АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/9411/2014 Головуючий у І інстанції: Величко Т.О.
Доповідач - Корчевний Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф. , Слободянюк С.В.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про проведення судової експертизи у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_1, про стягнення боргу, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 (далі - Позивач) в квітні 2014 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - Відповідач), третя особа: ОСОБА_1, про стягнення боргу.

У судовому засіданні позивач та представник відповідача у справі після початку розгляду справи по суті надання пояснень та допиту свідків, заявили до суду клопотання про визнання мирової угоди та подали суду письмовий текст мирової угоди, яку вони уклали між собою, та просили суд визнати мирову угоду та закрити провадження у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня2014 року визнано мирову угоду укладену між ОСОБА_3 (надалі-Позивач) та ОСОБА_4 (надалі-Відповідач), що домовились про укладення мирової угоди на стадії судового розгляду справи на зазначених умовах:

1. Відповідач (стверджує) визнає, що він дійсно отримав від Позивача кошти в сумі 490 000 (чотириста дев'яносто тисяч) гривень по розписках від 02.09.2005 р. в сумі 200 000(двісті тисяч) гривень,00 коп., 28.12.2005 року в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень,від 05.06.2006 року і сумі 170 000( сто сімдесят тисяч) гривень,00 коп. та від 24.09.2007 року в сумі 20 000(двадцять тисяч) гривень, як особистий дарунок з відкладальною обставиною виключно на погашення заборгованості по кредитному договору від 23 серпня 2005 року № 39/05-Ф (що був укладений між ВАТ «Український кредитно-торговий банк» та Відповідачем на придбання квартири АДРЕСА_1.

2. Позивач погоджується що вказані кошти були передані Відповідачу як особистий дарунок з відкладальною обставиною, і така обставина настала заборгованість по кредитному договору від 23 серпня 2005 року № 39/05-Ф (що був укладений між ВАТ «Український кредитно - торговий банк» та Відповідачем на придбання квартири АДРЕСА_1), за яким Позивачка на підставі договору поруки від 23.08.2005 року № 39/05-Ф-П виступала як поручитель погашена.

3. Відповідач гарантує, що сума кредиту що була отримана ним на придбання квартири, погашена в повному обсязі за рахунок коштів отриманих в подарунок від Позивача, кредит повністю погашений, а відтак будь-яких претензій з боку банка-кредитора до Позивача як (поручителя по кредитному договору) немає, копії квитанції про сплату кредиту представлені Позивачу.

4. Позивач заявляє, що з моменту підписання цієї Мирової угоди, вона передає зазначену суму по розписках від 02.09.2005 р. в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень, 00 коп., 28.12.2005 р. в сумі 100 000( сто тисяч) гривень, від 05.06.2006 р. в сумі 170 000 ( сто сімдесят тисяч) гривень,00 коп. та від 24.09.2007 р. в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень в розмірі 490 000 (чотириста дев'яносто тисяч) гривень в особистий дарунок відповідачу, як було обумовлено при передачі коштів і не матиме жодних майнових претензій до Відповідача з приводу заборгованості, що є предметом цієї Мирової Угоди.

5. Позивач та Відповідач домовилися, що всі судові витрати пов'язанні із судовим розглядом даної справи, візьме на себе Відповідач.

6. Позивач та Відповідач заявляють, що в процесі укладення цієї Мирової угоди, не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

7. Вимоги ст.ст. 205,206 ЦПК України сторонам у справі роз'яснено, наслідки зрозумілі.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4; третя особа: ОСОБА_1 про стягнення боргу, - закрито.

Не погодившись з вказаною ухвалою, третя особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Вказує, що суд ухвалив оскаржувану ухвалу з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права.

Посилається, що відповідно до ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Зазначає, що враховуючи дати написання розписок та дату укладення договору дарування грошей, кошти взагалі не могли бути передані згідно з розписками як особистий дарунок з відкладальною обставиною, оскільки в п. 4 мирової угоди зазначено, що гроші передаються в особистий дарунок відповідачу з моменту підписання цієї мирової угоди. А в самих розписках зазначено, що гроші отримані як позика і відповідач зобов'язується повернути грошові кошти до 31 грудня 2013 року.

Вважає, що неможливо визнати боргові зобов'язання даруванням грошей, оскільки це різні за своєю правовою природою правовідносини.

23 жовтня 2014 року представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду м. Києва з заявою про призначення судової експертизи матеріалів справи, а саме спірних боргових розписок від 02 вересня 2005 року, 28 грудня 2005 року, 05 червня 2006 року, 24 вересня 2007 року, в якій просив проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Смоленська, 6, а витрати за проведення експертизи покласти на ОСОБА_1

Просив на розгляд експертизи поставити питання:

1) Чи виготовлений рукописний текст на розписці від 02 вересня 2005 року у той час, яким датований документ?

2) Чи виготовлений рукописний текст на розписці від 28 грудня 2005 року у той час, яким датований документ?

3) Чи виготовлений рукописний текст на розписці від 05 червня 2006 року у той час, яким датований документ?

4) Чи виготовлений рукописний текст на розписці від 24 вересня 2007 року у той час, яким датований документ?

5) У який період часу був виконаний рукописний текст на розписці від 02 вересня 2005 року?

6) У який період часу був виконаний рукописний текст на розписці від 28 грудня 2005 року?

7) У який період часу був виконаний рукописний текст на розписці від 05 червня 2006 року?

8) У який період часу був виконаний рукописний текст на розписці від 24 вересня 2007 року?

9) В один чи різні періоди часу виконано рукописні тексти на розписках від 02 вересня 2005 року, 28 грудня 2005 року, 05 червня 2006 року, 24 вересня 2007 року?

В обґрунтування необхідності проведення даної експертизи зазначав, що гроші ОСОБА_4 на погашення кредиту у ОСОБА_3 не позичав, будь-яких розписок на той час не існувало, наявні розписки написані вже в 2014 році, після подання апелянтом позову про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні 10 листопада 2014 року апелянт та її представник заяву підтримали з підстав у ній зазначених.

Позивач, відповідач та представник відповідача в судовому засідання проти заяви заперечували.

Крім того, у вказаному судовому засіданні апелянт уточнив вимоги заяви про проведення експертизи та просив у справі провести фізико-хімічну експертизу, проведення якої доручити Київській незалежній судово-експертній установі, а оплату покласти на апелянта.

Колегія суду, обговоривши доводи заяви, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З огляду на те, що колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправомірно вийшов за межі позовних вимог, тому ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 30 квітня 2014 року є необґрунтованою та підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 143,144 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні заяви представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: