Єдиний унікальний номер 741/799/14-ц
Провадження № 2/741/287/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка
28 липня 2014
року

Носівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді
Киреєва О.В.,

з участю секретаря
Мотляха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановив:

Банк звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором, мотивуючи свої
вимоги тим, що 1 березня 2007 року між ТОВ
«КБ «Дельта», правонаступником якого є
ПАТ «Дельта Банк», було укладено
кредитний договір № 001-09147-010307.
Відповідно до умов договору банк
зобов'язався надати відповідачу кредит
у сумі 1 288 грн. на придбання визначеного
майна, на умовах визначених договором.
За користування кредитом відповідач
зобов'язався сплачувати кредитору
проценти, виходячи зі ставки 12 % в рік,
за ведення кредитної справи - плату в
розмірі 2,75 % в місяць. Банк виконав
взяті на себе зобов'язання за
договором, надавши відповідачу кредит
у сумі 1 288 грн. В порушення зобов'язань
за договором відповідач допустив
заборгованість в розмірі 1 813,83 грн. Банк
просив стягнути з ОСОБА_1
заборгованість за кредитним договором
та понесені ним судові витрати по
сплаті судового збору.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, направив до суду
заяву, в якій просив розгляд справи
провести без його участі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, направив заяву про
застосування позовної давності, просив
розгляд справи провести без його
участі.

Суд розглядає справу в відсутності
сторін за наявними у справі доказами.

Вивчивши і дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником
всіх прав та зобов'язань ТОВ «КБ
«Дельта», що підтверджується копією
статуту (а.с. 11).

В судовому засіданні встановлено, що 1
березня 2007 року між ТОВ «Комерційний
Банк «Дельта» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 001-09147-010307 на
придбання позичальником майна (послуг)
у сумі 1 288 грн., згідно з переліком, що
зазначений у рахунку-фактурі № VI2-00000033
від 1 березня 2007 року та розділі 11
договору, на оплату страхового платежу
у розмірі 154,56 грн. та на оплату
кредитору плати за надання кредиту
відповідно до умов договору у розмірі
0,00 гривень, строком на 12 місяців, з
кінцевим терміном повернення та сплати
всіх плат не пізніше ніж 28 лютого 2008
року, що підтверджується копією
договору (а.с. 3-4).

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_1 отримав
споживчий кредит.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у встановлений
строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повернення кредиту,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка відповідно до наданого позивачем
розрахунку (а.с. 9-10), станом на 19 березня
2014 року, складає 1 813,83 грн., з якої
заборгованість по тілу кредиту - 1 349,70
грн., по відсоткам - 67,43 грн. та по
комісії за РО - 396,70 грн.

В судовому засіданні встановлено, що
останній платіж за договором був
проведений 29 листопада 2007 року. За
період з 30 листопада 2007 року і по
теперішній час жодного платежу по
сплаті заборгованості за кредитом
сплачено не було, що підтверджується
розрахунком ціни позову (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Банк не надав суду доказів про
збільшення позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 6 листопада 2013 року по
справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Право вимоги у позивача на пред'явлення
позову щодо примусового стягнення в
судовому порядку заборгованості за
кредитним договором виникло з
настанням часу несплати відповідачем
чергового платежу, тобто починаючи з
наступного дня після настання строку
платежу.

Згідно з розрахунком ціни позову (а.с.
9-10) від 19 березня 2014 року строк позовної
давності в даному випадку розпочався з
2 січня 2008 року та закінчився 2 січня 2011
року.

До суду позивач звернувся 2 червня 2014
року, тобто за межами встановленого
законом строку позовної давності.

Позивач не порушував питання щодо
поновлення строків позовної давності,
не зазначив поважність причин
пропущення позовної давності.

28 липня 2014 року ОСОБА_1 подав до суду
заяву про застосування наслідків
пропуску позовної давності.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку про необхідність
застосування у справі строків позовної
давності та відмовити в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» в
зв'язку зі спливом строків позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 259, 260, 261, 267 ЦК
України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в зв'язку зі спливом позовної давності.

На рішення сторонами може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя
О.В.Киреєв