Справа № 308/7864/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючої судді
Монич О.В.,

при секретарі
ПассерМ.І.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1
ОСОБА_3

відповідача
ОСОБА_4

представник ОСОБА_4
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа
без самостійних вимог - Приватний
нотаріус Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, фізична
особа підприємець ОСОБА_8, про визнання
недійсним висновку експерта про
ринкову вартість земельної ділянки,
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки , -

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа
без самостійних вимог - Приватний
нотаріус Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки , укладеного
18 грудня 2010 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що
укладений договір є фіктивним, так як у
сторін не було наміру створення
правових наслідків, що зумовлювалися
правочином, метою правочину було
заволодіти його часткою у спільному
майні, яке знаходилося на даній
земельній ділянці побудоване ним та
ОСОБА_4 у 2007-2008 роках на спільні кошти
відповідно до наданих дозволів міської
ради та архітектури. Укладений договір
не відповідає загальним підставам
дійсності правочинів, зазначених у ч.5
ст. 203 ЦКУ, оскільки не спрямований на
реальне настання правових наслідків,
зумовлених ним.

Оспорений договір вважає недійсним
також у зв'язку з тим, що при його
укладенні була порушена процедура - не
отримано його нотаріальний дозвіл на
укладення договору, на час укладення
договору він перебував у шлюбі із
ОСОБА_4, земельна ділянка була
приватизована ОСОБА_4 у шлюбі, на даній
земельній ділянці знаходився об'єкт,
який вони побудували з ОСОБА_4 в шлюбі
за спільні кошти сімї. Побудова
майстерні у 2008 році стверджується
матеріалами дослідчої перевірки,
план-схемою «Закарпатгеодезцентру», та
постійним договором на постачання
електроенергії від 23.07.08 р.

У судовому засіданні ОСОБА_1 подав
заяву про збільшення позовних вимог
якою просив визнати недійсним
висновок експерта про ринкову вартість
земельної ділянки, визнати недійсним
договір купівлі - продажу земельної
ділянки, - на тій підставі, що висновок
експерта про ринкову вартість
земельної ділянки, який видано
фізичною-особою підприємцем ОСОБА_8 не
відповідає ЗУ «Про оцінку земель»,
ОСОБА_8 про оцінку земель затвердженої
ПКМУ № 11 від 11.10.02 № 1531, експерт не
обстежив земельну ділянку де
знаходилися будівлі, не зазначив
нежитлове приміщення літ. «Д» як
будівля , договір укладений всупереч п.
44, Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
оскільки він як співвласник належного
на праві спільної сумісною власності
подружжю майна не давав згоди на
укладення договору, п. 68 Інструкції -
ціна земельної ділянки визначається за
експертною грошовою оцінкою, що
виконується організаціями, які мають
відповідну ліцензію на виконання цього
виду робіт. Вважає договір недійсним,
оскільки не зареєстрований відповідно
до ст. 210 ЦКУ. Позивач просить визнати
недійсним висновок експерта про
ринкову вартість земельної ділянки,
визнати недійсним договір купівлі -
продажу земельної ділянки від 18.12.10 р.

Позивач та його представники ОСОБА_1,
ОСОБА_3, у судовому засіданні
підтримали позовні вимоги та просили
їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог заперечили,
та пояснили, що земельна ділянка яка є
предметом позову приватизована ОСОБА_4
у шлюбі. На день укладення договору
ОСОБА_4 була власником земельної
ділянки як відповідно до загальних
норм матеріального права так і
відповідно до шлюбного договору
укладеного між нею та ОСОБА_1 На
вказаній земельній ділянці не має
спільного сумісного майна подружжя.
Житловий будинок розташований на
земельній ділянці є її власністю в
порядку спадкування. Недобудова,
розташована на земельній ділянці є
самовільним будівництвом її сестри
ОСОБА_6 Як власник земельної ділянки
мала право укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки.
Договір купівлі продажу укладений
відповідно до вимог законодавства з
дотримання Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України. Договір зареєстрований у
передбаченому законом порядку.
Укладений з метою реального настання
наслідків, передбачених ним - перехід
права власності на ОСОБА_6 Для
укладення договору було замовлено
виготовлення Звіту про експертну
грошову оцінку земельної ділянки із
визначенням ринкової вартості
земельної ділянки. Звіт виготовив ФОП
ОСОБА_8, який мав повноваження на його
виготовлення. Визначених
законодавством підстав для визнання
висновку експерта недійсним не має.
Звіт про експертно грошову оцінку
земельної ділянки виготовлено
кваліфікованим спеціалістом, який діяв
на підставі ліцензії Державного
агентства земельних ресурсів України
серії АВ № 332245 від 06.09.07 р. Вказаним
договором не порушено прав та законних
інтересів ОСОБА_1, відповідно він не мав
права в порядку ст.3 ЦПКУ звертатися із
цим позовом до суду.

ОСОБА_4 подала суду свідоцтво про зміну
імені виданого 31.10.13 р. серії НОМЕР_1
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по м. Ужгороду згідно
якого призвіще ОСОБА_4 змінено на
призвіще ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання
не зявилась. Подала суду клопотання
яким просила відмовити у задоволенні
позову як безпідставний та
недоведений, розглядати справу без її
участі. Надала суду Рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
04.07.11 по судовій справі 2-460211 яким її
визнано власником самочинного
будівництва літ. «Д» по АДРЕСА_1 та
Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 28.08.12 р. яким
скасовано право власності на самочинне
будівництво у зв'язку з недотриманням
процесуального порядку оформлення
права власності на новостворене майно
та самочинне будівництво.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7
у судове не зявилася, однак надала
заяву якою просила розглядати справу
без її участі. Договір вважає дійсним,
укладеним відповідно до вимог
законодавства, з дотриманням процедури
його укладення. Позов просила вирішити
згідно діючого законодавства.

Третя сторона без самостійних вомог
ФОП ОСОБА_8 в судове засідання не
зявився.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, оцінивши наявні у
справі докази і матеріали справи у їх
сукупності, вважає що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК
України, якою встановлений принцип
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, що мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
між сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що
18.12.2010 року між ОСОБА_4, (продавець)
ОСОБА_6 (покупець) був укладений договір
купівлі - продажу земельної ділянки,
згідно якого продавець продав, а
покупець купив земельну ділянку площею
0,0548 га, кадастровий номер :59:001:0035,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказана земельна ділянка належала
ОСОБА_4 на підставі Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЗК №052293 виданого 20.03.2007 року на
підставі рішення ІУ сесії У скликання
від 23.11.2006 №103 Ужгородської міської
ради, для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка).

Договір посвідчено 18.12.2010 року за
реєстровим номером 189 приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_7

На виконання вимог ст. 210, 182 ЦКУ, ст.ст.
125,132 ЗКУ відповідно до витягу з
державного реєстру правочинів № 9404828
договір купівлі-продажу
зареєстрований 18.12.10 о 13 год.48 хв.,
реєстраційний номер правочину 4266242 ,
право власності на земельну ділянку
зареєстровано в поземельній книзі
відділу Держкомзему у місті Ужгороді
Закарпатської області 20.05.11 р. за
реєстровим номером 90010035:03:01, про
що в державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЗК
№ 052293 вчинено відповідний запис.

На день укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки
ОСОБА_4 була у шлюбі з позивачем.

Одноосібним власником земельної
ділянки, яка є предметом договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 стала в процесі
її приватизації, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЗК № 052293,
розмір земельної ділянки 0.0548 га
відповідає нормам безоплатної
передачі земельних ділянок
громадянам.

Державний акт про право власності на
земельну ділянку видано 20.03.07 р.

Відповідно до вимог ст.121 ЗКУ, ст. 57 СКУ в
редакції на день виникнення спірних
правовідносин, п.2.2. п.п.»г» шлюбного
договору укладеного між подружжям
ОСОБА_4 ця земельна ділянка на день
укладення договору купівлі-продажу
18.12.10 була особистою приватною
власністю ОСОБА_4 Це ж стверджується
п.18-2 Постанови ПВСУ від 16.04.04 р. № 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства» Пленум ВСУ
дав роз'яснення що «Відповідно до
положень ст..ст.81, 116 ЩКУ, окрема
земельна ділянка одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації є його
особистою приватною власністю, а не
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки йдеться не про майно, нажите у
шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.»

На вказаній земельній ділянці не було
майна, яке б належало подружжю на праві
спільної сумісної власності. Належних
та допустимих доказів цього в порядку
ст. ст.58-59 ЦПКУ позивач суду не надав.

Відповідно до п. Згідно із ч.1 та ч. 2 ст. 5
ЦКУ акти цивільного законодавства, що
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання чинності відповідними актами,
акт цивільного законодавства не має
зворотної дії в часі , крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність.

Як власник земельної ділянки ОСОБА_4
мала право укласти договір
купівлі-продажу земельної ділянки.

При укладенні договору та посвідченні
його приватним нотаріусом ОСОБА_7 не
порушено п. 44 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій. Позивачем
не доведено факту належності йому
майна на вказаній земельній ділянці на
день укладення ос пореного договору

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 204 ЦК України презюмується, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено,
що якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з приписами ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Главою 16 ЦК України регламентовані
підстави, з яких договір може бути
визнаний недійсним, а також наслідки
визнання його таким.

Правовідносини сторін щодо укладення
договору купівлі - продажу земельної
ділянки регламентовані ст.ст.655-661, 693, 373
ЦК України.

Аналізуючи всі вищезазначені приписи
матеріального та процесуального права,
суд приходить до наступного.

Згідно з ст.3 ЦПКУ, положеннями глави 16
ЦК України особа, яка вважає, що її
речові права порушені, має право
звернутися до суду з вимогами про
визнання правочину недійсним, вказавши
конкретну підставу для визнання його
недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу ст.
10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач просить визнати договір
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним як фіктивний. Згідно ст.234 ЦКУ
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлюються цим правочином.
Фіктивний правочин є недійсним
незалежно від мети його укладення,
оскільки сторони не мають на увазі
настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.

Відповідно до роз'яснень ПВСУ
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року №9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" даних у п. 24. «Для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину… У разі якщо на
виконання правочину було передано
майно, такий правочин не може бути
кваліфікований як фіктивний.»

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання договору купівлі-продажу
земельної ділянки укладеного 18.12.10 р.
ОСОБА_6 зареєструвала право власності
в порядку встановленому чинним
законодавством. На неї перейшло право
власності на земельну ділянку. За
вказану земельну ділянку ОСОБА_6
сплатила 19500.00 гривен, а ОСОБА_4 отримала
ці кошти (п.2.1. договору). Рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 28.08.12 р., за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайон-ного суду від
04.07.11 р. за позовом ОСОБА_6 про визнання
права власнос-ті на самочинне
будівництво по АДРЕСА_1,встановлено, що
на придбаній земельній ділянці ОСОБА_6
вчинила самочинне будівництво. Вказане
рішення суду має преюдиційни характер
для вирішення предмету цього позову
відповідно до ч.3 ст.61 ЦПКУ

Тобто сторони договору купівлі-продажу
вчинили ряд юридично значимих дій
направлених на реалізацію договору
купівлі-продажу.

У судовому засіданні позивачем не було
доведено підстав, що передбачені
законом, для визнання договору купівлі
- продажу земельної ділянки недійсним,
фіктивним.

Не встановлено таких і судом. Кожна із
сторін договору знала про всі істотні
умови його укладення, мали необхідний
обсяг дієздатності, зміст договору не
суперечить ЦКУ, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства, воля сторін при укладенні
договору відповідала їх волевиявленню

Ст.16 ЦКУ визначені способи захисту
права, зокрема шляхом визнання
правочину недійсним. Поняття та види
правочинів визначені ст.202 ЦКУ.
Відповідно до наведених норм

права закон не передбачає можливості
визнання недійсним висновку експерта
про ринкову вартість земельної
ділянки, що міститься у звіті про
експертно грошову оцінку земельної
ділянки, який видано ФОП ОСОБА_8
Позивач в порядку ст.ст.10,11 ЦПКУ не
надав суду звіт про експертну оцінку,
висновок експерта які просить визнати
недійсними. Його доводи, щодо
незаконності та недійсності висновку
експерта є безпідставними,
необґрунтованими, ґрунтуються лише на
припущеннях.

Суд виносить рішення в межах позовних
вимог та на основі встановлених
обставин справи, що доведені належними
доказами. Судочинство здійснюється на
засадах змагальності. Сторони
зобов'язані обґрунтувати свої вимоги
і заперечення поданими суду доказами.
Докази повинні бути належними та
допустимими. Однак, як вбачається із
матеріалів справи позивач не надав
жодного належного та допустимого
доказу в підтвердження порушення
відповідачами укладенням оспореного
договору його прав та охоронюваних
законом інтересів.

Згідно ст.57 ЦПКУ суд приймає до уваги
тільки ті докази, які мають значення
для вирішення справи.Суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З урахуванням зазначеного позов
задоволенню не підлягає повністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 15 60, 88, 209, 212, 215, 218, 224
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

РІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, третя особа без самостійних
вимог - Приватний нотаріус
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, фізична особа
підприємець ОСОБА_8, про визнання
недійсним висновку експерта про
ринкову вартість земельної ділянки,
визнання недійсним договору купівлі -
продажу земельної ділянки - відмовити.

Скасувати ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 18.05.2013 р. про
забезпечення позову - арешт земельної
ділянки, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяті днів після
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
Монич
О.В.