Справа № 2-1608/15
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - А.К. Слободянюк,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що 22.04.2008 ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» та фізична особа - резидент України ОСОБА_1 уклали кредитний договір №158/П/73/2008-840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 33500,49 доларів США із розрахунку 13,80 % на рік строком з 22.04.2008 по 17.04.2015. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Відповідно до розділу 3.2 «Порука» кредитного договору ОСОБА_1, ОСОБА_2 зобов'язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Представник позивача зазначив, що кредит було отримано ОСОБА_1 22.04.2008, що підтверджується заявою на видачу готівки від 22.04.2008. Відзначив, що відповідачем ОСОБА_1 станом на 12.06.2014 порушені пункти 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 4.3.3, 4.3.2. кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Станом на 12.06.2014 за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 31962,22 доларів США, в тому числі: непогашений кредит - 21529,44 доларів США, що еквівалентно 250918,37 грн; несплачені відсотки - 4987,32 доларів США, що еквівалентно 58125,53 грн; несплачена пеня за прострочення сплати кредиту - 2095,41 доларів США, що еквівалентно 24421,30 грн; несплачений штраф за умов договору - 3350,05 доларів США, що еквівалентно 39043,69 грн. Загальна сума заборгованості, за кредитом виданому в доларах США, складає 26516,76 доларів США та 63464,99 грн. Як зазначив представник позивача у зв'язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів позивач неодноразово повідомляв відповідачів про факт виникнення заборгованості та її розмір, однак на даний час кредитна заборгованість відповідачами не погашена.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, а справу розглядати у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, щодо заявлених позовних вимог заперечували повністю. В ході розгляду справи надали письмові заперечення на позов, де зазначили, що на момент подачі позову відповідач оплатив 28672,88 долара США, що в свою чергу повністю погасило надану суму ВАТ «КБ «Надра». Відповідач не згоден з обвинуваченням, відповідності сум нарахування, правильності оформлення договору та підтвердженням позивача у видачі валютного кредиту на купівлю автомобіля. Відповідачем зазначено, що між ОСОБА_1 та АОЗ «Автомар», був укладений договір №16-04-08-1 від 16 квітня 2008 року на купівлю автомобіля «Субару легасі 2.0 А/Т», вартість автомобіля складала 187975 грн. На момент укладання договору сплачено 18798 грн, залишкову частину 169177 грн згідно п.п.3.3 п.1. договору №16-04-08-1 оплачував банк. Також зазначено, що на підставі купівлі автомобіля «Субару легасі 2.0 А/Т» державний номер НОМЕР_1, про що вказано в договорі «Автопакет», між ОСОБА_1 та банком укладено кредитний договір №158/11/73/2008-840 від 22.04.2008, відповідно до якого було отримано на руки договір, який не був укладений в національній валюті, тобто банк надав недостовірну інформацію, а саме щодо неможливості видачі гривні на оплату автомобіля, наполягав на заповнення анкети на видачу валютних коштів та, скориставшись юридичною некомпетентністю відповідача, умисно надав документи на підписання договору в іноземній валюті, тобто вважають, що банк ввів їх в оману. Відповідачі відзначили, що не згодні з тим, що позивач для підтвердження дії кредитного договору надає заяву на видачу готівки №173 від 22.04.2008. Отже, відповідно до видачі коштів, договір не відповідає суті, та ніяким чином не може бути договором видачі валютного кредиту, адже згідно банківським операціям проводився переказ коштів, або видача гривневого кредиту. Також відповідачі зазначили, що 22 квітня 2008 року відділення банку замовило кошти в сумі 33500,49 доларів в еквіваленті 169177,47 грн, згідно договору «Автопакет» №158/П/73/2008-840 на видачу готівки - дана заявка не може підтверджувати факт отримання валютних коштів готівкою, так як банк здійснював внутрішньобанківські операції та не видавав кошти готівкою, потім здійснив обмін валюти на гривню, при цьому зменшуючи кошти до 164151,93 грн. Після взяття додаткових коштів зарахував на гривневий рахунок позичальника кошти в сумі 169177,49 грн, тільки дана сума підтверджує наявність коштів на рахунку відповідача. Тобто, згідно заявки на видачу валюти, банк здійснив переказ валютних коштів відповідачу. Кредитний рахунок із якого проводилась оплата автокредиту був відкритий у гривні та переказ проводився у гривні. Відповідач вважає, що незаконність та неправомірність дій позивача вбачається в порушеннях останнім вимог банківської діяльності, а саме - Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 14.08.2003 № 337, йому були надані банком не кредиті кошти, як це передбачено кредитним договором, а переказ у валюті, що в свою чергу ставить під сумнів правомірність дій банку в частині нарахування процентів за користування коштами та видачу кредитних коштів взагалі. В результаті видачі банк отримав додатковий прибуток при здійсненні валютно-обмінної операції (квитанція №73NРК16 в сумі 5025,07 грн, квитанція №2 комісія за розрахунки 2537,62 грн). Відповідно до п.3.6 постанови НБУ №168 від 10.07.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку або що їх вчиняє банк. Таким чином, взявши комісії та плату за встановлення кредиту є несправедливими, так як містить умови про зміну витрат, щодо плати за обслуговування кредиту. В порушенні Постанови Правління НБУ від 17.06.2004 № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України» та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (що діяла на час укладення спірного договору), а також Постанови НБУ №337, відповідач не підписувався та не погоджував із банком перерахування валюти з рахунку, отже рахунок за №2203 не може жодним чином бути відкритим йому позичковим рахунком, оскільки він є внутрішньобанківським рахунком для обліку виданих кредитів і своєї фінансової та бухгалтерської звітності. Відповідно до «Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 17.06.2004 №280, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 липня 2004 року за №918/9517 рахунок 2203 - є внутрішнім обліковим рахунком, що належить банку. Отже, відповідачі вважають, що відповідно до отриманих коштів неможливо надати чіткої відповіді та достовірно підтвердити видачу валютного кредиту. Остання операція, яка чітко вказує на надходження коштів на гривневий рахунок відповідача, інші операції залишаються під сумнівом, а саме заявка на видачу валюти, в зв'язку з тим, що вона не має юридичної сили, так як порушує інструкцію на видачу валюти фізичним особам, згідно даної заявки відповідачу міг бути наданий лише гривневий кредит, або переказ на валюту, який був обміняний на гривну та покладений на гривневий рахунок з послідуючою оплатою автомобіля. Сам договір про надання споживчого кредиту порушує норми чинного законодавства та права позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку ВАТ КБ «Надра». Також в своїх запереченнях відповідачі посилаються на ЗУ «Про захист прав споживачів» та вважають умови кредитного договору несправедливими.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» (надалі-банк), ОСОБА_1 (надалі-позичальник) та ОСОБА_2 (надалі-поручитель) було укладено договір «Автопакет» №дог158/П/73/2008-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 33500,49 доларів США на придбання автотранспортного засобу з терміном погашення до 17 квітня 2015 року (а.с.12-17).

З анкети-заяви клієнта на отримання кредиту на купівлю автомобіля за програмою «Автопакет» також вбачається, що ціль кредиту - купівля автомобіля, сума кредиту - 33500,50 доларів США (а.с.18-19).

Згідно виписки-повідомлення до Договору про комплексне банківське обслуговування ВАТ «КБ «Надра» клієнта ОСОБА_1 від 22.04.2008 ВАТ «КБ «Надра» підтверджує, що на підставі анкети клієнта від 22.04.2008, здійснено відкриття рахунків в гривні: поточний (картковий рахунок) НОМЕР_4; поточний (накопичувальний) рахунок НОМЕР_5; в доларах США: поточний (картковий) рахунок НОМЕР_6; поточний (накопичувальний) рахунок НОМЕР_7. Виписка-повідомлення є невід'ємною частиною анкети клієнта, договору про комплексне банківське обслуговування, Умов обслуговування пакетів послуг «Ласкаво просимо!» (а.с.70).

В подальшому ВАТ «КБ «Надра» змінило найменування на ПАТ «КБ «Надра», який є правонаступником його прав та обов'язків, що підтверджується витягом зі статуту ПАТ «КБ «Надра», погодженого НБУ 02.02.2011 (а.с.24).

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.п.1.1.3.1 п.1 кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,8% річних. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Пунктом 3 кредитного договору передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань щодо погашення кредиту/кредитної лінії, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник передає в заставу предмет застави, який належить заставодавцю на праві приватної власності. Серед іншого, згідно з цим договором поручитель безвідзивно та безспірно зобов'язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Поручитель і позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банка вимагати виконання зобов'язань, вказаних у цьому договорі, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому.

Згідно п.5 цього договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору, за кожен випадок.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Як зазначив представник позивача в результаті неналежного виконання умов кредитного договору у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість, яка станом на 12.06.2014 складає 31962,22 доларів США, що еквівалентно 372508,89 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочена - 21529,44 доларів США, що еквівалентно 250918,37 грн; заборгованість по сплаті відсотків, у т.ч. прострочена - 4987,32 доларів США, що еквівалентно 58125,53 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 2095,41 доларів США, що еквівалентно 24421,30 грн; штраф за порушення умов додаткової угоди - 3350,05 доларів США, що еквівалентно 39043,69 грн. У підтвердження своїх позовних вимог представник позивача надав розрахунок заборгованості (а.с.8-10).

З договору №16-04-08-1 від 16.04.2008, укладеного між ТОВ «Автомар» та ОСОБА_1, вбачається, що вартість товару Subary Legacy на день укладення договору складає 187975,00 грн. Підпунктами 3.2, 3.3 п.3 договору передбачено, що на момент укладення договору покупець сплачує 18798 грн. Залишок вартості товару в розмірі 169177,00 грн за покупця сплачує банк (а.с.64-66). Вартість Subary Legacy у розмірі 187975,00 грн також підтверджується рахунком-фактурою №АМ-0000477 від 16.04.2008 (а.с.69).

ОСОБА_1 сплачено АТЗТ «Автомар» 18798 грн, що підтверджується квитанцією №К73/Н/46 від 17.04.2008 (а.с.105).

Матеріали справи містять заяву на видачу готівки №173 від 22.04.2008, відповідно до якої ОСОБА_1 отримано 33500,49 доларів США, еквівалент складає 169177,47 грн (а.с.11), а також квитанцію №73NPK16 від 22.04.2008 про здійснення валютно-обмінної операції (а.с.68). Вартість комісії банку за видачу кредиту згідно кредитного договору №158/П/73/2008-840 від 22.04.2008 склала 2537 грн 62 коп (а.с.71).

Згідно квитанції №7064 від 22.04.2008 ОСОБА_1 було поповнено поточний (картковий рахунок) НОМЕР_4 на суму 169177,00 грн (а.с.72). В подальшому, ВАТ «КБ «Надра» перерахувало вказану грошову суму АОЗТ «Автомар» в рахунок оплати автомобіля Subary Legacy 2.0 а/т згідно договору №16-06-08-1 від 16.04.2008 (а.с.83).

Отже, в ході розгляду справи знайшли підтвердження доводи позивача про виконання умов кредитного договору шляхом видачі відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів у спосіб, передбачений п.п.2.1 п.2 договору «Автопакет», що також підтверджується письмовими доказами по справі. В свою чергу відповідач ОСОБА_1 допустила прострочку погашення кредитних коштів, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, на яку відповідно були нараховані відсотки, пеня, штраф. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості за договором «Автопакет», вважає його правильним та складеним належним чином.

Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Однак грошові зобов'язання за договором «Автопакет» №158/П/73/2008-840 від 22.04.2008 відповідачами за позовом не виконані, у зв'язку з чим станом на 12.06.2014 утворилася та існує перед ПАТ «КБ «Надра» заборгованість, яка складає 26516,76 доларів США, що еквівалентно 309043,90 грн (заборгованість за кредитом, в т.ч. прострочена - 21529,44 доларів США, що еквівалентно 250918,37 грн; заборгованість по сплаті відсотків, у т.ч. прострочена - 4987,32 доларів США, що еквівалентно 58125,53 грн) та 63464,99 грн (пеня за період з 12.06.2013 по 11.06.2014 у розмірі 24421,30 грн та штраф в сумі 39043,69 грн).

В ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 зазначалось, що на момент подачі позову вона оплатила 28672,88 долара США, що в свою чергу повністю погасило надану суму ПАТ «КБ «Надра», однак на підтвердження своїх доводів не надала будь-яких належних та допустимих доказів.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Також п.3 договору «Автопакет» виконання зобов'язання ОСОБА_1 перед позивачем забезпечені порукою ОСОБА_2

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Договорами поруки, яким забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_1 не передбачено спеціальних умов відповідальності поручителів, а отже ОСОБА_1 і поручитель ОСОБА_2 відповідають перед ПАТ «КБ «Надра» як солідарні боржники.

Щодо заперечень відповідачів в межах предмета позову про несправедливі умови договору та введення їх в оману працівниками банку під час укладення договору щодо валюти видачі кредиту, суд зазначає наступне. Суд надає оцінку запереченням відповідачів лише в межах предмета позову та суті судового спору.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, договір «Автопакет» був укладений з урахуванням волевиявлення відповідачів, оскільки підпис на договорі, який вони не оспорюють, є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

Згідно положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Суд вважає, що у даному випадку відсутні обставини, які свідчать, що кредитний договір, укладений сторонами, містить несправедливі умови до відповідачів, оскільки при підписанні договору вони мали реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодилися на його укладання шляхом підписання договору. Також посилання відповідачів на порушення позивачем при видачі кредитних коштів постанови НБУ №168 від 10.07.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та інших вимог законодавства не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Крім того, суд звертає увагу, що потягом тривалого часу відповідачем ОСОБА_1 виконувались умови договору, та у неї не виникало сумнівів у правомірності його укладення. Також з наданих суду розрахунків заборгованості за кредитними договорами вбачається про періодичне внесення грошових коштів відповідачем в рахунок погашення наявної заборгованості, що свідчить про те, що сторони між собою досягли всіх істотних умов договору, а у відповідача не виникало сумнівів щодо незаконності здійснених йому нарахувань.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про звернення відповідачів до позивача про незгоду з умовами укладеного договору, а також щодо розрахунку заборгованості за ними.

Крім того, доводи відповідачів про введення позивачем їх в оману при укладенні договору «Автопакет» щодо несправедливості умов кредитного договору не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України. Також матеріали справи не містять процесуального документу в межах кримінального провадження, де встановлено неправомірність дій працівників ПАТ «КБ «Надра», а також відповідачами не надано до суду доказів визнання кредитного договору або його окремої частини недійсним у встановленому законом порядку.

Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона, маючи рівні права щодо подання доказів та доведення їх переконливості перед судом, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Таким чином, законодавець покладає обов'язок на заінтересованих у вирішенні справи осіб довести ті обставини, на які вони посилаються і які їм краще відомі, надати докази або вказати шляхи їх отримання у разі складності здобуття їх самостійно, виявляти ініціативу та енергію при вирішенні спору по суті.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про наявність у матеріалах справи належних та допустимих у розумінні ст.ст.57-60 ЦПК України доказів порушення відповідачами своїх зобов'язань за договором та наявності у останніх заборгованості, позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором «Автопакет» від 22.04.2008 знайшли своє доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України, тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь позивача по 1827 грн 00 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 509, 525, 526, 530, 536, 543, 554, 627, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (к/р 2, МФО 321024, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Артема, 15) заборгованість за договором «Автопакет» №дог158/П/73/2008-840 від 22.04.2008 у розмірі 26516,76 доларів США, що еквівалентно 309043,90 (триста дев'ять тисяч сорок три) грн 90 коп. та 63464,99 грн (шістдесят три тисячі чотириста шістдесят чотири) грн 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса реєстрації: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (к/р 2, МФО 321024, , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Артема, 15) судовий збір по 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішенні суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Г.О. Козленко