У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 19 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, просило стягнути із
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором від 11 грудня 2006 року у
розмірі 35 522 грн 99 коп.

Свої вимоги мотивувало тим, що 11 грудня
2006 року між сторонами укладено
кредитний договір (який складається із
заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг, правил
користування платіжною карткою та
Тарифів), за умовами якого відповідачу
надано кредит у розмірі 250 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 36 % річних на
суму залишку заборгованості за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (далі - Кредитний
договір).

Станом на 31 липня 2013 року розмір
заборгованості позичальника становить
35 522 грн 99 коп., а саме: тіло кредиту - 8 871
грн 40 коп., проценти за користування
кредитом - 18 731 грн 55 коп., комісія за
користування кредитом - 5 752 грн 28 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна складова) - 1 667 грн 76 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
23 грудня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 травня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
задоволення позову. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитом у розмірі 35
522 грн 99 коп., а саме: тіло кредиту - 8 871
грн 40 коп., проценти за користування
кредитом - 18 731 грн 55 коп., комісія за
користування кредитом - 5 752 грн 28 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна складова) - 1 667 грн 76 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду у
справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 11 грудня 2006 року
між сторонами укладено кредитний
договір (який складається із заяви
позичальника, Умов надання банківських
послуг, правил користування платіжною
карткою та Тарифів), за умовами якого
відповідачу надано кредит у розмірі 250
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 %
річних на суму залишку заборгованості
за користування кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Станом на 31 липня 2013 року розмір
заборгованості позичальника становить
35 522 грн 99 коп., а саме: тіло кредиту - 8 871
грн 40 коп., проценти за користування
кредитом - 18 731 грн 55 коп., комісія за
користування кредитом - 5 752 грн 28 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна складова) - 1 667 грн 76 коп.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що останній
платіж за договором ОСОБА_3 здійснив 7
грудня 2007 року та дійшов висновку, що
банк пропустив визначений ст. 257 ЦК
України строк позовної давності. Крім
того, судовим наказом від 13 листопада
2008 року із ОСОБА_3 стягнуто
заборгованість за Кредитним договором.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення
позову, апеляційний суд виходив із
того, що сторони не надали доказів
припинення дії Кредитного договору,
тому він є чинним відповідно до п. 9.12
Умов та правил надання банківських
послуг. Отже, суд першої інстанції
безпідставно застосував строк
позовної давності до вимог банку.

Із висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Як випливає із пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою,
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH)
(а.с. 11-12).

Відповідно до п. 3.1.3 правил
користування платіжною карткою після
закінчення строку дії відповідна
картка пролонгується на новий строк
(шляхом надання клієнту картки з новим
строком дії), якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява держателя про
закриття картрахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг із
виконання розрахункових операцій за
картрахунком (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і за
умови дотримання інших умов
пролонгування, передбачених договором.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України, викладеним у
постанові від 19 березня 2014 року (справа
№ 6-14цс14), відповідно до правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд не встановив строк дії кредитної
картки, яку було видано позичальнику
під час укладення Кредитного договору,
не з'ясував, чи здійснювався її
перевипуск за заявою боржника; чи
врахована стягнута судовим наказом
сума заборгованості з відповідача.

Водночас не можна погодитись із
висновком апеляційного суду про те, що
невиконання судового наказу дає право
стягнути заборгованість у судовому
порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України
судовий наказ є особливою формою
судового рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 ЦПК України
кожна із сторін має право вимагати
виконання судового рішення в частині,
що стосується цієї сторони.

Отже, висновок апеляційного суду про
те, що непред'явлення судового наказу
до виконання є підставою для стягнення
заборгованості в позовному порядку не
відповідає вимогам цивільного
процесуального закону.

Із матеріалів справи вбачається, що при
зверненні до суду із заявою про видачу
судового наказу банк просив стягнути
заборгованість за тілом кредиту - 8 871
грн 40 коп., проценти - 3 029 грн 19 коп.,
комісію банку - 88 грн 71 коп. та пеню - 11 900
грн 50 коп. (а.с. 42, зворот).

Водночас, при зверненні до суду із
позовом банк просив стягнути
заборгованість за тілом кредиту - 8 871
грн 40 коп., проценти за користування
кредитом - 18 731 грн 55 коп., комісія за
користування кредитом - 5 752 грн 28 коп.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн, штраф
(процентна складова) - 1 667 грн 76 коп (а.с.
6-13).

Встановивши, що судовим наказом
стягнуто заборгованість за кредитним
договором, суд не з'ясував, яку саме
суму було стягнуто судовим наказом, чи
при зверненні до суду банк повторно не
зазначив її у розрахунку
заборгованості.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції відповідно до ч.
3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19 травня
2014 року скасувати та направити справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

В.О. Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник