АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі
Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 19 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Контракт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Зета» про визнання
недійсним частини правочину, -

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до Подільського районного суду м. Києва
із позовом до ПАТ «Банк Контракт», ТОВ
«Зета» про визнання недійсним частини
правочину.

В обґрунтування позову
вказувала, що рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 01.12.2010 р. з
ТОВ «Зета» стягнуто на користь ОСОБА_2
збитки в сумі 21263 грн. 34 коп. та судові
витрати. Оскільки позивач дізналась, що
ТОВ «Зета» не має коштів для
відшкодування збитків, звернулась з
листом до гаранта виконання
зобов'язань, яким є ПАТ «Банк
«Контракт» з проханням відшкодувати
збитки, однак Банком було відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні її вимог. У зв'язку
з вказаною відмовою ОСОБА_2 у виплаті
коштів, остання звернулась до
Подільського районного суду м. Києва з
позовом до ПАТ «Банк «Контракт» про
стягнення суми збитків. Рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 27.10.2011р.позов ОСОБА_2 був
задоволений, проте Апеляційним судом м.
Києва рішення суду першої інстанції
було скасовано і прийнято нове, яким
ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні
позову.

Унікальний номер справи: 758/15117/13-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/8634/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Васильченко О.В.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Корчевний
Г.В.Керуючись ст. 13 Закону України «Про
туризм», ОСОБА_2, з метою забезпечення
прав та законних інтересів громадян -
споживачів туристичних послуг,
звернулась до суду з позовом про
визнання недійсними: п. 2.4 Договору про
надання банківської гарантії
виконання зобов'язань від 27.10.09 № 651/09-Г,
укладеного між ТОВ «Зета» і ВАТ
Торговельно-фінансовий банк
«Контракт», правонаступником якого є
ПАТ «Банк «Контракт»; п. 2.6 зазначеного
вище договору в частині відшкодування
гарантом збитків на підставі
документів, що підтверджують порушення
процесу про визнання Принципала
банкрутом; Гарантію виконання
зобов'язань № 651/09-Г, що є Додатком № 1 до
зазначеного вище договору, в частині
сплати суми гарантії Бенефіціару у
разі порушення процесу про визнання
Принципала банкрутом.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 19 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
Банк «Контракт», товариства з
обмеженою відповідальністю «Зета» про
визнання недійсними: п. 2.4 Договору про
надання банківської гарантії
виконання зобов'язань від 27.10.09 № 651/09-Г,
укладеного між ТОВ «Зета» і ВАТ
Торговельно-фінансовий банк
«Контракт», правонаступником якого є
ПАТ «Банк «Контракт»; п. 2.6 зазначеного
вище договору в частині відшкодування
гарантом збитків на підставі
документів, що підтверджують порушення
процесу про визнання Принципала
банкрутом; Гарантію виконання
зобов'язань № 651/09-Г, що є Додатком № 1 до
зазначеного вище договору, в частині
сплати суми гарантії Бенефіціару у
разі порушення процесу про визнання
Принципала банкрутом; солідарне
стягнення 229,40 грн., відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просять рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт посилається, що з огляду
на зміст «Право споживача на належну
якість продукції» - мова йде про
інформацію відносно якісних
характеристик продукції.

Зазначає, що стосовно правовідносин,
які виникли між позивачкою ОСОБА_2 та
відповідачем ТОЗ «ЗЕТА», під
продукцією слід розуміти туристичні
послуги. Таким чином, надання
банківської гарантії не є туристичною
послугою, а тому вимога ст.6 Закону
України «Про захист прав споживачів»
про надання споживачу інформації про
продукцію (послуги) не передбачає
надання інформації про банківську
гарантію.

Посилається, що про сам факт, що
гарантом виконання туроператором
своїх зобов'язань є ПАТ «Банк
«Контракт», ОСОБА_2 стало відомо лише в
грудні 2010 року. На запит представника
ОСОБА_2, ОСОБА_5, листом від 07.12.2010 р. №
Б-189 Державна служба туризму і курортів
повідомила, що гарантом в даному
випадку є саме ПАТ «Банк «Контракт»
(копії запиту і листа додаються). А
текст договору банківської гарантії
став відомий ОСОБА_2 тільки під час
розгляду з суді справи за позовом
ОСОБА_2 до ПАТ «Банк «Контракт», а саме -
був доданий ПАТ «Банк «Контракт» до
своїх заперечень на позовну заяву від
22.08.2011 р. Вважає, що саме з цієї дати,
22.08.2011 р., почався перебіг позовної
давності, тому що саме відтоді ОСОБА_2
стало відомо про невідповідність
тексту договору вимогам чинного
законодавства і порушення цим її прав
на відшкодування гарантом збитків.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню, з
огляду на таке.

Як встановлено судом першої
інстанції, 27.10.2009 р. між BAT
Торговельно-фінансовий банк
«Контракт» (за текстом в договорі -
Гарант), правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Контракт» та ТОВ «Зета» (за
текстом в договорі - Принципал) було
укладено договір № 651/09-Гпро надання
банківської гарантії виконання
зобов'язань (а.с. 14-17).

Відповідно до Гарантії виконання
зобов'язань № 651/09-Г ВАТ
Торговельно-фінансовий банк
«Контракт» перед ТОВ «Зета», що є
Додатком № 1 до Договору № 651/09-Г від
27.10.09р., Гарант зобов'язується покрити
лише можливі вимоги Бенефіціара щодо
виконання Принципалом зобов'язань
відповідно до Договору на туристичне
обслуговування, які пов'язані з
необхідністю покриття витрат
Бенефіціара з його повернення в місце
постійного проживання (перебування),
відшкодування вартості не наданих
послуг, передбачених Договором на
туристичне обслуговування і не
розповсюджується на виплати штрафних
санкцій та компенсації збитків у
будь-якому вигляді, а також комісійні
виплати, передбачені або не
передбачені Договором та додатковими
угодами до нього.

Пунктом 1.1 зазначеного Договору
визначено, що Гарант в забезпечення
належного виконання Принципалом своїх
зобов'язань перед Бенефіціарами, якими
є туристи за Договорами на туристичне
обслуговування, укладених між
Бенефіціарами та Принципалом в період
дії цього договору зобов'язується при
виконанні принципалом умов цього
Договору надати в якості фінансового
забезпечення цивільної
відповідальності Принципала
банківську гарантію виконання
зобов'язань за формою наведеною у
Додатку № 1 до цього Договору, який є
його невід'ємною складовою частиною.

Рішенням Печерського районного суду
м. Києва від 01.12.2010 р., що набрало
законної сили, частково задоволено
позов ОСОБА_2 до ТОВ «Зета» про
стягнення коштів та моральної шкоди,
яким стягнуто з ТОВ «Зета» на користь
ОСОБА_2 кошти в розмірі 2061євро, що
становить 11263грн. 34 коп. (а.с. 6-8).

Вказаним рішення встановлено, що
саме внаслідок невиконання ТОВ «Зета»
перед ОСОБА_2 зобов'язань за договором
на туристичне обслуговування, останній
було спричинено збитки в розмірі
2061євро, що становить 21263грн. 34 коп.

У зв'язку з невиконанням ТОВ
«Зета» рішення Печерського районного
суду м. Києва від 01.12.2010 р. за
відсутності коштів для відшкодування
збитків, ОСОБА_2 звернулася до
Подільського районного суду м. Києва з
позовом до ПАТ «Банк «Контракт» про
стягнення збитків.

Рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 27.10.2011 р. частково
задоволено позов ОСОБА_2, стягнуто з ПАТ
«Банк»Контракт» на її користь збитків
в сумі 21263 грн. 34 коп. та судові витрати
(а.с. 9).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 18.01.2012 р. було скасовано рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 27.10.2011 р. та постановлено нове, яким
в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.10-12).

Відмовляючи в задоволенні позову суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що згідно Договору, за наявності
збитків, сума гарантії сплачується
Бенефіціару лише у разі сукупності
двох обставини, а саме: невиконання ТОВ
«Зета» своїх договірних зобов'язань та
порушення процесу про визнання
принципала банкрутом. Інших законних
підстав відповідальності Гаранта
перед Бенефіціаром не встановлено.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач вказує, що таке обмеження
відповідальності Гаранта, що міститься
у Договорі не відповідає вимогам
чинного законодавства, а саме ч. 6 ст. 15
Закону України «Про туризм».

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами
Цивільного кодексу України, Законом
України «Про туризм».

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції прийняв до уваги, що в
судовому засіданні представник ПАТ
«Банк «Контракт» просив суд
застосувати до даних правовідносин
строки позовної давності та відмовити
в позові.

Колегія суддів з таким рішенням суду
першої інстанції не може погодитися з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції встановлено,
що 27.10.2009 р. між ВАТ Торговельно-
фінансовий банк «Контракт» та ТОВ
«Зета» було укладено договір № 651/09-Г
про надання банківської гарантії
виконання зобов'язань.

Правовідносини з приводу надання
туристичних послуг між ОСОБА_2 та ТОВ
«Зета» виникли на підставі Договору
10.08.2010 р.

Враховуючи об'єктивну можливість та
право ОСОБА_2, надане ст. 6 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ознайомитись із договором про надання
банківської гарантії, щодо виконання
зобов'язань ТОВ «Зета» з надання
туристичних послуг у день укладання
договору від 10.08.2010 р., суд першої
інстанції передчасно дійшов висновку
про те, що трирічний строк позовної
давності за спірним договором
закінчився 10.08.2013 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки позивач звернулася до суду
20.11.2013 р., суд першої інстанції
помилково визначив, що з пропущенням
встановленого Законом трирічного
строку позовної давності для захисту
порушеного права, а відтак в позові
відмовив.

Колегія суддів погоджується з
доводами апеляційної скарги, що строк
позовної давності у справі застосовано
необґрунтовано, оскільки дізнатися про
порушення своїх прав саме Принципалом
позивач змогла після отримання
відповіді Державної служби туризму і
курортів в грудні 2010 року.

З огляду на те, що п.10 ч.4 ст.19[1] Закону
України «Про туризм», яка зобов'язує
надати споживачеві туристичного
продукту інформацію про розмір
фінансового забезпечення туроператора
на випадок його неплатоспроможності
(банкрутства) та кредитну установу, яка
надала таке забезпечення, була внесена
в Закон України «Про туризм» тільки в
2012 році, тобто через 2 роки після
звернення ОСОБА_2 до ТОВ «ЗЕТА» за
наданням туристичних послуг.

Крім того, вказаний закон не вимагає
надавати споживачу сам текст договору
між туроператором та кредитною
установою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується, що в даному випадку ТОВ
«ЗЕТА» не було зобов'язане надавати
ОСОБА_2 інформацію про зміст
банківської гарантії, а ОСОБА_2,
відповідно, не мала права вимагати цю
інформацію від ТОВ «ЗЕТА».

Зважаючи на вказане, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
помилково відмовив в позові з підстав
пропущення строку позовної давності.

Водночас колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції при розгляді даного
позову повинен був керуватися
висновками, викладеними в рішенні
Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2012 р.,
яке є преюдиціальним.

Вищевказаним рішенням від 18.01.2012 р. було
скасовано рішення Подільського
районного суду м.Києва від 27 жовтня 2011
року, з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову, оскільки
колегія суддів виходила з того, що
немає підстав вважати обгрунтованими
висновки суду першої інстанції щодо
задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення
з Публічного акціонерного товариства
«Банк Контракт» суми збитків.

Колегія суддів враховувала ст.ст.6, 626, 627
ЦК України, згідно яких сторони є
вільними в укладенні договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

27 жовтня 2009 року між ВАТ ТФБ «Контракт»,
правонаступником якого є ПАТ Банк
«Контракт» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЗЕТА» був укладений
Договір про надання банківської
гарантії № 651/09, згідно з умовами якого
гарантією за цим договором забезпечено
виконання Принципалом /ТОВ «ЗЕТА»/
зобов'язань щодо відшкодування
збитків, що можуть бути заподіяні
Бенефіціару / турист за Договором на
туристичне обслуговування/ у разі
порушення процесу про визнання
Принципала банкрутом внаслідок
виникнення обставин
неплатоспроможності Принципала
відповідно до чинного законодавства,
які пов'язані з необхідністю покриття
витрат туриста з його повернення в
місце постійного проживання
/перебування/, відшкодування вартості
ненаданих послуг, передбачених
Договором на туристичне
обслуговування.

Як вбачається зі змісту договору сума
гарантії сплачується Бенефіціару, у
разі порушення процесу про визнання
Принципала банкрутом внаслідок
виникнення обставин
-неплатоспроможності Принципала
відповідно до чинного законодавства та
невиконання Принципалом своїх
договірних зобов'язань перед
Бенефіціаром. Такі положення містяться
і в гарантії виконання зобов'язань №
651/09-Г, яка є додатком до договору.

Тобто, відповідальність гаранта перед
туристами за Договорами на туристичне
обслуговування укладеними з ТОВ «ЗЕТА»
наступає при дотриманні двох умов:
невиконання ТОВ «ЗЕТА» своїх
договірних зобов'язань та порушення
процесу про визнання ТОВ «ЗЕТА»
банкрутом.

Згідно із ст.565 ЦК України гарант має
право відмовитися від задоволення
вимоги кредитора, якщо вимога або
додані до неї документи не
відповідають умовам гарантії або якщо
вони подані гарантові після закінчення
строку дії гарантії.

Враховуючи вищевказане,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції, яким відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, з
підстав пропуску нею строку позовної
давності, є таким, що підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
у справі, яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 слід відмовити з тих
підстав, що вказаний Договір про
надання банківської гарантії № 651/09
укладений у повній відповідності до
ст.ст.6, 626, 627 ЦК України, відтак відсутні
підстави для визнання недійсним
частини правочину.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
Українипід час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
вимог апеляційної скарги про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
Апеляційний суд задовольняє
апеляційну скаргу і скасовує рішення,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 19 травня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
Банк «Контракт», товариства з
обмеженою відповідальністю «Зета» про
визнання недійсними: п. 2.4 Договору про
надання банківської гарантії
виконання зобов'язань від 27.10.09 № 651/09-Г,
укладеного між ТОВ «Зета» і ВАТ
Торговельно-фінансовий банк
«Контракт», правонаступником якого є
ПАТ «Банк «Контракт»; п. 2.6 зазначеного
вище договору в частині відшкодування
гарантом збитків на підставі
документів, що підтверджують порушення
процесу про визнання Принципала
банкрутом; Гарантію виконання
зобов'язань № 651/09-Г, що є Додатком № 1 до
зазначеного вище договору, в частині
сплати суми гарантії Бенефіціару у
разі порушення процесу про визнання
Принципала банкрутом; солідарне
стягнення 229,40 грн., -відмовити повністю.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: