Інгулецький районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/101/14-ц
Номер провадження 2/213/330/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2014 року Інгулецький районний
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області у складі: головуючого
судді Макарової Т.Ю.

при секретарі
Гусаровій О.С.

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Кривому Розі цивільну справу за
позовом

ОСОБА_2 до Територіальної громади міста
Кривого Рогу в особі Криворізької
міської ради, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог, на
стороні відповідача: виконавчий
комітет Інгулецької районної у місті
ради міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області, відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції у Дніпропетровській області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

Про визнання права
власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з
вищезазначеним позовом, який
неодноразово уточнювала, останній раз
11.03.2014 року/а.с.94,т.1/, та просить суд
визнати за нею право приватної
власності на нерухоме майно:
однокімнатну квартиру загальною
площею 43,0 кв.м, житловою площею 18,1 кв.м,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9
року.

Представник відповідача -
Територіальної громади міста Кривого
Рогу в особі Криворізької міської ради
в судове засідання не з,явився, про день
та час розгляду справи повідомлений
своєчасно, у встановленому законом
порядку, надав заяву про розгляд справи
за його відсутності, оскільки
повноваження щодо представництва
Криворізької міської ради щодо
визнання права власності в порядку
спадкування покладено на
представників виконкомів районних у
місті рад /а.с.128,т.1/.

Представники третіх осіб - виконавчого
комітету Інгулецької районної у місті
ради міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області, відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції у Дніпропетровській області,
третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з,явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені своєчасно, у
встановленому законом порядку, надали
заяви про розгляд справи за їх
відсутності, проти позову не
заперечують /а.с.131,т.1,159,т.1,191,т.1, 7,т.2, 44,
т.2/.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання
не з,явився, оскільки вироком
Інгулецького районного суду м.Кривого
Рогу від 01.03.2010 року засуджений за
ст.121ч.2 КК України до 10 років
позбавлення волі, та відбуває
покарання в місцях позбавлення волі
/а.с.24-36,т.2/. Надав суду письмові
пояснення, в яких зазначив, що проти
позову заперечує, оскільки за
домовленістю зі своєю матір'ю - ОСОБА_6
він подарував їй квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, а мати склала на його ім'я
заповіт. Тому ОСОБА_6 і не отримала
право власності, та він є власником
спірної квартири до сих пір, а його
донька ОСОБА_2 та сестра ОСОБА_4 ввели в
оману його матір, та намагаються
позбавити його житла, доки він
знаходиться у місцях позбавлення волі.
Просить в позові відмовити /а.с.
185-188,т.1/.

За таких підстав, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
представників відповідача, третіх
осіб, на підставі наявних у справі
доказів.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилася, про розгляд справи
повідомлена своєчасно, у встановленому
законом порядку, доручила
представництво своїх інтересів своєму
представнику - ОСОБА_1 /а.с.26-27/.

Представник позивача ОСОБА_1 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала, та суду пояснила, що
ІНФОРМАЦІЯ_9 року померла бабуся
позивача - ОСОБА_6. Після її смерті
відкрилася спадщина, яка складається з
однокімнатної квартири, що
розташована на десятому поверсі
чотирнадцятиповерхового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на майно було
набуте спадкодавцем ОСОБА_6 на підставі
договору дарування від 14.02.1995 року,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої криворізької державної
нотаріальної контори Чуркіною Н.М.,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-549.

При оформленні спадщини
з'ясувалося, що за життя, ОСОБА_6 не була
здійснена державна реєстрація
нерухомого майна в БТІ, та за
інформацією КП «Криворізьке БТІ» на
цей час квартира зареєстрована на ім'я
попереднього власника ОСОБА_5 -
рідного батька позивача, третьої особи
у справі.

На день смерті ОСОБА_6 була
зареєстрована та проживала за адресою:
АДРЕСА_2. Разом з нею мешкали та були
зареєстровані: її донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яка на день смерті матері -
спадкодавця ОСОБА_6, вже була
пенсіонером за віком, мала право на
обов'язкову долю у спадковому майні,
але написала відмову у нотаріуса від
прийняття спадщини.

17.10.2009 року ОСОБА_6 було складено
заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_10,
яким вона заповідала позивачу усе
майно, яке належатиме їй на час смерті,
і також спірну квартиру.

14.08.2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася з заявою про прийняття
спадщини за заповітом до Приватного
нотаріусу Криворізького міського
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_11, за
якою була відкрита спадкова справа №
54881834 і здійснено реєстрацію Спадковому
реєстрі 14.08.2013 року. Постановою від
10.09.2013року приватним нотаріусом ОСОБА_11
позивачу було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, оскільки позивачем не було
надано оригіналу договору дарування
вищезазначеної спадкової квартири,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої криворізької державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області Чуркіною
Н.М. 14.02.1995 року за реєстровим № 1-549. На
звернення позивача до нотаріуса про
надання запиту до П'ятої криворізької
державної нотаріальної контори про
витребування дублікату договору,
останньою було надано додаткове
роз'яснення, що свідоцтво про право на
спадщину не може бути видане, оскільки
відсутня реєстрація нерухомості
померлим спадкодавцем в БТІ.

Треті особи у справі: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - є спадкоємцями першої черги за
законом, після померлої ОСОБА_6 На час
відкриття спадщини донька спадкодавця
-ОСОБА_4, була непрацездатною., та мала
право на обов'язкову долю у спадщині,
але від прийняття спадщини вона
відмовилась на користь позивача. Син
померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з
заявою про прийняття спадщини, або
відмову від прийняття спадщини до
нотаріуса не звертався. Інші заповіти
померлою не складалися, спадкові
договори не укладалися.

На час укладання договору купівлі
продажу від 14.02.1995 року державна
реєстрація права власності на житлові
будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української PCP,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
PCP 31січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, пізніше діяло Тимчасове
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затверджене наказом Міністерства
юстиції України від 7 лютого 2002 року №
7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого
2002 року за № 157/6445 (з подальшими
змінами).

Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівель, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК України 2003 року.

Отже спірне майно належало
спадкодавцю ОСОБА_6 на праві приватної
власності на підставі договору
дарування укладеного між ОСОБА_12 та
ОСОБА_6, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої криворізької
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області Чуркіною
Н.М. 14 лютого 1995 року за реєстровим №
1-549.

Визнати право власності на спірне
майно у позасудовому порядку у
позивача немає можливості, тому що на
майно відсутні правовстановлюючі
документи, оскільки позивач не змогла
найти оригінал, і тому, що не здійснена
державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно за життя спадкодавця,
саме тому позивач вимушена звертатися
до суду.

Представник позивача суду
зазначила, що квартира знаходилася у
власності спадкодавця, яка отримала
спадкове майно, про що свідчить
нотаріально завірений договір,
оплачувала комунальні послуги,
розпоряджалася цим майном. Дозволила
позивачу - своїй онуці ОСОБА_2
зареєструватися в цій квартирі. З 23.10.2009
року позивач зареєстрована та проживає
у спірній квартирі, утримує квартиру та
сплачує комунальні послуги. Вважає, що
позивач має всі передбачені законом
права на спадщину за заповітом, а тому
просить позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Вислухавши представника позивача,
вивчивши письмові матеріали справи,
судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9
року померла ОСОБА_6, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть виданого Інгулецьким відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції у Дніпропетровській області 11
березня 2013 року, актовий запис за № 160
/а.с.7/.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина, яка складається з наступного
майна: однокімнатної квартири
загальною площею 43,0 квадратних метра,
що розташована на десятому поверсі
чотирнадцятиповерхового будинку за
адресою: АДРЕСА_1. Інформація щодо
технічної характеристики об'єкту
нерухомості знаходиться в технічному
паспорті на нерухоме майно
/а.с.147,т.1.а.с.54,т.2/.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
09.04.2014 року ринкова вартість квартири
АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи
складає 144538,00грн. /а.с.140-146/.

Право власності на майно було набуте
спадкодавцем ОСОБА_6 на підставі
договору дарування від 14 лютого 1995
року, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої криворізької
державної нотаріальної контори
Чуркіною Н.М., зареєстрованого в
реєстрі за № 1-549, відповідно до якого
ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_6 прийняла у
дар однокімнатну квартиру загальною
площею 43,0 кв.м, житловою площею 18.1 кв.м,
яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1/а.с.51-52,т.2/.

Оскільки за життя ОСОБА_6 не була
здійснена державна реєстрація
нерухомого майна в БТІ, у відповідності
до інформації КП ДОР «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» від 14.11.2013
року, вищезазначена квартира
зареєстрована за попереднім власником
- ОСОБА_5 /а.с.65-66/.

Судом встановлено, що треті особи у
справі, діти спадкодавця ОСОБА_6,
померлої 08.03.2013 року: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
/а.с.56-59,т.1/ відповідно до ст.1261 ЦК
України - є спадкоємцями першої черги
за законом На час відкриття спадщини
донька спадкодавця - ОСОБА_4, була
непрацездатною, та відповідно до ст.1241
ЦК України мала право на обов'язкову
долю у спадщині, але від прийняття
спадщини відмовилась /а.с.55,т1/. Син
померлої ОСОБА_6 - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
на час відкриття спадщини ( на 08.03.2013
року) права на обов'язкову долю у
спадщині не мав, з заявою про прийняття
спадщини, або відмову від прийняття
спадщини до нотаріуса не звертався, що
підтверджуються матеріалами спадкової
справи/а.с.40-65/.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, - є
онукою ОСОБА_6, та донькою третьої особи
- ОСОБА_5 /а.с. 56, т.2/.

Встановлено, що 17.10.2009 року об 11
год. 05хвил. спадкодавцем ОСОБА_6 було
складено заповіт, який посвідчений
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_10,
яким вона заповідала позивачу усе
майно, яке належатиме їй на час смерті,
і також спірну квартиру ОСОБА_2
/а.с.46,т.2/. В заповіті також йдеться про
скасування заповіту, складеного
спадкодавцем 17.10.2009 року о 08 год.48 хвил.

Відповідно до інформаційної
довідки зі Спадкового реєстру від
01.08.2014 року, інші більш пізні за датою
заповіти ОСОБА_6 відсутні/а.с.18-25.т.2/,
спадкові договори також не укладалися.
Свідоцтва про право на спадщину за
законом чи заповітом після померлого
спадкодавця не видавалось. Спірне
майно не знаходиться під арештом,
забороною, на нього не накладалися
обтяження.

Згідно приписів ч.ч.2 та 3 ст.1254 ЦК
України Заповідач має право у будь-який
час скласти новий заповіт. Заповіт,
який було складено пізніше. Скасовує
попередній заповіт повністю, або у тій
частині, в якій він йому суперечить.
Кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним.

У встановлений законом строк
позивач ОСОБА_2 звернулася з заявою про
прийняття спадщини за заповітом до
Приватного нотаріусу Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_11, за
якою була відкрита спадкова справа №
54881834 і здійснено реєстрацію Спадковому
реєстрі 14 серпня 2013 року. Постановою
від 10 вересня 2013 року приватним
нотаріусом ОСОБА_11 позивачу було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
оскільки позивачем не було надано
оригіналу документу - договору
дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_6,
посвідченого державним нотаріусом
П'ятої криворізької державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області ОСОБА_9 14
лютого 1995 року за реєстровим № 1-549. На
звернення позивача до нотаріуса про
надання запиту до П'ятої криворізької
державної нотаріальної контори для
витребування дублікату договору,
останньою було надано додаткове
роз'яснення, що свідоцтво про право на
спадщину не може бути видане, оскільки
відсутня реєстрація нерухомості
померлим спадкодавцем в БТІ? з
посиланням на п.4.18 Глави 10 Розділу II
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусам України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№ 296/5 від 22 лютого 2012 року /а.с.12,60,63,т1/.

Визнання права власності на
спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, і
оскільки право позивача на прийняття
спадщини порушене, а іншим шляхом
вирішити це питання не можливо, суд
вважає обраний позивачем спосіб
захисту її прав є прийнятним.

Суд враховує, що при вирішенні
спору про визнання права власності на
спадкове майно потрібно розмежовувати
час і підстави виникнення права
власності у спадкодавця, які
кваліфікуються відповідно до
законодавства України чинного на час
виникнення права власності та підстави
спадкування зазначеного майна, що
визначаються на час відкриття спадщини
та згідно із п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема, такими як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української PCP,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
PCP 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівель, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК та Законом України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Суд критично відноситься до
заперечень 3-ї особи ОСОБА_5, щодо того,
що на цей час він є власником спірного
майна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.243 ЦК України 1963
року - за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність. Договір
дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.
Відповідно до ст.244 ЦК України 1963 року
до договорів дарування нерухомого
майна застосовуються правила ст.227
цього Кодексу. Згідно приписів ст.227 ЦК
України 1963 року договір
купівлі-продажу жилого будинку
(квартири) повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин.

Договір купівлі-продажу житлового
будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

В містах та селищах міського типу
таку реєстрацію проводили БТІ.

Нотаріальне посвідчення договору
мало важливе правове значення,
оскільки з ним пов'язаний момент
переходу права власності на нерухоме
майно, а також таке посвідчення
договору є умовою його дійсності. Слід
зазначити, що на час укладання договору
дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
законодавець не пов'язував момент
виникнення права власності на нерухоме
майно з реєстрацією договору, та не
впливало на його дійсність. Реєстрація
була необхідна для чіткого обліку
будов та виявлення їх власників.

Отже, в судовому засіданні
представником позивача доведено, що
нотаріальним посвідченням договору,
текстом самого договору
підтверджується факт передачі майна
спадкодавцю ОСОБА_6 Факт отримання нею
майна підтверджується також її діями
щодо розпорядженням цією квартирою
(складанням заповітів), реєстрації в
спірній квартирі онуки ОСОБА_2, яка
утримує квартиру, сплачує комунальні
послуги. На час винесення рішення
договір дарування ніким не
оскаржувався.

Крім того, як вбачається з копії
вироку Інгулецького районного суду
м.Кривого Рогу у відношенні ОСОБА_5 від
01.03.2010 року, останній був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3
/а.с.24/, проживав за адресою: АДРЕСА_4, а
не в спірній квартирі.

Встановлені в судовому засіданні
фактичні обставини витікають з
правовідносин, щодо визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті.

Відповідно до приписів ч.1ст. 1223 ЦК
України право на спадкування мають
особи визначені у заповіті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Ст.1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкоємцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Вищезазначене свідчить про те, що є
необхідні підстави для визнання права
власності на спадкове майно за
позивачем, та суд вважає, що позовні
вимоги обґрунтовані, та підлягають
задоволенню.

Оскільки представник позивача
просить віднести судові витрати на
позивач, враховуючи специфіку спору,
суд не вирішує питання щодо розподілу
судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 128, 243, 244, 227 ЦК 1963 року,
ст.ст. 1218, 1223,1233,1268-1270 ЦК України, ст.ст.
212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И
В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2
до Територіальної громади міста
Кривого Рогу в особі Криворізької
міської ради, треті особи які не
заявляють самостійних вимог, на
стороні відповідача: виконавчий
комітет Інгулецької районної у місті
ради міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області, відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції у Дніпропетровській області,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання права
власності в порядку спадкування,
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, право
приватної власності на нерухоме майно:
однокімнатну квартиру загальною
площею 43,0 кв.м, житловою площею 18,1 кв.м,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_9
року.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Інгулецький районний суд м. Кривого
Рогу на протязі 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не
подано, або якщо апеляційну скаргу
подано, то після розгляду справи
апеляційним судом, якщо рішення не
скасовано.

Суддя