Справа № 357/577/14-ц Головуючий у І
інстанції Протасов О.М.Провадження №
22-ц/780/4486/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 43
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 13 червня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення , -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивачка звернулася до
суду та просила виселити відповідачку
з належної їй на праві власності
частини житлового будинку по АДРЕСА_2.

Мотивувала тим, що відповідачка чинить
перешкоди у користуванні належною їй
частиною житлового будинку.

Вказувала, що у 1991 році вона одружилася
із сином відповідачки.

Поскільки чоловік був військовим, то
вона виїхала із спірного приміщення та
тривалий час проживала з чоловіком у
Вірменії.

Зазначала, що перебуваючи з
відповідачкою у родинних стосунках,
уклала з нею усний договір, за яким
надала відповідачці право
користуватись належною їй частиною
житлового будинку, а відповідачка
зобов'язалася утримувати житло в
належному стані, сплачувати комунальні
платежі та звільнити житло на першу
вимогу власника.

Вказувала, що після розірвання шлюбу із
сином відповідачки в 2003 році
неодноразово вимагала відповідачку
звільнити житло, проте відповідачка
відмовлялась.

Рішенням суду в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про задоволення позовних вимог.

Мотивує тим, що судом помилково
застосовано до спірних правовідносин
положення ст. ст. 116 та 157 ЖК України.

Зазначає, що в даному випадку
застосуванню підлягає лише ч. 3 ст. 116 ЖК
України, оскільки відповідачка зайняла
житлове приміщення самоправно, без її
дозволу.

Крім того, вказує, що у власності
відповідачки перебуває інше житло
АДРЕСА_1, в якому остання зареєстрована.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно договору купівлі-продажу від 23
травня 1990 року відповідачка продала
позивачці ? частини житлового будинку
АДРЕСА_2.

Встановлено, що позивачка з 19 квітня 1991
року по 04 квітня 2003 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з сином
відповідачки.

Також судом встановлено, що
відповідачка за згодою позивачки
залишилась проживати у спірному
житловому приміщенні, користувалась
ним за призначенням та утримувала в
належному стані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка вселилася у спірне
приміщення з дозволу позивачки як член
сім'ї.

З урахуванням положень ст. ст. 64 ч. 2,3 та
156 ч. 1 ЖК України, суд дійшов висновку
про те, що відповідачку не може бути
виселено із вказаного житлового
приміщення на підставі припинення між
позивачкою та сином відповідачки
шлюбних відносин.

Крім того, суд першої інстанції у
рішенні вказав, що позивачкою не надано
жодних доказів тих обставин, що
відповідачка чинить їй перешкоди у
користуванні спірним приміщенням,
використовує житло не за призначенням,
систематично руйнує та псує жиле
приміщення, що могло б бути підставою
для виселення відповідачки як
колишнього члена сім'ї.

Колегія погоджується з висновками суд
першої інстанції.

На думку колегії суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову, оскільки відповідачка набула
право користування спірним житловим
приміщенням відповідно до вимог ст. 156
ЖК України

Колегія вважає, що відповідачка у
встановленому законом порядку набула
право користування спірним житлом,
оскільки правомірно вселилася до
нього. Припинення сімейних стосунків
із власником вказаної квартири -
позивачкою не позбавляє відповідачку
права користування займаним
приміщенням.

Крім того, колегією та судом першої
інстанції встановлено, що відповідачка
використовує спірне житлове
приміщення за призначенням, сплачує
комунальні послуги, що вбачається із
поданих відповідачкою копій квитанцій,
та утримує його в належному стані.

Будь-яких доказів на підтвердження
вчинення відповідачкою дій, що
передбачені ст. 116 ЖК України,
позивачкою ні суду першої інстанції, ні
апеляційної подано не було. Відповідно,
інших підстав для виселення
відповідачки із спірного приміщення,
крім припинення шлюбних відносин із
сином відповідачки, позивачка не
зазначає.

Колегія вважає, що висновки місцевого
суду є обґрунтованими та узгоджуються
з матеріалами справи, при встановленні
зазначених фактів судами не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства,
правильно визначено характер спірних
правовідносин та застосовано
положення ст. ст. 64, 116, 156 ЖК України.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: