Справа № 2-4794 Головуючий у І інстанції
Волчко А.Я.Провадження № 22-ц/780/4845/14
Доповідач у 2 інстанції
БілоконьКатегорія 46
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів Журби С.О., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 02 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення
земельного сервітуту ,-

встановила:

У 2012 році позивачі звернулись до суду з
позовом до ОСОБА_4 про встановлення
земельного сервітуту, посилаючись на
таке.

ОСОБА_1 з 2011 року належить на праві
власності ? частина житлового будинку
АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та
спорудами, інша ? його частина належить
ОСОБА_2 з 2003 року.

ОСОБА_3 з 1996 року належить 7/18 частин
сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2,
4/6 частин цього будинку АДРЕСА_2
належить відповідачу ОСОБА_4 з 1996 року.

Рішенням Горянської сільської ради від
27 лютого 2004 року відповідачу передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,0724 га для обслуговування її 4/6
частин житлового будинку АДРЕСА_2 в
порядку приватизації, на підставі
якого 21 липня 2004 року ОСОБА_4 отримала
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку.

Проте, як виявилось згодом, у власність
відповідача увійшла також частина
земельної ділянки довжиною 54 м та
шириною 3 м, яка з 1973 року є єдиним
проходом та проїздом загального
користування до житлових будинків та
земельних ділянок позивачів.

Крім того, по вказаній земельній
ділянці ОСОБА_4 проходить газопровід до
будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та три
опори ЛЕП 0,4 кВ, що підтверджується
листом Ірпінської філії «Київоблгаз»
від 19.10.2005 року № 542 та листом ЗАТ
«Київобленерго» від 10.10.2005 року
№ 1216.

У зведеному плані ділянок в АДРЕСА_1 від
10.05.2007 року, складеному ТОВ «Абрис»,
видно, що до будинків АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 необхідним є прохід та проїзд
загального користування, який
позначений жовтим кольором і має
ширину 3м та довжину близько 54 м.

Не зважаючи на те, що земельна ділянка
ОСОБА_3 прилягає до АДРЕСА_1, проїзду до
її гаражу немає, оскільки він
знаходиться в глибині земельної
ділянки, що позбавляє її можливості
використовувати гараж для зберігання
автомобіля.

Іншої можливості влаштувати прохід та
проїзд до житлових будинків та
земельних ділянок позивачів аніж через
земельну ділянку ОСОБА_4 немає, що видно
із зведеного плану ТОВ «Абрис» від
10.05.2007 року.

Позивачі просили суд встановити
постійний та безоплатний земельний
сервітут на право проходу, проїзду на
велосипеді та на транспортному засобу
частиною вказаної земельної ділянки
відповідача шириною 3 м вздовж межі
земельної ділянки від точки «Д» до
точки «А» плану меж земельної ділянки
державного акут про право власності на
земельну ділянку та довжиною 54 м;
зобов'язати ОСОБА_4не чинити перешкоди
у користуванні встановленим земельним
сервітутом.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 просять суд скасувати рішення
суду першої інстанції та ухвалити нове
про задоволення позову, посилаючись на
порушення судом першої інстанції
матеріального права та його
необґрунтованість.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначають, що суд першої інстанції не
врахував, що до їхніх будинків та
земельних ділянок відсутній інший
прохід та проїзд, ніж через частину
земельної ділянки відповідача і
запропонований ними варіант сервітуту
є найменш обтяжливим для відповідача.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення є, зокрема,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, а також неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2011 року
належить на праві власності ? частина
житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними
будівлями та спорудами, інша ? його
частина належить ОСОБА_2 з 2003 року.

ОСОБА_3 з 1996 року належить 7/18 частин
сусіднього житлового будинку АДРЕСА_2,
4/6 частин цього будинку АДРЕСА_2
належить відповідачу ОСОБА_4 з 1996 року.

Рішенням Горянської сільської ради від
27 лютого 2004 року відповідачу передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,0724 га для обслуговування її 4/6
частин житлового будинку АДРЕСА_2 в
порядку приватизації, на підставі
якого 21 липня 2004 року ОСОБА_4
отримала державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку.

Ці обставини визнані сторонами та
підтверджені матеріалами справи.

За змістом ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Земельні сервітути
можуть бути постійними і строковими.
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Статтею 99 ЗК України передбачено види
права земельного сервітуту, зокрема, як
право проходу, право проїзду на
транспортному засобі по наявному шляху
та інші земельні сервітути.

Ініціатором встановлення земельного
сервітуту може бути власник або
користувач земельної ділянки, що
потребує використання суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
обумовлені місцем розташування або
природним станом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 100 ЗК
України власник або землекористувач
земельної ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Згідно із ст. 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до роз»ясень, викладених у
п. 38 Постанови Вищогой
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
вирішуючи спори про встановлення
сервітуту, суд має враховувати, що
земельний сервітут встановлюється
стосовно певного об'єкта і не залежить
від власників цих об'єктів, оскільки
його дія зберігається в разі переходу
права на земельну ділянку, щодо якої
його встановлено, до іншої особи.
Встановлюючи земельний сервітут на
певний строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки в ефективному її
використанні; умовою встановлення
сервітуту є неможливість задовольнити
такі потреби в інший спосіб, а сервітут,
який встановлюється, є найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки. При цьому відповідно до
частини третьої статті 10 ЦПК саме
позивач має довести, що повноцінне
використання своєї земельної ділянки
неможливе без обтяження сервітутом
чужої земельної ділянки; що
задоволення потреб сервітуарія
неможливо здійснити в інший спосіб; що
відповідно до частини третьої статті 402
ЦК він не досяг з відповідачем
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови. За певних
обставин для вирішення спірних питань
може бути призначена відповідна
експертиза. У рішенні суд повинен
зазначити, в якій саме частині
належного відповідачу майна
встановлено сервітут і в якому розмірі,
чітко визначити обсяг прав особи, що
звернулася до суду, стосовно
обмеженого користування чужим майном.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачі не довели, що до їхніх
будинків та земельних ділянок
відсутній інший прохід та проїзд, ніж
через частину земельної ділянки
відповідача. Крім того, просили
визначити безоплатний земельний
сервітут, попередньо не звернувшись до
відповідача у добровільному порядку з
питаннями про встановлення сервітуту.

Такі висновки суду не ґрунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони тривалий час мають спори з
приводу меж та порядку користування
земельною ділянкою; відповідач
заперечує проти даного позову.
Зазначене свідчить про те, що позивачі
не досягли з відповідачем
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови.

Відповідно до протоколу
земельно-узгоджувальної комісії від 18
січня 2013 року, погодженого сільським
головою с. Горенка, з виїздом на місце
комісія з»ясувала, що дійсно проходу до
будинковолодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за
адресою АДРЕСА_1 та до воріт гаража
ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 - немає.

Також комісією встановлено, що частина
земельної ділянки з АДРЕСА_2 шириною 3
метра перебуває у приватній власності
ОСОБА_4, на якій проходять комунікації
газо-водопостачання, якими
користуються, але не мають можливості
обслуговувати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернутись до суду з
питання проходу до їх будинковолодінь
за рахунок земель ОСОБА_4 (а.с.31).

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Горянської сільської ради від 25.10.1996
року № 39/5 та зведеного плану земельних
ділянок, протягом всього часу з 1973 року
існував прохід до будинку АДРЕСА_1 з
АДРЕСА_1 через земельну ділянку, яка на
сьогоднішній день знаходиться у
власності відповідача ( а.с.21,24).

Заперечуючи проти позову, відповідач
ОСОБА_4 не оспорювала факту відсутності
проходу та проїзду до будинків
позивачів, однак пропонувала
влаштувати сервітут не на її земельній
ділянці, а на сусідній земельній
ділянці, яка належить ОСОБА_9

Висновком земельно-технічної
експертизи № 11539/13-41 від 18.03.2014 року
вказано про наявність варіантів
встановлення земельного сервітуту
щодо земельної ділянки відповідача (
а.с.130-138).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони тривалий час мають спори з
приводу меж та порядку користування
земельною ділянкою; відповідач
заперечує проти даного позову.
Зазначене свідчить про те, що позивачі
не досягли з відповідачем
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови ( а.с.73-75).

Зазначені матеріали справи у їх
сукупності дають підстави вважати, що у
позивачів відсутній інший прохід та
проїзд до їхніх будинків та земельних
ділянок, ніж через частину земельної
ділянки відповідача. Ці обставини
перешкоджають позивачам задовольнити
свої потреби іншим способом, як
встановлення права земельного
сервітуту, що вказує на наявність
правової підстави для встановлення
земельного сервітуту через земельну
ділянку відповідача.

Суд першої інстанції на вказане уваги
не звернув, не дав оцінку зазначеним
матеріалам справи, постановивши
незаконне та необґрунтоване рішення
про відмову у задоволенні позову у
повному обсязі.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не відповідає матеріалам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального права та повинне бути
скасоване з ухваленням нового про
часткове задоволення позовних вимог з
огляду на таке.

Як вбачається з висновку
земельно-технічної експертизи № 11539/13-41
від 18.03.2014 року та додатків до них,
вирішити питання щодо влаштування
проходу, проїзду на велосипеді та на
транспортному засобі до житлових
будинків АДРЕСА_2,АДРЕСА_1 можливо за
умови встановлення земельного
сервітуту.

Заявляючи позовні вимоги про
встановлення земельного сервітут на
право проходу, проїзду на велосипеді та
на транспортному засобу частиною
земельної ділянки відповідача шириною
3 м вздовж межі земельної ділянки від
точки «Д» до точки «А» плану меж
земельної ділянки та довжиною 54 м,
позивачі не довели, що цей варіант буде
найменш обтяжливим для відповідача.

При цьому варіант, запропонований
позивачами, площа частини земельної
ділянки ОСОБА_4 на якій позивачі
просять встановить земельний сервітут
становить 162 кв.м. ( 54 х 3), тоді як за
висновком земельно-технічної
експертизи № 11539/13-41 від 18.03.2014 року та
додатку до нього № 2 найменш
обтяжливим є варіант № 2, коли площа
частини земельної ділянки ОСОБА_4 під
сервітутом становитиме 109,47 кв.м. (
а.с.130-138).

Оскільки у судовому засіданні
встановлено, що позивачі як власники
будинковолодінь не можуть
задовольнити свої потреби будь-яким
іншим способом, ніж встановлення
сервітуту, колегія суддів вважає, що є
правові підстави його встановити та
надати позивачам право обмеженого
користування частиною земельної
ділянки позивача площею 109,47 кв.м., що є
найменш обтяжливим способом для
відповідача як власника земельної
ділянки.

На думку колегії суддів не підлягають
задоволенню позовні вимоги про
зобов'язати ОСОБА_4не чинити перешкоди
у користуванні встановленим земельним
сервітутом як такі, що заявлені
передчасно, враховуючи, що лише цим
судовим рішенням встановлюється
сервітут і відповідач ще не могла
чинити перешкоди у користуванні
сервітутом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 02
липня 2014 року скасувати і ухвалити
нове.

Позов задоволити частково. Встановити
постійний і безоплатний земельний
сервітут на право проходу та проїзду
частиною земельної ділянки площею 109,47
кв.м. кадастровий номер 1:01:005:0032 по
АДРЕСА_2, яка належить на праві
власності ОСОБА_4 згідно варіанту № 2
(додаток № 2) висновку експерта КНДІСЕ
№ 11539/13-41 від 18 квітня 2014 року.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :