АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/6114/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 638/1053/ 14
Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - про відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Пилипчук Н.П.,

суддів:
Крилової Т.Г.,

Довгаль А.П.

при секретарі -
Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє
в інтересах ОСОБА_3,

на рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 16 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями і діями
органів досудового розслідування, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 10.05.2001 року слідчим слідчого відділу
податкової міліції ДПІ м. Харкова
Пономаренко А.А. стосовно ОСОБА_3 було
порушено кримінальну справу № 16010090 за
ознаками частини 2 статті 167 КК України
1960 року - службова недбалість. 11.05.2001
року ОСОБА_3 по вказаній справі була
притягнута у якості обвинуваченої;
14.05.2001 року відносно неї застосовано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд. 31 серпня 2006 року дії ОСОБА_3
перекваліфіковані з ч.2 ст.167 КК України
1960 року на ч. 1 ст. 205 КК України 2001 року. 15
листопада 2012 року кримінальну справу
закрито у зв'язку з відсутністю в діях
ОСОБА_3 складу злочину. Позивач
наполягала, що зазначені, дії слідчого
органу були незаконні, обмежували її
права та спричинили їй моральну шкоду,
оскільки у зв'язку із порушенням
кримінальної справи, вона вимушено
покинула Батьківщину та не могла
вільно спілкуватись із рідними та
близькими, втратила роботу та була
вимушена облаштувати життя за
кордоном. На підставі викладеного
позивач просить суд стягнути з держави
в особі Державної казначейської служби
України моральну шкоду у розмірі 200 000
грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 16 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 16 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи.
Посилається на ті самі обставини, якими
обґрунтовував свої позовні вимоги.

У відповідності до статті 303 ЦПК
України апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, що з'явились,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.05.2001 року
постановою слідчого СВ ОПІ м. Харкова
Пономаренко Г.О. винесено постанову про
порушення кримінальної справи у
відношенні ОСОБА_3 за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.167 КК України 1960
року (а.с.4).

11.05.2001 року слідчим СВ ОПІ м. Харкова
Пономаренко Г.О. винесено постанову про
притягнення ОСОБА_3 в якості
обвинуваченої за ознаками злочину,
передбаченого ч.2 ст.167 КК України 1960
року (а.с. 5-7).

31.08.2006 року слідчим СВ ОПІ м. Харкова
Поповичук В.А. винесено постанову про
перекваліфікацію дій ОСОБА_3 з ч.2 ст.167
КК України 1960 року на ч.1 ст.205 КК України
(а.с. 8-9).

15.11.2012 року слідчим відділу СУ ГУ МВС
України в Харківській області Цибко
А.В. винесено постанову про припинення
кримінальної справи за обвинуваченням
ОСОБА_3 відповідно до вимог п. 2 ст. 6 КПК
України 1960 року (а.с.11-12).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено у
встановленому законом порядку
незаконність дій органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність або органів досудового
розслідування в ході проведення
досудового розслідування кримінальної
справи №16010090 у відношенні ОСОБА_3; на
момент винесення постанови про
закриття кримінальної справи, позивач
вже була громадянином іншої держави,
тривалий час знаходилася на території
Німеччини, не відчувала обмежень у
зв*язку з досудовим слідством, не
довела факт спричинення їй моральної
шкоди.

Проте до таких висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального права.

За вимогами Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду», ч.
ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода в
порядку, передбаченому цими нормами,
може бути відшкодована лише внаслідок
обставин, визначених ст. 1 цього Закону,
а право на її відшкодування виникає у
випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» в
редакції, що діяла на час існування
спірних правовідносин, передбачено, що
підлягає відшкодування шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках закриття
кримінальної справи за відсутністю
події злочину, відсутністю у діянні
складу злочину або недоведеністю
участі обвинуваченого у вчиненні
злочину.

Так, ст. 4 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»
передбачено, що відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до повноважень органів
Державної казначейської служби
України, визначених ст. 43 Бюджетного
кодексу України, Положенням про
Державну казначейську службу України,
затвердженого указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
органами Державного казначейства
здійснюються функції: операції з
коштами Державного бюджету,
розрахунково-касового обслуговування
розпорядників і одержувачів бюджетних
коштів; контролю за здійсненням
бюджетних повноважень при зарахуванні
надходжень, взятті бюджетних
зобов'язань та проведенні дотримання
учасниками бюджетного процесу
бюджетного законодавства,
бухгалтерського обліку та складання
звітності при виконанні Державного
бюджету.

При визначенні розміру моральної
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду, суд повинен визначити страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру, при
цьому суд зобов'язаний враховувати, що
таке відшкодування проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць на момент перебування
під слідством чи судом (ст. 13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду»).

Згідно роз*ясень, що містяться у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», у випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру мінімальної заробітної
плати чи неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, що діють на час
розгляду справи.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, ніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

За обставин незаконного перебування
позивача під слідством, застосування
щодо неї запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, висновки суду
першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позову є
необґрунтованими.

Судова колегія критично оцінює доводи
відповідача про недоведеність
позовних вимог, оскільки сам факт
обвинувачення позивачки у вчиненні
злочину, який вона не скоювала,
перебування під слідством протягом 11
років, застосування до неї запобіжного
заходу у вигляді підписки про невиїзд
вочевидь мали наслідком пов*язані з цим
душевні та моральні страждання і
переживання.

За таких обставин, судова колегія
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню - з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на
користь ОСОБА_3 на відшкодування
моральної шкоди підлягає стягненню 168
246,4 грн. (мінімальна заробітна плата 1218
грн. х 138 місяців 4 дні).

Судова колегія керуючись принципами
рівності, поміркованості, розумності,
справедливості не вбачає підстав для
стягнення відшкодування у більшому
розмірі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне скасувати рішення
суду першої інстанції підставою для
чого, згідно п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального права. Необхідно
ухвалити нове рішення про часткове
задоволення позову із наведених вище
підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія судової палати у
цивільних справах, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 16 липня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_3 на відшкодування моральної
шкоди 168 246,4 грн.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді