Справа № 640/7841/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року
м. Харків

Київський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Якуші Н.В.

при секретарі - Пічугіної А.Г.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Київського районного
суду м. Харкова цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про
стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з уточненим в процесі розгляду
позовом до ОСОБА_3, в якому просила
стягнути з відповідача суму грошових
коштів у розмірі 87841 грн. 45 коп. та
понесенні нею судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 посилалась на те, що 12.02.2014 року
між нею та відповідачем було укладено
попередній договір, відповідно до п.1.1
якого сторони прийняли на себе
зобов'язання у строк до 18.00 годин 01
квітня 2014 року укласти основний
договір купівлі-продажу земельних
ділянок площею 0,1 га та 0,25 га
відповідно, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. Проте, у визначений час
відповідач до нотаріуса не з'явився,
тобто ухилився від укладання основного
договору купівлі - продажу земельних
ділянок.

Вказувала, що при укладанні
попереднього договору відповідач
отримав від неї завдаток у розмірі 25650
гривень, що становило еквівалент 3,000
тисячам доларів США.

Посилаючись на те, що п.2.4 попереднього
договору було встановлено, що Сторона 1
(відповідач), винна у порушенні
зобов'язання по укладанню договору
купівлі - продажу на умовах цього
договору, повинна повернути грошову
суму, отриману згідно п.1.4 цього
договору і додатково сплатити Стороні 2
(позивачу) штраф у розмірі 100% від
отриманої згідно з п.1.4 цього договору
суми за кожний день користування,
починаючи з моменту припинення дії
попереднього договору.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог,
позивач зазначала, що направляла
відповідачу вимогу про виконання ним
зобов'язання повернути їй суму
завдатку та додатково суму, що дорівнює
розміру завдатку, що разом дорівнює 6000
доларів США, проте відповідач не
виконав заявлену до нього вимогу.

У зв'язку з чим просила її позовні
вимоги задовольнити та стягнути з
відповідача уточнену суму в розмірі 87841
грн. 45 коп., що в свою чергу складається
з 35136,60 грн. (суми завдатку по курсу
100$ =1171,22 грн.) +35136,60 грн. (суми штрафу по
курсу 100$ =1171,22 грн.)+ 17568,30 грн. (сума пені
за 100 днів прострочення).

В судове засідання позивач ОСОБА_2
не з'явилася, була повідомлена належним
чином про місце і час розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1, який
діє на підставі Довіреності від 13.05.2014
року в судовому засіданні на
задоволенні уточнених позовних вимог
наполягав, надав пояснення, що є
аналогічними обґрунтуванням, які
викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явився, повідомлялись
належним чином про місце і час розгляду
справи за місцем реєстрації, причини
неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи та об'єктивно
оцінивши докази, які містяться в
справі, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Судом встановлено, що 12 лютого 2014 року
між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_3 було укладено попередній
договір щодо купівлі-продажу земельних
ділянок площею 0,1 га та 0,25 га
відповідно, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.3).

Даний договір був нотаріально
завірений та виконання умов
попереднього договору, а саме п.1.4.
позивач передав, а відповідач отримав
суму завдатку у розмірі 25650 грн., що за
згодою сторін складало еквівалент 3000
(трьох тисяч) доларів США.

Згідно вимог ст.629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.635 ЦК
України попереднім є договір,
сторони якого зобов'язуються протягом
певного строку (у певний термін)
укласти договір у майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором.

Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі. Сторона, яка
необґрунтовано ухиляється від
укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Так як, за умовами
попереднього договору, укладеного між
сторонами 12.02.2014 року основний
договір купівлі - продажу земельних
ділянок між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено
не було, то попередній договір припинив
свою дію.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 до
відповідача про зобов'язання
останнього повернути їй суму завдатку
у розмірі 35136,60 грн., що є еквівалентний
3000 доларів США за офіційним курсом НБУ
станом на 09.07.2014 року, то суд зазначає
наступне.

Зазначеним попереднім договором
(пункт 2.4) було встановлено, що в разі
відмови продавця від укладення
договору купівлі-продажу на умовах
цього договору він зобов'язується
повернути покупцю суму, отриману
згідно п. 1.4 розділу 1 цього договору і
додатково сплатити штраф у розмірі 100%
від отриманої згідно з п.1.4. розділу 1
цього договору суму, а також сплатити
стороні 2, тобто позивачу, пеню у
розмірі 0,5% від отриманої згідно з
пунктом 1.4. цього договору за кожний
день користування, починаючи з моменту
припинення дії попереднього договору.

Необґрунтоване ухилення однієї із
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства
(частина друга статті 635 ЦК України).

Згідно із вимогами ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до положень ст. 627
ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК
України).

З позовної заяви ОСОБА_2
вбачається, що основний договір
купівлі - продажу земельних ділянок між
сторонами по справі укладений не був
через ухилення від його укладання
продавця ОСОБА_3

Проте, згідно із ч. 2 ст. 570 ЦК України,
якщо не буде встановлено, що сума,
сплачена в рахунок належних з боржника
за попереднім договором платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.
Законом не передбачено, що якщо аванс
згідно з умовами попереднього договору
був переданий, а зобов'язання не
виконано, тобто основний договір у
визначений попереднім договором строк
не укладений, то аванс залишається у
сторони, яка його отримала.

Ця позиція правова позиція висловлена
Верховним Судом України у Постанові
від 13.02.2013р. у справі №6-176цс12 щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Згідно з ч.2 ст. 214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ч.3 ст. 6 ЦПК України
сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті або із суті відносин між
сторонами.

Відповідно до статті 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Завдаток одночасно є доказом самого
факту існування зобов'язання, виконує
платіжну функцію та є способом
забезпечення виконання зобов'язання.

З огляду на зазначене та положення
статей 546, 548 ЦК України завдатком може
бути забезпечене лише дійсне
зобов'язання.

Як було встановлено судом, попередній
договір, укладений сторонами 12 лютого
2014 року є припиненим.

Отже, суд приходить до висновку, що
оскільки попередній договір є
припиненим, основний договір
купівлі-продажу сторони не укладали, а
тому одержані ОСОБА_2 від ОСОБА_3
грошові кошти у сумі 25650 грн. є не
завдатком, а авансом, який у будь-якому
разі підлягає поверненню позивачу в
розмірі сплаченої суми.

Проте суд не вбачає правових підстав
для стягнення з ОСОБА_3 35136,60 грн., що
еквівалентно 3000 доларів США станом на
09.07.2014 року, оскільки як вбачається з
тексту укладеного між сторонами
попереднього договору щодо
купівлі-продажу земельних ділянок, а
саме у п.1.4. засвідчено передачу
грошових коштів відповідачу у
гривневому еквіваленті у розмірі 25650
грн., а не в доларовому, як зазначає
позивач.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається позивач
ОСОБА_2 як на підставу для задоволення
цієї позовної вимоги частково знайшли
своє підтвердження у судовому
засіданні, у зв'язку з чим суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги позивача
в цій частині підлягають частковому
задоволенню, а саме полягають у
стягненні зі ОСОБА_3 на користь
позивача грошових коштів у розмірі 25650
грн., які були передані останнім за
попереднім договором.

Щодо вимог позивача та його
представника відносно стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 100% від
отриманої згідно п.1.4 попереднього
договору та пені, на задоволенні яких
останній наполягав у залі судових
засідань, суд приходить до наступного.

Згідно вимог статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною першою статті 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором.

Необґрунтоване ухилення однієї із
сторін від укладення основного
договору, передбаченого попереднім
договором, може бути підставою для
відшкодування другій стороні збитків,
завданих простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства
(частина друга статті 635 ЦК України).

Аналіз наведених норм матеріального
права дає підстави для висновку про те,
що, вирішуючи спір про відшкодування
збитків, завданих одній із сторін
попереднього договору, суду слід
встановити причину не укладення
основного договору, чи мало місце
необґрунтоване ухилення однієї із
сторін від укладення договору, а також
з'ясувати умови відповідальності, які
були встановлені попереднім договором.

Отже, для настання негативних
наслідків у вигляді для відшкодування
другій стороні збитків, завданих
простроченням або його невиконанням,
необхідною умовою є необґрунтоване
ухилення однієї із сторін попереднього
договору від укладення основного
договору протягом строку ,
встановленого попереднім договором.

При цьому під ухиленням слід розуміти
не намір відмовитись від договору, а
конкретні дії учасників правовідносин,
спрямованих на невиконання умов
договору. Також враховується настання
строку виконання умов попереднього
договору та відсутність можливості
його виконання у строк, визначений
договором.

Матеріали справи містять докази того,
що відповідач ухилився від укладання
основного договору, про що свідчить те,
що в строк, передбачений попереднім
договором, сторони не уклали договір -
купівлі продажу земельних ділянок, а
також підтверджується листом від 08.04.2014
року, який був направлений на адресу
відповідача ОСОБА_2 з вимогою повернути
кошти (а.с.4).

Оскільки предметом попереднього
договору є зобов'язання сторін у
майбутньому укласти основний договір,
то укладення такого договору не тягне
за собою виникнення основного
зобов'язання, виконання якого може бути
забезпечено у відповідності до
положень глави 49 ЦК України.

Разом з тим, сторони попереднього
договору не позбавлені права
встановити штрафні санкції за
невиконання визначених у договорі
зобов'язань.

Відповідно п 2.4. Попереднього
договору сторонами були узгоджені
наслідки за порушення зобов'язання по
укладанню договору - купівлі продажу, а
саме в разі порушення умов договору
продавцем, то він зобов'язаний
повернути отриману згідно п 1.4 розділу
І попереднього договору суму та
додатково сплатити ОСОБА_2 штраф у
розмірі 100 % від отриманої ним згідно з
п1.4. договору суми, а також сплатити
ОСОБА_2 пеню у розмірі 0,5 % від отриманої
згідно п 1.4 договору суми за кожний день
користування, починаючи з моменту
припинення дії попереднього договору.

Таким чином, суд вважає за необхідне
частково задовольнити вимоги позивача
в цій частині, а саме, стягнути з
відповідача штраф у розмірі 25650 грн., що
в свою чергу відповідає сумі
отриманого відповідачем від позивача
авансу, та стягнути пеню, розмір якої з
дня припинення дії попереднього
договору до 09.07.2014 року (до дня
заявленого позивачем) дорівнює 12825 грн.,
виходячи з того, що отримана
відповідачем сума відповідно до п.1.4
складала 25650 грн., а не 3000 доларів, як
зазначає позивач.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених вимог.

Таким чином, суд вважає за
необхідне стягнути судовий збір з
відповідача у розмірі 729,85 грн., що буде
складати 73 % від задоволених судом
вимог позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 546, 548, 570, 635, 651 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 27-30, 57- 60, 88, 20, 212-215,
224-226,228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про
стягнення суми - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2)
грошові кошти у розмірі 64125 (шістьдесят
чотири тисячи сто двадцять п'ять) грн.

Стягнути з зі ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) витрати по сплаті
судового збору у розмірі 729 грн. 85 коп.

В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається в Апеляційний
суд Харківської області через
Київський районний суд м. Харкова
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 21
липня 2014 року.

Суддя
Н.В. Якуша