У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Євтушенко О.І.,Коротуна В.М.,Касьяна
О.П.,Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 7 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом про звільнення земельної
ділянки НОМЕР_1, кадастровий номер
:01:006:0060, що розташована на
території Покотилівської селищної
ради Харківського району Харківської
області, садівниче товариство «Нива»,
самовільно зайнятої ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 30 січня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 7 травня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення про
відмову в задоволенні позову з інших
підстав.

Не погодившись з рішенням апеляційного
суду, ОСОБА_7 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржуване судове
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 31 березня 2010 року
ОСОБА_10 та ОСОБА_8 уклали договір
купівлі-продажу земельної ділянки
загальною площею 0,1152 га, що знаходиться
на території Покотилівської селищної
ради Харківського району Харківської
області, садівниче товариство «Нива»,
НОМЕР_1, цільове призначення якої -
ведення садівництва, яка належала
ОСОБА_10 на підставі державного акту
серія ЯК № 599383, кадастровий номер
:01:005:0060, виданого Управлінням
Держкомзему у Харківському районі
Харківської області від 25 січня 2010 року
на підставі розпорядження Харківської
районної державної адміністрації
Харківської області від 11 лютого 2009
року № 235, та зареєстрованого у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 30 від
5 лютого 2010 року (а.с. 5, 75).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 ЦК
України у редакції, чинній на час
укладення цього договору, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Право власності на землю (земельну
ділянку) набувається і здійснюється
відповідно до закону (частина 2 статті
373 ЦК України)

Згідно з частиною 4 статті 334 ЦК України
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до пункту «а» частини 1
статті 81 ЗК України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі придбання за
договором купівлі-продажу, ренти,
дарування, міни, іншими
цивільно-правовими угодами.

Згідно з частиною 2 статті 126 ЗК України
у редакції, чинній на момент укладення
зазначеного вище договору, право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується, зокрема,
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.

Положеннями частини 6 статті 126 ЗК
України було передбачено, що при
набутті права власності на земельну
ділянку на підставі документів,
визначених частиною другою цієї
статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки.

На державному акті про право власності
на земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про відчуження
земельної ділянки із зазначенням
документа, на підставі якого відбулося
відчуження.

Орган, який здійснює реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обмежень, робить
відмітку про реєстрацію прав на
земельну ділянку на підставі документа
про її відчуження, складеного та
посвідченого в порядку, встановленому
законом, протягом 14 календарних днів з
дня подання до цього органу
зазначеного документа.

Посвідчуючи правочин, нотаріус зробив
відмітку на державному акті серії ЯК №
599383 про перехід права власності на
вказану земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу від ОСОБА_10 до
ОСОБА_8, у якої знаходиться оригінал
державного акта (а.с. 76).

За статутом Садівничого товариства
«Нива» від 1 вересня 1997 року власник
земельної ділянки НОМЕР_1 ОСОБА_8 була
прийнята до членів СТ «Нива» та
своєчасно сплатила членські внески
(а.с. 63, 78).

Апеляційний суд встановив, що при
зверненні ОСОБА_8 до ХРФ ДП «Центр
державного земельного кадастру» щодо
здійснення відмітки на державному акті
про перехід права власності їй було
відмовлено у зв'язку з накладенням
арешту на спірну земельну ділянку
ухвалою Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 5 травня 2010 року (а.с.
81).

Ухвалою Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року
було встановлено спосіб виконання
заочного рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 26 квітня
2011 року про стягнення заборгованості
шляхом набуття ОСОБА_6 права власності
на земельні ділянки НОМЕР_1 загальною
площею 0,1152 га, що знаходяться в
Харківській області Харківський район
на території Садівничого товариства
«Нива».

На підставі заочного рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 26 квітня 2011 року та ухвали
суду від 23 листопада 2011 року ОСОБА_6
було видано державний акт на право
власності на спірну земельну ділянку
серії ЯМ № 982712 (а.с. 3, 9, 10).

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 9 жовтня 2012 року було
скасовано ухвалу Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 23
листопада 2012 року в частині способу
виконання заочного рішення шляхом
набуття права власності на спірні
земельні ділянки.

13 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки (а.с. 72).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
самовільним зайняттям земельної
ділянки вважаються будь-які дії, які
свідчать про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Враховуючи викладене апеляційний суд
дійшов правильного висновку про
відмову в задоволенні позову, так як
ОСОБА_8 набула права власності на
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу та не мала можливості
зареєструвати право власності на неї у
зв'язку з накладенням арешту. Таким
чином суд виходив з відсутності
підстав вважати, що ОСОБА_8 самовільно
зайняла спірну ділянку та порушує
права ОСОБА_7

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду апеляційної інстанції
не спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 7 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:О.І.
Євтушенко О.П. Касьян В.М. Коротун С.П.
Штелик