Справа № 362/1693/14-ц Головуючий у І
інстанції Лебідь-Гавенко
Г.М.Провадження № 22-ц/780/5446/14
Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди на його користь, а саме: 692,96 грн.
матеріальної шкоди і 40 000 грн.
спричиненої моральної шкоди та 3 200 грн.
витрачених за період з 3 липня 2009 року
до 14 квітня 2014 року на оплату праці
адвоката; мотивуючи тим, що ухвалою
Святошинського районного суду м. Києва
від 21 березня 2014 року, що набрала
законної сили, встановлено обставини
заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди
ОСОБА_2, а також те, що дана шкода
відповідачем позивачу відшкодована не
була, в зв'язку із чим останній змушений
звернутися до суду в порядку
цивільного судочинства за захистом
своїх прав.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
692,96 грн. у відшкодування матеріальної
шкоди, 3 000 грн. спричиненої моральної
шкоди та 730,80 грн. витрат на оплату
правової допомоги, а всього 4 423,76 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат. В задоволенні решти позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в
частині розміру відшкодування
моральної шкоди та витрат на оплату
правової допомоги, 11 серпня 2014 року
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити у вказаній частині нове
рішення про задоволенні позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення позивача
та адвоката з боку позивача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову в частині стягнення
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з характеру та обсягу
моральних страждань перенесених
позивачем через злочинні дії
відповідача, і виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, а також враховуючи вік,
стан здоров'я потерпілого, дійшов
висновку, що на його користь підлягає
відшкодуванню моральна шкода в розмірі
3 000 грн.

При цьому суд вважав, що витрати на
правову допомогу підлягають
відшкодуванню з відповідача на користь
позивача з розрахунку мінімальної
заробітної плати станом на 2014 рік
помноженої на загальну кількість часу,
витраченого представником позивача
ОСОБА_4 на представництво інтересів в
судових засіданнях.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено, що в результаті
хуліганських дій ОСОБА_3 потерпілому
ОСОБА_2 було заподіяно тілесні
ушкодження у вигляді рани у правій
тім'яній ділянці, що відносяться до
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я, а також матеріальної та
моральної шкоди.

Згідно ухвали Святошинського
районного суду м. Києва від 21 березня
2014 року у справі № 759/3170/14-к ОСОБА_3
повністю визнав свою вину у вчиненні
кримінального правопорушення, в
наслідок чого, його звільнено від
кримінальної відповідальності за ч. 1
ст. 296 КК України на підставі ч. 1 ст. 44, п.
2 ч. 1 ст. 49 КК України, а цивільний позов
потерпілого ОСОБА_2 залишено без
розгляду.

За правилами ст. 61 ЦПК України, не
потребує доказуванню, заподіяння
ОСОБА_2 в результаті хуліганських дій
ОСОБА_3 тілесних ушкоджень та
матеріальної і моральної шкоди.

В частині стягнення матеріальної шкоди
рішення суду першої інстанції не
оскаржується, тому згідно вимог ст. 303
ЦПК України перегляду в апеляційному
порядку не підлягає.

При вирішенні питання про стягнення
моральної шкоди суд керувався вимогами
ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави
покладання обов'язку по відшкодуванню
такої шкоди, та обставин, які мають
враховуватися при визначенні розміру
відшкодування.

Також суд послався на роз'яснення п. 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди», де
вказано, що обов'язковому з'ясуванню
при вирішенні справ про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача, та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема суд
повинен з'ясувати, чим підтверджується
факт заподіяння позивачеві моральних
чи фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин, та якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
шкоду та з чого він виходив при цьому.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

З урахуванням обставин справи, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку про
часткове задоволення позову в частині
стягнення моральної шкоди, визначивши
її розмір у 3 000 грн., оскільки характер
та обсяг моральних страждань
перенесених позивачем через злочинні
дії відповідача є співрозмірними із
стягненою сумою та є достатньою для
відновлення порушених прав позивача.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 витрати на правову
допомогу в розмірі 730,80 грн., суд прийшов
до висновку, що дані вимоги підлягають
дот часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

За змістом норми ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах»
убачається, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Усі ці витрати повинні
перебувати у безпосередньому
причинному зв'язку із наданням
правової допомоги у конкретній справі,
а їх розмір повинен бути розумним.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік» від 16 січня 2014 року №
719- VII, встановлено, що мінімальна
заробітна плата з 1 січня по 31 грудня 2014
року становить 1218 грн.

Як вбачається з журналів судових
засідань від 11 червня 2014 року та 29 липня
2014 року, загальна кількість часу,
витраченого представником позивача
ОСОБА_4 на представництво інтересів
позивача в суді, становить 90 хв., що
дорівнює 1 год. 30 хв.

Таким чином, зважаючи на визначений
розмір мінімальної заробітної плати та
часу, протягом якого представник
ОСОБА_4 брав участь у справі, судом
першої інстанції вірно встановлено
граничний розмір на правову допомогу в
730,80 грн., які у відповідності до вимог
ст. 88 ЦПК підлягають до стягнення з
відповідача на користь позивача, як
судові витрати по оплаті послуг
адвоката за надання правової допомоги.

Доводи апеляційної скарги про
відшкодування витрат за надання
правової допомоги за період з 2009 по 2014
роки, тобто за весь час здійснення
кримінального провадження, не
заслуговують на увагу судової колегії,
оскільки такі затрати не відносяться
до судових витрат, пов'язаних з
розглядом даної цивільної справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 29 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: