спорах, в яких однією або обома сторонами є громадяни, перебіг строку позовної давності переривається також вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчать про визнання боргу. Після перериву перебіг строку позовної давності починається спочатку; час, що минув до перериву, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 05.02.2002р., просив поновити строк позовної давності за період з 01.01.1995р. по 01.01.1999р. на суму 1034,92грн. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що строк позовної давності не було пропущено, оскільки такий переривався вчиненням відповідачами дій щодо часткового погашення боргу за минулі періоди. Суд відкидає твердження представника позивача щодо переривання строку позовної давності, оскільки позивачем не надано суду доказів, які свідчать про сплату відповідачами боргу за минулі періоди (з 01.01.1995р. по 01.01.1999р.) та вважає, що заслуховують на увагу твердження відповідачів, які пояснили, що оплату за теплопостачання здійснювали за поточні періоди, про що зазначено у квитанціях про сплату послуг.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача щодо поновлення строку позовної давності, оскільки позивач не зазначив поважних причин його пропуску та не надав відповідних доказів. За таких обставин у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості в сумі 1034,92грн.( за період з 01.01.1995р. по 01.01.1999р.) слід відмовити за пропуском строку позовної давності

Розглянувши матеріали справи та оцінивши докази, які містяться у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання з власника квартири, відповідача у справі - ОСОБА_1 в сумі 393,86грн. (1428,78 грн.-1034,92грн.). Не підлягають до задоволенню вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки між власником квартири та членами її сім'ї не визначався розмір витрат та не укладався договір щодо оплати послуг з теплопостачання.

Згідно ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,209, 212-216,218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Відмовити в поновленні строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за період з 01.01.1995 р. по 01.01.1999 р. на суму 1034,92 на суму 1034,92 грн. (одна тисяча тридцять чотири гривні дев'яносто дві копійки).

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2) в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (м.Львів, вул.Городоцька, 203) заборгованість за теплову енергію в сумі 393,86 грн. (триста дев'яносто три гривні вісімдесят шість копійок).

В решті позовних вимог відмовити за спливом строку позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 14 грн. (чотирнадцять гривень) судових витрат у вигляді державного мита в користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги.

Суддя Мигаль Г.П.