У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-союз», Власного кооперативного підприємства «Шепетівська гуртово-торгова міжрайбаза» Хмельницької облспоживспілки про поділ майна в натурі за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-союз» на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року є власником 7/100 частин нерухомого майна (комплексу), що розташоване в АДРЕСА_1. Предметом вищезазначеного договору купівлі-продажу є приміщення торгового складу, що складаються із коридору - площею 3,2 кв. м, кабінету - площею 2,9 кв. м, кабінету - площею 27, 8 кв. м, складу - площею 48,4 кв. м, складу - площею 68,7 кв. м, складу - площею 35,9 кв. м. Крім того, ОСОБА_6 зазначала, що вона є власником 7/100 частин будівлі торгового складу з котельнею, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 21 лютого 2013 року № 32 надано будівлі торгового складу з котельнею та нежитловому приміщенню, які належать позивачці нову адресу: АДРЕСА_1.

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 6 листопада 2012 року є власником 3/100 частин нерухомого майна (комплексу), що розташоване в АДРЕСА_1. Предметом договору купівлі-продажу нерухомого майна є частина будівлі головного складу з контролю площею 58,7 кв.м, та складається із кабінету - площею 14,2 кв.м, приміщення складу - площею 44,5 кв.м. На підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 12 червня 2013 року № 112 надано приміщенню головного складу нову адресу: АДРЕСА_1.

Позивачі зазначали, що інші частини комплексу по АДРЕСА_1 перебувають у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-союз» (далі - ТОВ «Корпорація «Агро-союз»), Власного кооперативного підприємства «Шепетівська гуртово-торгова міжрайбаза» Хмельницької облспоживспілки (далі - ВКП «Шепетівська гуртово-торгова міжрайбаза»).

Оскільки між позивачами та іншими власниками комплексу виникають спори про володіння та користування нерухомим майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили суд поділити в натурі між співвласниками комплекс по АДРЕСА_1, виділити ОСОБА_6 у власність приміщення торгового складу, що складаються із коридору - площею 3,2 кв. м, кабінету - площею 2,9 кв. м, кабінету - площею 27, 8 кв. м, складу - площею 48,4 кв. м, складу - площею 68,7 кв. м, складу - площею 35,9 кв. м. та приміщення складу - площею 193,9 кв. м, котельні - площею 11,6 кв.м. Виділити ОСОБА_7 у власність приміщення частини будівлі головного складу з контролю, площею 58,7 кв.м, та які складається із кабінету - площею 14,2 кв.м, приміщення складу - площею 44,5 кв.м.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2014 року, позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено.

Виділено ОСОБА_6 у власність приміщення торгового складу, що складаються із коридору - площею 3,2 кв. м, кабінету - площею 2,9 кв. м, кабінету - площею 27, 8 кв. м, складу - площею 48,4 кв. м, складу - площею 68,7 кв. м, складу - площею 35,9 кв. м. та приміщення складу - площею 193,9 кв. м, котельні - площею 11,6 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_7 у власність приміщення частини будівлі головного складу з контролю, площею 58,7 кв.м, та які складається із кабінету - площею 14,2 кв.м, приміщення складу - площею 44,5 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Корпорація «Агро-союз» просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та закрити провадження у справі, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд першої інстанції, із висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що поділ належних позивачам частин комплексу, розташованих в АДРЕСА_1 відповідає інтересам співвласників, а також відповідає належним їм часткам у праві спільної часткової власності.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах матеріального закону та зроблені при неповному з'ясуванні всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 2012 року є власником 7/100 частин комплексу, розташованих в АДРЕСА_1, та складаються із приміщення торгового складу, який складається із коридору - площею 3,2 кв. м, кабінету - площею 2,9 кв. м, кабінету - площею 27, 8 кв. м, складу - площею 48,4 кв. м, складу - площею 68,7 кв. м, складу - площею 35,9 кв. м (а. с. 28).

На підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2012 року ОСОБА_6 є власником 7/100 частин будівлі торгового складу з котельнею, які розташовані в АДРЕСА_1 (а. с. 15-16).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 проведено технічну інвентаризацію вищезазначених об'єктів нерухомого майна (а. с. 11-12, 17-18).

Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 21 лютого 2013 року № 32 надано будівлі торгового складу з котельнею та нежитловому приміщенню, які належать ОСОБА_6 нову адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 19).

ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 6 листопада 2012 року є власником 3/100 частин комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та складається із кабінету - площею 14,2 кв.м, приміщення складу - площею 44,5 кв.м.

3 липня 2013 року ОСОБА_7 була проведена технічна інвентаризація вищезазначених об'єктів нерухомого майна (а. с. 21-22).

На підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 12 червня 2013 року № 112 надано приміщенню головного складу, яке перебуває у власності ОСОБА_7 нову адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 20).

Судами встановлено, що ТОВ «Корпорація «Агро-союз» є власником 13/100 частин комплексу. ВКП «Шепетівська гуртово-торгова міжрайбаза» належить 50/100 частин комплексу. Крім того, на підставі рішення виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 24 грудня 2012 року № 305 Хмельницький регіональний фонд «Зміцнення громад» отримав свідоцтво про право власності на приміщення площею 262,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Із висновків експертних досліджень від 28 жовтня 2013 року вбачається, що нерухоме майно (нежитлові приміщення), власниками яких є позивачі є відокремленими, мають окремі виходи та можуть бути виділені в натурі (а. с. 60-64, 81-86).

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ст. 367 ЦК України).

Виділяючи у власність позивачам нежитлові приміщення, судами фактично ототожнено поняття виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності (ст. 364 ЦК України) та поділ цього майна (ст. 367 ЦК України), не враховано, що на відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу майна (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. На підставі зазначеного, суди на порушення вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з'ясуванню усіх обставин справи, не усунули розбіжностей у заявлених позивачами вимогах, не визначились із тим, яка норма матеріального закону підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, на порушення вимог ст. ст. 10, 32, 33 ЦПК України судом першої інстанції не залучено до участі у справі в якості відповідача іншого співвласника комплексу - Хмельницький регіональний благодійний фонд «Зміцнення громад»

Враховуючи зазначене, судові рішення не можуть залишатися в силі, допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агро-союз» задовольнити частково.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 січня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко