22-ц/775/1193/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Курбанова Н.М.
Доповідач: Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого судді Гавриловій
Г.Л.

суддів Сорока Г.П., Мироненко
І.П.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом Кредитної спілки «Бюджет» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки
«Бюджет» про захист прав споживачів та
визнання кредитного договору
недійсним, стягнення моральної
шкоди,за позовом ОСОБА_2 до кредитної
спілки «Бюджет» про визнання договору
поруки припиненим, за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 25
червня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А :

В грудні 2012 року позивач «Бюджет»
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, в якому
зазначив, що 27 червня 2008 року між членом
Кредитної спілки "Бюджет" ОСОБА_1 та
КС"Бюджет" був укладений кредитний
договір № 246-08-К. В цей же день між
ОСОБА_2 та КС "Бюджет» був укладений
договір поруки № 246-08-К. Згідно договору
кредиту позивач надав відповідачу
кредит на умовах повернення та сплати
відсотків за його користування в сумі 15
000 грн. 00 коп. на господарчі потреби
терміном на 24 місяці до 25 червня 2010 року
зі сплатою 0,10 % (36% річних) за кожний
день від непогашеної суми кредиту. На
протязі 2009-2012 років боржник та
поручитель систематично порушували
умови кредитного договору та договору
поруки та до теперішнього не виконують
свої зобов'язання та мають
заборгованість за кредитом. Просив суд
стягнути солідарно з відповідачів
заборгованість за основною сумою 11984,64
грн., нараховані відсотки за час
користування кредитом станом на 13
березня 2013 року в сумі 34 208,11 грн. та
судовий збір в сумі 462грн. 00 коп.

03 червня 2013 року відповідач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до КС
"Бюджет" про захист прав позивача та
визнання кредитного договору
недійсним та зазначив, що
кредитодавцем при укладенні договору
були допущені порушення Закону України
«Про захист прав споживачів» та
договір містить несправедливі умови
щодо: встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад 50% вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань; надання Кредитодавцю
права в односторонньому порядку
змінювати умови договору на власний
розсуд або на підставах, не зазначених
у договорі. Було використано
математичний обман у розрахунках
позовної заяви та заяви про збільшення
позовних вимог, вказавши в них
збільшену відсоткову ставку в день 0,2%
при її фактичному розмірі 0,1973%, що
призвело до збільшення кредитної
заборгованості на 504,80 грн.
Кредитодавець склав фіктивний
додатковий договір, в якому збільшив
кредитну заборгованість, з ним не було
проведено переддоговірну роботу.

У зв'язку із порушенням його прав як
споживача він зазнав моральної шкоди.
Просив суд визнати недійсним в цілому
кредитний договір про видачу
споживчого кредиту № 246-08-К від 27.06.2008 р.,
стягнути оплачені незаконні внески - в
сумі 150 грн. 00 коп., витрати на
проведення судової експертизи в сумі
900 грн. 48 коп.,в рахунок відшкодування
моральної шкоди 6796 грн. 23 коп.;
відшкодування витрат на правову
допомогу в сумі 90 грн. 00 коп., а також
судові витрати в сумі 115 грн. 00 коп, а
також сплачені за договором 6205
гривень, а всього 10046, 48 гривень. В
рахунок взаємозаліку відрахувати із
суми кредиту 15000 гривень 10046, 48 гривень,
таким чином погоджується із сплатою
боргу у розмірі 4953, 52 гривні за даним
договором кредиту.

16 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулась із
позовними вимогами до КС "Бюджет" про
визнання договору поруки припиненим
на підставі ч. 1 та ч. 4 ст. 559 ЦК України,
а саме: у зв'язку із зміною основного
зобов'язання за договором кредиту без
повідомлення поручителя, внаслідок
чого збільшився обсяг його
відповідальності; у зв'язку з
закінчення шестимісячного строку на
пред'явлення вимог до поручителя.

Рішенням Приморського районного суду
міста Маріуполя від 25 червня 2014 року
позовні вимоги КС "Бюджет" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на
користь КС "Бюджет" заборгованість за
кредитним договором №246-08-К від 27.08.2008
року за основною сумою 11 984 грн. 64 коп.,
нараховані відсотки за фактичний час
користування кредитом станом на 13
березня 2013 року в сумі 34208,11 грн., а
всього 46 192, 75 грн.. Вирішено питання про
судовий збір. У задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 до КС «Бюджет» про захист
прав споживача, визнання кредитного
договору недійсним, стягнення
моральної шкоди, судових витрат -
відмовлено. У задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 до КС "Бюджет" про визнання
договору поруки припиненим відмовлено.

В апеляційних скаргах відповідачі
ОСОБА_1, який діяв у своїх та інтересах
та ОСОБА_2, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та постановити нове,
яким задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі та відмовити у
задоволені позову КС " Бюджет".
Посилається на обставини, викладені у
позовних вимогах. Крім того, доповнив,
що кредитний договір був підписаний
ним під впливом оману зі сторони
позивача, про який, йому стало відомо
13.03.2013 року з розрахунку кредитної
заборгованості при отриманні в суді
заяви про збільшення позовних вимог.
Узгоджений сторонами розмір денної
процентної ставки по кредиту у розмірі
0.10% завищений , та не відповідає
реальному у розмірі 0,06598 %. Кредитор без
узгодження з боржником та поручителем
14.02.2009 року збільшив щоденну процентну
ставку з 0,1% до 0.2%. Належні повідомлення
позичальника та поручителя про
підвищення процентної ставки відсутні.
Складений позивачем поштовий реєстр
відправлених листів не є належним
доказом та не містить підтверджених
про їх отримання адресатами.

Заслухавши суддю-доповідача,
відповідача ОСОБА_1,який у свої та
інтересах ОСОБА_3.підтримав доводи
апеляційних скарг, просив їх
задовольнити, заперечення
представника позивача КС «Бюджет»
Гавриленко М.О.,який просив апеляційні
скарги відхилити, рішення суду
залишити без змін, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК
України кожна сторона має в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Кожна сторона
повинна довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом встановлено, що 27 червня 2008 року
між членом кредитної спілки "Бюджет"
ОСОБА_1 та КС "Бюджет" був укладений
кредитний договір № 246-08-К, згідно якого
кредитодавець зобов'язується надати
позичальнику 15000,00 грн., а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом до закінчення строку - 24
фактичних місяця від дати отримання
позичальником кредиту (а.с.13-14).

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником умов кредитного
договору утворилась заборгованість,
яка становила за основною сумою 11 984
грн. 64 коп., нараховані відсотки за
користування кредитом станом на 13
березня 2013 року в сумі 34208,11 грн., а
всього 46 192, 75 грн..

Відповідно до п.9. 4 договору ОСОБА_1
підтвердив, що зміст ч.1 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
йому відомий, а кредитодавець в особі
кредитної спілки повідомив ОСОБА_1, як
позичальника у письмовій формі
зазначену у вказаній нормі інформацію(
а.с.14).

Згідно з п. п. 1. 1. - 2.1. договору кредиту
позивач видав ОСОБА_1 кредит на умовах
повернення та сплати відсотків за його
користування в сумі 15 000 грн. 00 коп. на
господарчі потреби терміном на 24
місяці.

Згідно із п.2.3. договору позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом до закінчення строку,
визначеного в пункті 2.1.

Згідно з п. 3.1. договору оплата за
користування кредитом визначається із
розрахунку 0,10 % (36% річних) за кожний
день від непогашеної суми кредиту.

Отже, доводи апелянта, що розмір
процентів за користування кредитом
завищений не відповідає обставинам
справи та домовленості між сторонами
про істотні умови при укладенні
договору.

Відповідно до п.п. 3.7, 3.8 основного
договору, у разі не надходження
передбаченого графіком розрахунків
чергового платежу повністю або
частково протягом 45 календарних днів,
за рішенням кредитного комітету,
основний договір може визнаватися
кредитом з підвищеним ризиком, тоді
відсоткова ставка встановлюється у
розмірі 72% річних, та діє протягом
усього періоду до дати виконання
позичальником свого поточного
зобов'язання.

Згідно довідки КС «Бюджет» від 25.06.2014
року ОСОБА_1 виплачував кредит із
порушенням графіку та мав просрочку у
виплаті більш на 45 днів, сплативши
кредит 10 грудня 2008 року, наступний
платіж вніс 31 березня 2010 року, а з
червня 2010 року припинив виконувати
обов'язки по грошовому зобов'язанню.

Згідно протоколу засідання кредитного
комітету від 03 червня 2009 року, на
підставі п.п.3.8. договору, кредит,
взятий ОСОБА_1 був визнаний кредитом із
підвищеним ризиком з 03 червня 2009 року (
а.с.55), про що було повідомлено ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.( а.с.145,163) та згідно до пункту 3.8.
умов кредитного договору процентна
ставка підвищилась до 72 % річних.

Отже, сторони погодились на випадок
визнання кредиту кредитом із
підвищеним ризиком збільшення удвічі
процентної ставки за користування
кредитом,позивачем були порушені умови
договору, внаслідок чого кредитор мав
право застосувати наслідки п.3.8
кредитного договору. Процедура
застосування підвищених процентів
кредитором була виконана відповідно до
договору,про що свідчить рішення
Кредитного комітету від 03.06.2099 року, а
доводи апеляції, що позивач
безпідставно в односторонньому
порядку збільшив процент за
користування кредитом не відповідає
обставинам справи.

Враховуючи викладене, судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції, що порушень вимог
законодавства щодо захисту прав
споживачів з боку кредитної спілки, на
які посилається позивач та відповідно
підстав для визнання договору кредиту
недійсним судом та стягнення моральної
шкоди не встановлено.

Переглядаючи судове рішення в частині
відмови у позові ОСОБА_5 про визнання
поруки припиненою судова колегія
виходить з наступного.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_1 з повернення грошових коштів за
договором позики, 27.06.2008 року між ОСОБА_2
та КС «Бюджет», ОСОБА_2 поручилась
перед кредитором у повному обсязі за
виконання обов'язку за кредитним
договором №246-08-К від 27.06.2008 р.,
укладеним між кредитором КС «Бюджет»
та боржником ОСОБА_1.( п.п.1.1 договору)
(а.с.15-16).

Договором поруки зазначено, що строк
дії основного договору становить з
27.06.2008 року по 25.06.2010 року( п.п.2.2 договору
поруки).

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель
(частини перша, друга статті 553 ЦК
України).

Відповідно до частини першої статті 559
ЦК України порука припиняється,
зокрема, у разі зміни зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення
договору поруки зі зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови, що
така зміна призведе до збільшення
обсягу відповідальності поручителя, а
не зі зміною будь-яких умов основного
договору.

Отже, на зміну умов основного договору,
унаслідок якої обсяг відповідальності
не збільшується, згода поручителя не
вимагається і такі зміни не є підставою
для застосування наслідків,
передбачених частиною першою статті 559
ЦК України.

Оскільки правовідносини з приводу
поруки між поручителем і кредитором
іншої особи є різновидом зобов'язань,
на них також поширюються правові норми
щодо зобов'язань.

Судом встановлено, що внесення
додатковою угодою 02 квітня 2009 року
змін до графіку погашення
заборгованості не призвело до
збільшення відповідальності
поручителя, оскільки фактично на
вимогу ОСОБА_1 був змінений порядок
сплати чергових платежів , не змінюючи
при цьому ані процентної ставки, ні
строку повернення платежу.

Таким чином, враховуючи, що згідно із
частиною першою статті 559 ЦК України
підставою для припинення поруки є
сукупність двох умов, а саме: внесення
без згоди поручителя змін до основного
зобов'язання та збільшення обсягу
відповідальності поручителя внаслідок
таких змін, судова колегія
погоджується з висновками суду про
безпідставність вимог ОСОБА_2 для
застосування зазначеної норми
матеріального права.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, що
містяться у п. 24 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Договором поруки зазначено, що
строк дії основного договору становить
з 27.06.2008 року по 25.06.2010 року( п.п.2.2
договору поруки).

Своє право на повернення кредиту
банк здійснив 07.12. 2010 року, пред'явивши
заяву про видачу судового наказу
одночасно до боржника та поручителя
протягом шести місяців від настання
строку виконання основного
зобов'язання.( а.с.37 т.1)

Згідно судового наказу №2н-1583/10
виданого Приморським районним судом
м.Маріуполя 10.12.2010 року стягнуто з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за
кредитним договором №246-08-К від 27.08.2008
року у розмірі 27209,40 грн. , з яких сума
основного боргу 11984,64 грн та сума
процентів за користування кредитом
15224,76 грн. грн. (а.с.160, 111,112).

Судовий наказ на підставі ухвали
Приморського суду районного суду м.
Маріуполя від 04.03.2011 року за заявою
ОСОБА_1 був скасований ( а.с. 110), а в суд з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором КС « Бюджет»
звернулось 03.12.2012 року, тобто в межах
строку позовної давності.

За таких обставин, доводи апеляції
про пропущення позивачем
шестимісячного строку для
пред'явлення вимог до поручителя та у
зв'язку із цим вимоги про визнання
поруки припиненою - необґрунтовані.

Оскільки у зв'язку з неналежним
виконанням позичальником умов
кредитного договору утворилась
заборгованість, яка становила за
основною сумою 11 984 грн. 64 коп.,
нараховані відсотки за користування
кредитом станом на 13 березня 2013 року в
сумі 34208,11 грн., а всього 46 192, 75 грн,
судова колегія погоджується з
висновками суду про стягнення
заборгованості з боржника та
поручителя у солідарному порядку.

За таких обставин, переглядаючи
справу в межах доводів апеляційної
скарги , судова колегія погоджується з
висновками суду щодо відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та
задоволені позову КС «Бюджет», а доводи
апеляційної скарги про порушення норм
матеріального права є безпідставними.

Інші доводи апеляцій не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 25 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді