Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на
майно, виключення майна із спадкової
маси, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права
власності на Ѕ частину майна у порядку
спадкування за законом, встановлення
порушеного права та виселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
майно у порядку спадкування,
відновлення порушеного права та
виселення

за касаційними скаргами ОСОБА_5 в особі
представника та ОСОБА_4 на рішення
Дзержинського районного суду
м. Харкова від 4 лютого 2014 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 квітня 2014 року,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 квітня 2014 року -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю із ОСОБА_6 із 1997 року до дня його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання квартири
АДРЕСА_1, вкладів у ПАТ «Ощадбанк»,
відкриті на ім'я ОСОБА_6, автомобіля
«Daewoo Lanos», легковий седан - В, сірий, д/н
НОМЕР_1, 2006 року випуску їх спільною
сумісною із ОСОБА_6 власністю; визнання
права власності на Ѕ частку указаного
майна та виключити цю частку із складу
спадкового майна після смерті ОСОБА_6
Також ОСОБА_7 просила надати їй право на
спадкування у порядку першої черги.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що вони із ОСОБА_6 у період із 1997 року до
дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, проживали однією сім'єю у
квартирі АДРЕСА_1, мали спільний бюджет,
були пов'язані спільним побутом, за
спільні кошти купували речі домашнього
вжитку та побуту, здійснили ремонт
квартири, у зв'язку з чим істотно
збільшилася її вартість. Спірна
квартира була приватизована ОСОБА_6 у
1998 році в інтересах сім'ї за спільні
грошові кошти. Крім того, у період
спільного проживання придбано
автомобіль «Daewoo Lanos», легковий седан - В,
сірий, д/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, та
оформлено депозитні вклади у ПАТ
«Ощадбанк». Таким чином, указане майно
підлягає поділу на підставі ст. ст. 62, 74
СК України.

Відповідач ОСОБА_4 заперечував проти
позову ОСОБА_3 та у серпні 2011 року
звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
визнання права власності на Ѕ частину
майна у порядку спадкування за законом,
встановлення порушеного права та
виселення ОСОБА_3, посилаючись
на те, що він своєчасно звернувся до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
батька, разом з тим свідоцтво про
прийняття спадщини не видано у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на спадкове майно, що
знаходяться у квартирі АДРЕСА_1, у
якій безпідставно мешкає відповідач
ОСОБА_3

У березні 2012 року ОСОБА_5 в особі
представника ОСОБА_8 звернулася до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, у якому з урахуванням уточнень
просила визнати за нею права
власності на Ѕ частку майна у
порядку спадкування за законом після
смерті батька, а саме: на Ѕ частку
квартири АДРЕСА_1, 1/2 частку автомобіля
марки «Daewoo Lanos», легковий седан - В,
сірий, д/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, Ѕ
частку грошових коштів, які
знаходяться на рахунках філії
Харківського обласного управління АТ
«Державний ощадний банк», відкритих на
ім'я ОСОБА_6; виселити ОСОБА_3 зі
спадкової квартири, зобов'язати її
повернути автомобіль та документи на
нього; визнати Ѕ частку квартири
АДРЕСА_2 спільним майном її батька та
ОСОБА_3, ј частку цієї квартири
визнати спадковим майном після смерті
батька та визнати за нею 1/8 частку у
порядку спадкування.

Свої зустрічні позовні вимоги
обґрунтувала тим, що вона своєчасно
звернулась до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
законом після смерті батька, разом з
тим свідоцтво про прийняття спадщини
не видано у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, що знаходяться у
квартирі АДРЕСА_1, у якій безпідставно
мешкає відповідач ОСОБА_3

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 4 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Встановлено факт спільного
проживання ОСОБА_6 з ОСОБА_3 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з 1997 року до
дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 й ОСОБА_3: квартиру АДРЕСА_1,
автомобіль «Daewoo Lanos», легковий седан - В,
сірий, д/н НОМЕР_1, 2006 року випуску,
грошові кошти, що знаходяться на вкладі
депозитному НОМЕР_10 у розмірі 28660,00 грн,
на який кошти внесені 25 травня 2010 року,
та на вкладі депозитному комбінованому
строковому НОМЕР_11 у розмірі 60 465,00 грн,
на який кошти внесені 6 липня
2010 року. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частку указаного майна
та виключено цю частку із складу
спадкового майна після смерті ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частину вкладів, які знаходяться на
рахунку пенсійному НОМЕР_4 у сумі 492,73
грн, на який кошти внесені 14 листопада
1990 року, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_5 у сумі 139,65 грн, на який кошти
внесені у 1997 році, на компенсаційному
рахунку НОМЕР_6 у сумі 2538, 9 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_7 у сумі
3474, 45 грн, на який кошти внесені у 1997
році, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_8 у сумі 4875, 15 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_9 у
сумі 7556, 85 грн, на який кошти внесені у
1997 році. У задоволенні іншої частини
вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/6 частку: квартири
АДРЕСА_1, автомобіля НОМЕР_2, 2006 року
випуску, грошових коштів, що
знаходяться на вкладі депозитному
НОМЕР_10, на який кошти внесені 25 травня
2010 року, та на вкладі депозитному
комбінованому строковому НОМЕР_11, на
який кошти внесені 6 липня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3
частину вкладів, які знаходяться на
рахунку пенсійному НОМЕР_4 у сумі 492,73
грн, на який кошти внесені 14 листопада
1990 року, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_5 у сумі 139,65 грн, на який кошти
внесені у 1997 році, на компенсаційному
рахунку НОМЕР_6 у сумі 2538, 9 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_7 у сумі
3474, 45 грн, на який кошти внесені у 1997
році, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_8 у сумі 4875, 15 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_9 у
сумі 7556, 85 грн, на який кошти внесені у
1997 році. У задоволенні іншої частини
вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні вимоги ОСОБА_5 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на 1/6 частку квартири
АДРЕСА_1, автомобіля НОМЕР_2, 2006 року
випуску, грошових коштів, що
знаходяться на вкладі депозитному
НОМЕР_10, на який кошти внесені 25 травня
2010 року, та на вкладі депозитному
комбінованому строковому НОМЕР_11, на
який кошти внесені 6 липня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3
частину вкладів, які знаходяться на
рахунку пенсійному НОМЕР_4 у сумі 492,73
грн, на який кошти внесені
14 листопада 1990 року, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_5 у сумі
139, 65 грн, на який кошти внесені у
1997 році, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_6 у сумі 2538, 9 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_7 у сумі
3474, 45 грн, на який кошти внесені у 1997
році, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_8 у сумі 4875, 15 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_9 у
сумі 7556, 85 грн, на який кошти внесені у
1997 році. У задоволенні іншої частини
вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 квітня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції у частині задоволення позову
ОСОБА_3 про визнання спільною
сумісною власністю квартири АДРЕСА_1,
визнання за нею права власності на Ѕ
частку цієї квартири та визнання за
ОСОБА_3 права власності на 1/3 частку
компенсаційних рахунків, у цій частині
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Також рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 квітня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції у частині задоволення
зустрічних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право
власності у порядку спадкування за
законом по Ѕ частці за кожним: на
квартиру АДРЕСА_1, та вклади, які
знаходяться на рахунку пенсійному
НОМЕР_4 у сумі 492,73 грн, що внесені 14
листопада 1990 року, на компенсаційному
рахунку НОМЕР_5 у сумі 139,65 грн, на який
кошти внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_6 у сумі
2538, 9 грн, що внесені у 1997 році, на
компенсаційному рахунку НОМЕР_7 у сумі
3474, 45 грн, на який кошти внесені у 1997
році, на компенсаційному рахунку
НОМЕР_8 у сумі 4875, 15 грн, на який кошти
внесені у 1997 році, на компенсаційному
рахунку НОМЕР_9 у сумі 7556, 85 грн, на який
кошти внесені у 1997 році. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 в особі
представника та ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просять змінити
рішення першої та апеляційної
інстанції.

ОСОБА_3 оскаржує рішення апеляційного
суду з підстав порушення ним норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати його та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Як встановлено у справі, відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 15 травня 1998 року ОСОБА_6 отримав у
власність квартиру АДРЕСА_1, на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (Т. 1, а. с. 23).

8 листопада 2006 року на ім'я ОСОБА_6
придбано автомобіль НОМЕР_3, 2006 року
випуску (Т. 1, а. с. 99-102).

На ім'я ОСОБА_6 було відкрито банківські
рахунки: пенсійний НОМЕР_4,
(сума 492,73 грн), на який кошти внесені 14
листопада 1990 року; компенсаційний
НОМЕР_5 (сума 139,65 грн), на який кошти
внесені у 1997 році;
компенсаційний НОМЕР_6 (сума 2538, 9 грн),
на який кошти внесені у 1997 році;
компенсаційний НОМЕР_7 (сума 3474, 45 грн),
на який кошти внесені у 1997 році;
компенсаційний НОМЕР_8 (сума 4875, 15 грн),
на який кошти внесені у 1997 році;
компенсаційний НОМЕР_9 (сума 7556, 85 грн),
на який кошти внесені у 1997 році;
депозитний НОМЕР_10 у розмірі 28660, 00 грн,
на який кошти внесені 25 травня 2010 року;
депозитний комбінований строковий
НОМЕР_11 у розмірі 60 465,00 грн, на який
кошти внесені 6 липня 2010 року
(Т. 1, 25-34, 221).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Враховуючи правила актів цивільного
законодавства у часі, правовий режим
майна визначається матеріальним
законом, який діяв на момент його
придбання.

ОСОБА_3 обґрунтувала вимоги тим, що вони
із ОСОБА_6 у період із 1997 року до дня
його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у
фактичних шлюбних відносинах,
проживали однією сім'єю у квартирі
АДРЕСА_1, яка була приватизована ОСОБА_6
у 1998 році в інтересах сім'ї за спільні
грошові кошти та внаслідок спільних
затрат істотно збільшилася у вартості.
Крім того, у період спільного
проживання придбано автомобіль «Daewoo
Lanos», легковий седан - В, сірий,
д/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, та
оформлено депозитні вклади у
ПАТ «Ощадбанк».

Погоджуючись із висновками суду першої
інстанції про встановлення факту
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу за увесь
період з 1997 року по 2010 рік, апеляційний
суд не вказав на підставі якого закону
ухвалено рішення за період з 1997 року по
1 січня 2004 року, з огляду на те, що
встановлення такого факту законом на
час виникнення спірних правовідносин
передбачалось лише щодо відносин, що
виникли до 8 липня 1944 року.

Встановлення такого факту рішенням
суду передбачено і Сімейним кодексом,
який набув чинності 1 січня 2004 року та
стосується правовідносин, що виникли
після 1 січня 2004 року.

Квартира АДРЕСА_1 придбана у 1998 році, а
тому спори про її поділ між особами,
які живуть однією сім'єю, але не
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
мають розглядатися відповідно до
п. 1 ст.17 Закону України
«Про власність», що апеляційним судом
враховано праввильно.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
власність» від 7 лютого 1991 року майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація здійснюється
шляхом безоплатної передачі
громадянам квартир (будинків) з
розрахунку санітарної норми 21
квадратний метр загальної площі на
наймача і кожного члена його сім'ї та
додатково 10 квадратних
метрів на сім'ю, що виключає спільну
працю членів сім'ї у придбанні спірної
квартири, у зв'язку з чим обґрунтованим
є висновок апеляційного суду про
відсутність у ОСОБА_3 права на поділ
квартири на підставі ст. 17 Закону
України «Про власність».

Права і обов'язки щодо автомобіля та
депозитних вкладів 2010 року виникли за
дії СК України, а тому для поділу такого
майна встановлюється факт спільного
проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без реєстрації шлюбу на
підставі ст. 74 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві

спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку щодо права ОСОБА_3
на підставі ст.74 СК України на Ѕ частку
автомобіля та депозитних вкладів 2010
року, придбаних під час спільного
проживання із ОСОБА_6

Заповіт спадкодавець ОСОБА_6 не
залишив, а тому спадкування указаного
майна має здійснюватися за законом.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України,
шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану.

Встановивши ті обставини, що ОСОБА_3
проживала зі спадкодавцем однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, із позовом
у порядку ст.1259 ЦК України не
зверталася, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
майнове право на спадкування після
смерті ОСОБА_6 у першій черзі
спадкоємців у неї не виникло.

Разом з тим, не визнавши права ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1 ні на підставі Закону
України «Про власність», ні у порядку
спадкування, апеляційний суд,
ухвалюючи нове рішення про визнання
права на квартиру за дітьми у порядку
спадкування по Ѕ за кожним, одночасно,
залишив без змін рішення суду першої
інстанції про виключення із складу
спадкового майна після смерті
ОСОБА_6 Ѕ частки квартири № 310 по

пр. Перемоги, буд. 74 у м. Харкові.

Встановлено та визнається
сторонами, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є дітьми
померлого ОСОБА_6, які прийняли
спадщину після смерті батька шляхом
звернення із відповідною заявою до
нотаріальної контори.

Дійшовши висновку про відсутність у
ОСОБА_3 права на спадкування після
смерті ОСОБА_6 у першій черзі
спадкоємців та встановивши, що
спадкоємцями є діти ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та
ОСОБА_9, апеляційний суд залишив без
змін рішення суду першої інстанції і в
частині виключення із складу
спадкового майна Ѕ частки автомобіля
«Daewoo Lanos» та Ѕ депозитних вкладів 2010
року, одночасно скасувавши рішення
суду першої інстанції у частині
задоволення зустрічних позовних вимог,
тобто, щодо визнання за дітьми
померлого спадкодавця на 1/6 за кожним
машини та грошових вкладів 2010 року у
порядку спадкування.

Таким чином, на Ѕ частки автомобіля
«Daewoo Lanos» та Ѕ депозитних вкладів,
внесених спадкодавцем у 2010 року право
визнано за ОСОБА_3, а щодо права ще на Ѕ
цього майна питання не вирішено.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції у частині відмови у
зустрічних позовах ОСОБА_5 та ОСОБА_4
про виселення ОСОБА_3 із квартири
АДРЕСА_1, право на яку за ОСОБА_3
апеляційний суд не визнав, суд
апеляційної інстанції не мотивував
своє рішення у цій частині.

Враховуючи те, що апеляційним
судом ухвалено суперечливе за змістом
рішення, не усі висновки суду
вмотивовані, резолютивна частина
рішення є

нечіткою та не узгоджується із
висновками мотивувальної частини,
тобто рішення не відповідає вимогам
ст.316 ЦПК України, воно підлягає
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 в особі
представника, ОСОБА_4, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 квітня 2014 року скасувати
із передачею справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук