АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9360/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гібалюк Т. Я. Доповідач - Варенко
О.П. Категорія 54
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 04 червня
2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Джонсон і Джонсон
Україна» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і затримку у
проведенні повного розрахунку,

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом до
відповідача. В обґрунтування вимог
посилався на те, що з 01 лютого 2013 року
він працював у ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна» на посаді менеджера зі збуту у
південному регіоні.

На початку липня 2013 року він почав
відчувати тиск з боку роботодавця і 26
липня 2013 року направив на адресу
відповідача заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням. Проте, 29
липня 2013 року він потрапив до лікарні
та надіслав на адресу ТОВ «Джонсон і
Джонсон Україна» заяву, датовану 09
серпня 2013 року, із проханням відкласти
дату його звільнення до одужання.
Вважає, що роботодавець не мав права
його звільняти за власним бажанням 09
серпня 2013 року, оскільки він фактично
відкликав свою заяву від 26 липня 2013
року про звільнення.

Просить поновити його на роботі у ТОВ
«Джонсон і Джонсон Україна» на посаді
менеджера зі збуту у південному
регіоні; стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 12 серпня 2013 року
по 12 травня 2014 року, середню заробітну
плату за час непроведення повного
розрахунку при звільненні.

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 04 червня 2014 року відмовлено
у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
а рішення суду залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській, адміністративній
справі, що набрали законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 04 листопада 2013 року у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» про
зміну формулювання причин та дати
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, вихідної допомоги та
моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року рішення Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 04
листопада 2013 року - залишено без змін.

01 лютого 2013 року, відповідно до наказу
№ОС-43, ОСОБА_2 прийнятий на роботу до
ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» на
посаду менеджера зі збуту у південному
регіоні з роз'їздним характером праці
на закріпленому автомобілі.

05 липня 2013 р. відповідач надіслав на
адресу ОСОБА_2 лист із повідомленням
про тимчасове вилучення
корпоративного автомобіля у зв'зку з
перевищенням ліміту пробігу та
порушенням вимог Політики компанії по
використанню корпоративних
автомобілів, що виразилося у
використанні автомобіля поза робочим
часом та поза межами південного
регіону.

26 липня 2013 року позивач надіслав на
адресу ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна»
заяву про його звільнення із займаної
посади за власним бажанням.

05 серпня 2013 року відповідач надіслав на
адресу ОСОБА_2 повідомлення про те, що
його заява про звільнення за власним
бажанням задоволена; визначено день
його звільнення та останній робочий
день 09 серпня 2013 р., а також повідомлено
про проведення в день звільнення
повного розрахунку та отримання
трудової книжки, одночасно
запропоновано у випадку неможливості
особисто отримати трудову книжку
надати письмову згоду на її
пересилання з доставкою.

Відповідно до наказу ТОВ «Джонсон і
Джонсон Україна» № ОС-100 від 09.08.2013 року,
ОСОБА_2 на підставі заяви від 26.07.2013 року
звільнений за власним бажанням
відповідповідно до ст. 38 КЗпП України
(а.с.27).

09 серпня 2013 року відповідачем на адресу
ОСОБА_2 направлено повідомлення про
задоволення його заяви, повідомлено
про проведення розрахунку, про
можливість отримання трудової книжки
за адресою відповідача.

22 серпня 2013 року позивач своїм листом
надав згоду на надіслання йому
трудової книжки кур'єрскою службою, що
і було зроблено відповідачем.

До суду з позовом про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
позивач звернувся 17 березня 2014 року,
пропустивши місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або дня вручення трудової книжки. Таким
днем є, як зазначив позивач, 2 вересня 2013
року.

Встановивши зазначені обставини, суд
першої інстанції, керуючись ст.ст.38, 233
КЗпП України, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
пропуск ним строку для звернення до
суду з даним позовом та решта доводів
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки не
спростовують висновки суду першої
інстанції та встановлені ним
обставини, а зводяться до
одностороннього тлумачення
регулюючого спірні правовідносини
законодавства лише на свою користь та
повторного обґрунтування заявлених
вимог з викладенням таких же самих
обставин і доказів, яким суд дав
належну оцінку, відповідно до вимог ст.
212 ЦПК України.

Порушень матеріального чи
процесуального права, які могли б
призвести до скасування або зміни
рішення суду першої інстанції, судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 04 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий:
О.П.Варенко

Судді:
В.С.Городнича

О.В.Лаченкова