Справа № 490/5659/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.

при секретарі - Аслановій
Е.Е.,

за участю представника позивача -
Заливчого Я.В., представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», Приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсним кредитного
договору та договору іпотеки та за
позовом третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», ОСОБА_3, Приватного
нотаріуса Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2013 року позивач звернувся до
Центрального районного суду м.
Миколаєва до відповідача з наданням в
подальшому позовної заяви з
збільшенням розміру позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором у загальному
розмірі 857 387,87 доларів США, що складає
еквівалент за курсом НБУ -10 623 035 грн. 71
коп.

05 березня 2014 року звернулася до суду з
позовною заявою третя особа з
самостійними вимогами ОСОБА_5, в якій
просила суд визнати недійсними договір
кредиту №64МФ/2007 від 16.07.2007 року та
договору іпотеки від 01.02.2008 року,
укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
«Приватбанк». В обґрунтування вимог
заяви третя особа посилається на те, що
ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» не мали
право укладати договір кредиту
№64МФ/2007 від 16.07.2007 року на суму 1 000 000
грн., що виходить за межі дрібного
побутового без згоди ОСОБА_5, чим
порушили ч.2 ст. 65 СК України. В
подальшому доповнила підстави
позовних вимог і в обгрунтування
позову посилалася на неналежне
дотримання письмової форми договору, а
саме підписання неповноважним
представником кредитора.

10 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічною позовною заявою. В
обґрунтування вимог заяви посилався на
те, що кредитний договір №64МФ/2007 був
укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
«Приватбанк», в особі директора філії
«Миколаївське регіональне управління
«ЗАТ КБ «Приватбанк», діючого на
підставі довіреності №6820 від 07.10.2005
року. Крім того договір іпотеки від
01.20.2008 року було укладено між ОСОБА_3 та
ЗАТ КБ «Приватбанк», в особі старшого
спеціаліста напрямку
«мікрокредитування філії
«Миколаївське регіональне управління»
ЗАТ КБ «Приватбанк», діючого на
підставі доручення №712 від 18.01.2007 року.
Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не надав
доказів підтвердження повноважень
посадових осіб ЗАТ КБ «Приватбанк» на
укладання та підписання вищевказаного
кредитного договору та договору
іпотеки, позивач за зустрічним позовом
просив суд визнати недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити. Також
просив суд відмовити у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 та позову
третьої особи ОСОБА_5 про визнання
недійсними кредитного договору та
договору іпотеки, оскільки кредитний
договір та договір іпотеки, укладений
між сторонами, був підписаний
уповноваженими на той час на те
особами ЗАТ КБ «Приватбанк». Що
стосується вимог третьої особи, то
ОСОБА_5, яка є поручителем за договором
поруки від 16 липня 2007 року, у
відповідності до п.3 договору поруки,
була ознайомлена з умовами кредитного
договору, а також надавала нотаріально
посвідчену згоду на укладання договору
іпотеки своєму чоловікові ОСОБА_3
Таким чином, ОСОБА_5 з 16.07.2007 року мала
повну інформацію щодо факту умов
кредитування згідно вищевказаної
кредитної угоди.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив суд задовольнити його вимоги та
вимоги третьої особи ОСОБА_5 про
визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки. Заявив
про застосування строку позовної
давності стосвоно вимог про стягнення
заборгованості, яка виникла до травня
2010 року. Також заперечував проти
задоволення первісного позову з тих
підстав, що позивачем не доведені
позовні вимоги, оскільки не надані суду
для огляду оригінали довіреностей
уповноважених на підписання
оспорюваних договорів працівників
банку , а також відсутні оригінали заяв
на видачу готівки, за якими ОСОБА_3
отримував кредитні кошти за черговим
траншем, що викликає сумнів, на його
думку , взагалі в отриманні кредитних
коштів.

Третя особа надала суду заяву про
розгляд справи у її відсутність,
позовні вимоги первісного позову не
визнає та просить суд задовольнити її
вимоги та визнати недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову, дослідивши матеріали
справи, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 16
липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк») та ОСОБА_3 була укладена
кредитна угода №64 МФ/2007, відповідно до
якої Банк в рамках програми
мікрокредитування, надав кредит
позичальнику. Надання коштів
здійснюється окремими частинами -
траншами кредиту, сукупна величина
сальдо по яким не буде перевищувати
суму, обумовленої в п.1.2 цієї Угоди.
Загальна сума кредиту в рамках
кредитної угоди : 500 000 доларів США.
Строк повернення кредиту та окремих
частин-траншей кредиту, встановлюється
договорами про видачу траншей кредиту,
а також графіками погашення кредиту,
процентів та винагороди, які є
невід'ємними додатками до договорів
про видачу траншей, але не пізніше
13.07.2017 року.

Відповідно до п.1.1 Угоди, позичальник
зобов'язується повернути отриманий
кредит, сплатити відсотки та
винагороду в терміни, встановлені цією
Угодою та договорами про видачу
траншей повному обсязі.

Відповідно до п.6.1 Кредитної Угоди, при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань по сплаті процентів за
користування кредитом, передбачених
п.п.2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цієї
угоди, п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про
видачу траншей, а також графіком
погашення (додаток 1 до договорів про
видачу траншей), строків повернення
кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3
цієї Угоди,п.п.1.3, 2.2.3 договорів про
видачу траншів, а також графіком
погашення (додаток 1 до договорів про
видачу траншей), винагороди,
передбаченої.п.4.5, 4.6 цієї Угоди, а також
п.п.4.5, 4.6 договорів про видачу Траншей,
позичальник сплачує банку за кожний
випадок порушення пеню в розмірі 0,2 %
від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
в період, за який виплачується пеня.

17 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» був укладений договір про
видачу траншу №1-64 МФ/2007, відповідно до
якого сума траншу становить 350 000
доларів США. Строк повернення траншу
кредиту та процентів обумовлюються
відповідно до графіку погашення
кредиту, процентів та винагороди
(Додаток №1 до цього договору).

19 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» був укладений договір про
видачу траншу №2-64 МФ/2007, відповідно до
якого сума траншу становить 150 000
доларів США. Строк повернення траншу
кредиту та процентів обумовлюються
відповідно до графіку погашення
кредиту, процентів та винагороди
(Додаток №1 до цього договору).

04 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
«Приватбанк» був укладений договір про
видачу траншу №3-64 МФ/2007, відповідно до
якого Банк надав Позичальнику кредитні
кошти в частині загального ліміту,
встановленого п.1.2 Кредитної угоди
№64МФ/2007 від 16.07.2007 року. Сума траншу
кредиту: 250 000,00 доларів США. Термін
повернення Траншу кредиту та процентів
визначаються відповідно Графіку
погашення кредиту, процентів та
винагороди (Додаток №1 до цього
договору).

01 лютого 2008 року між позивачем та
відповідачем був укладений Договір
іпотеки, предметом якого є надання
ОСОБА_3 в іпотеку нерухомого майна,
зазначено в п.7 цього договору, в
забезпечення виконаннями зобов'язань
ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «Приватбанк», в
силу чого останній має право в разі
невиконання відповідачем зобов'язань,
забезпечених іпотекою, одержати
задоволення за рахунок переданого в
іпотеку нерухомого майна переважно
перед іншими кредиторами відповідача.
За цим договором заставою
забезпечується виконання зобов'язань
Заставодавця, що випливають з
кредитної угоди №64МФ/2007 від 16.07.2007 року
з повернення кредиту у сумі 1 000 000
доларів США у термін до 13 липня 2017 року,
сплати процентів тощо.

Відповідно до п.7 Договору іпотеки, в
забезпечення виконання відповідачем
зобов'язань за кредитним договором
відповідач надав в іпотеку належне
йому на праві власності нерухоме майно
(предмет іпотеки), а саме: нежитлову
будівлю, закусочну за літ.Б-3, загальною
площею 612,50, яке знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1. Право власності
відповідача на цю нежитлову будівлю,
закусочну за літ.Б-3, підтверджується
рішенням суду м.Миколаєва / ц-2-7509/ від
від 16.11.2007, видане Центральним районним
судом м.Миколаєва, зареєстрованим
ММБТІ від04.12.2007 року за реєстраційним
номером 4560893 в реєстровій книзі №2,
номер запису 219. Згідно витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно,
виданого ММБТІ за номером 17450806 від
22.01.2008 року, вартість цієї нежитлової
будівлі, складає 734 782 грн.

Відповідно до п.12 умов Договору
іпотеки, сторони визначили, що вартість
нежитлової будівлі, закусочної за
літ.Б. розташованого за
адресою:АДРЕСА_1, складає 4 545 000,00 грн.

Відповідно до п.18.8, 18.8.1 Договору
іпотеку, позивач має право з метою
задоволення своїх вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань,
передбачених кредитним договором, вони
не будуть виконані.

31 січня 2008 року між сторонами був
укладений договір про внесення змін до
договору застави майна від 16.07.2007 року,
відповідно до якого сторони виклали
зміст п.2 договору застави майна від
16.07.2007 року у редакції, зазначеної в п.1
вказаного договору.

31 січня 2008 року між сторонами був
укладений Договір про внесення змін до
договору іпотеки, посвідченого ПН ММНО
ОСОБА_4 від 16.07.2007 року за реєстровим
номером 3978, відповідно до якого сторони
виклали зміст п.2 договору іпотеки від
16.07.2007 року у редакції, зазначеної в п.1
цього договору.

31 січня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«Приватбанк» був укладений договір про
внесення змін до кредитної угоди
№64МФ/2007, відповідно до якого внесені
зміни до вищевказаної угоди в
наступній редакції:» 1.2. Загальна сума
кредиту в рамках кредитної угоди : 1 000
000,00 доларів США.

В матеріалах справи наявні належним
чином завірені копії заяви на видачу
готівки № 1 від 04 лютого 2008 року щодо
отримання ОСОБА_3 250 000 доларів США , 19
вересня 2007 року - на 150 000 доларів США
(а.с. 25 том 2) , від 17 липня 2007 року - на
отримання 350 000 доларів США (а.с. 27 том 2) -
з призначенням платежу "видача кредиту
згідно кредитного договору № 64МФ2007 від
16.07.2007 (а.с. 198).

Так, відповідно до ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Жоден доказ не
має для суду наперед встановленого
значення.

Отже суд не приймає до уваги
заперечення представника відповідача
щодо неналежності цих заяв як доказів
отримання позичальником кредитних
коштів, оскільки навіть відсутність
оригіналів цих заяв не свідчить про
безгрошовість угоди, адже ОСОБА_3
наступною своєю поведінкою ( регулярна
сплата чергових платежів згідно
графіку в перші роки, укладання
численних договорів про внесення змін,
укладення договру іпотеки ) підтвердив
виконання банком своїх обов'язків за
укладеним кредитним договором.

Суд не може прийняти до уваги
заперечення представника відповідача
стосовно відсутності належних доказів
як отримання ОСОБА_3 кредитних коштів у
валюті, так і їх погашення - оскільки
банком порушені витмоги Інструкції про
касові операції в банках України, затв.
Постановою НБУ № 337 - не відкривася
окремий поточний валютний рахунок
клієнта-позичальнику, з якого він і
повинен був отримувати кредитні кошти.
Так, в кожному з вищезазначених
Договорів про видачу траншу - в рахунок
загального ліміту за кредитною угодлою
№ 64 МФ2007 від 16.07.2007 р. - чітко зазначено,
що для надання траншів відкриваються
окремі рахунки : як позичковий, так і
для зарахування коштів на погашення
зборгованості та процентів.

На адресу відповідача 12 лютого 2013 року
(а.с.7) надсилалася вимога , відповідно
до якої позивач вимагав від
відповідача в тридцятиденний строк з
дня отримання цієї вимоги повернення
суми кредиту в повному обсязі, інакше -
добровільно звільнити нерухоме
майно:нежитлові приміщення загальною
площею 612,50, що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_1, разом з усіма членами
сімї та іншими мешканцями.

Дотепер, ОСОБА_3 свої зобов'язання за
вищевказаним договором не виконав,
заборгованість за кредитом - 639 345,70
доларів США, заборгованість за
відсотками - 179 197,45 доларів США,
заборгованість з пені -38 221,82 доларів
США-станом на 15.07.2014 року, що в
загальному розмірі становить 856 764,79
доларів США.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання
боржником (заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Одним із видів застави нерухомого
майна є іпотека. Іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків, встановлених
іпотечним договором, іпотекодержатель
має право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1.ст. 33 Закону України
від 05.06.2003, № 898-IV "Про іпотеку", п.15.7
Іпотечного договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч.3.ст. 33 Закону України
"Про іпотеку",звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється в тому
числі на підставі рішення суду.

Відповідно до п.41 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про
іпотеку" у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються:

- загальний розмір вимог
та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки;

-опис нерухомого майна,
за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення
збереження предмета
іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір
вимог інших кредиторів, які
підлягають задоволенню з вартості
предмета іпотеки.

Враховуючи те, що розмір
заборгованості за кредитним договором
становить 856 764,97 доларів США, що складає
еквівалент за курсом НБУ - 10 615 317 грн., а
вартість заставного майна відповідно
до п.12 іпотечного договору становила 4
545 000,00 грн., сума заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна
є співмірними.

Враховуючи вищевикладене, у
відповідності зі ст.ст. 203,208,509, 525, 526, 527,
572,589, 611, 612, 615,1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
дійшов висновку, що відповідач не
виконав зобов'язань за кредитним
договором, - погашення заборгованості
за кредитним договором №64 МФ/2007 від
16.07.2007 року в сумі 856 764,97 доларів США ( за
курсом НБУ складає 10 615 317 грн. 98 коп.), що
підтверджується надаявними в
матеріалах справи письмовими доказами
- випискою по рахунку ОСОБА_3 за
кредитним договром № 64МФ2007 ( а.с. 107 - 185) ,
розрахунком (а.с. 18-23). Відповідачами не
надано достеменних доказів того, що
сума боргу є меншою, з наданих копій
банківських чеків , які перш за все є
майже нечитаємі, не вбачається, що
зазначені в них суми були сплачені
ОСОБА_3 саме на погашення зазначеного
кредитного договору. Судом було
роз'яснено представникові відповідача
про наслідки невчинення певних
процесуальних дій та додатково
роз'яснено право на заявлення
клопотання про призначення судової
бухгалтерської експертизи, чим він не
скористався.

За такого, в рахунок погашення цієї
заборгованості слід звернути
стягнення на нежитлову будівлю
загальною площею 612,50 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки від 01 лютого
2008 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки. Такий спосіб
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідає процедурі продажу,
встановленої ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", яка
передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві. Такі самі положення ,
включаючи зазначені повноваження
іпотекодавця, містяться і у самому
договорі іпотеки .

Щодо стосується вимог зустрічного
позову ОСОБА_3 та позову третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_5 визнання
недійсними кредитного договору та
договору іпотеки, суд приходить до
висновку, що у задоволенні таких вимог
слід відмовити за безпідставністю .

Так , кредитна угода №64МФ/2007 від 16.07.2007
року була укладена сторонами у формі,
встановленої чинним законодавством.
Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. При укладанні
вищевказаної кредитної угоди в
інтересах позивача за первісним
позовом діяв директор філії
«Миколаївське регіональне управління»
ЗАТ КБ «Приватбанк» Димов Ф.В. на
підставі довіреності №6820 від 07 жовтня
2005 року (а.с.45). Позивачем за зустрічним
позовом не надано доказів , що
оспорювані договори підписані від
імені банку неуповноваженими на те
особами. Так, відсутність за
закінченням терміну зберігання
оригіналу довіреностей юридичної
особи не може слугувати підставою для
такого, тим більше з урахуванням
положень ст. 241 ЦК України - адже банком
були виконані умови договорів, що
свідчить про повне схвалення
правочину. Також при посвідченні
оспорюваного договору іпотеки
приватним нотаріусом перевірено
дійсність довіреностей представників
ПриватБанку у відповідності до вимог
закону (а.с. 252-253).

За такого, посилання ОСОБА_3 та ОСОБА_5
на порушення вимог ст. 1056 ЦК України, а
отже недійсність договорів на
підставі ст.ст. 230, 215 ЦПК України - є
наслідком невірного тлумачення
зазначених норм права.

Крім того, ОСОБА_5, яка є поручителем за
договором поруки від 16 липня 2007 року, у
відповідності до п.3 договору поруки,
була ознайомлена з умовами кредитного
договору №64МФ/2007 від 16.07.2007 року та мала
повну інформацію щодо факту умов
кредитування згідно вищевказаної
кредитної угоди. За такого, ОСОБА_5
фактично надала згоду на укладання
вищевказаної кредитної угоди. Також
при укладанні оспорюваного договору
іпотеки ОСОБА_5 надала нотаріально
посвідчену згоду (а.с. 246) на чоловікові
ОСОБА_3 на передачу в заставу
ПриватБанку для забезпечення
зобов'язання нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1 - за такого посилання позивача
на порушення вимог ст. 578 , 203 ЦК України
безпідставні.

Також не може прийняти до уваги суду і
заяву представника ОСОБА_3 щодо
застосування строку позовної давності,
оскільки , по-перше, за п. 6.7. кредитної
угоди передбачений п'ятирічний строк
позовної давності за вимогами про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, штрафу, пені . По
друге, з розрахунку заборгованості
відповідача вбачається, що протягом 2012
року він сплачував частково кредитну
заборгованість, що відповідно до
положень ст. 264 ЦК України перериває
перебіг позовної давності , після чого
перебіг позовної давності починається
заново.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 3441 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення - задовольнити частково.

Звернути стягнення на нежитлову
будівлю загальною площею 612,50 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки від 01 лютого
2008 року) Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмета іпотеки, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №64 МФ/2007 від 16.07.2007 року в
загальному розмірі 856 764,97 доларів США,
що за курсом НБУ складає 10 615 317 грн. 98
коп., з якої:заборгованість за кредитом
- 639 345,70 доларів США (що складає
еквівалент за курсом НБУ - 7 921 493,22
грн.),заборгованість за відсотками - 179
197,45 доларів США (що складає еквівалент
за курсом НБУ - 2 220 256,41
грн.),заборгованість з пені - 38 221,82
доларів США (що складає еквівалент за
курсом НБУ - 473 568 грн. 35 коп.)

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк», Приватного нотаріуса
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки - відмовити.

У задоволенні позову третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_3,
Приватного нотаріуса Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір у розмірі 3441 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

СУДДЯ
О.А. ГУДЕНКО