Провадження №2/761/6056/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 серпня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:
Маліновської В.М.

при секретарі
Нечипорук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше мобіліті" про
захист прав споживача, визнання
несправедливими та недійсними умов
кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року ОСОБА_1 (Позивач,
Позичальник) звернулась до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Порше
мобіліті» (Відповідач) про захист права
споживача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 липня
2013 року між нею та Відповідачем було
укладено Кредитний договір № 50009637 в
сумі 200 322,12 грн. на умовах 9,90% річних
строком на 60 місяців. Кредит за
зазначеним договором було надано на
споживчі цілі: для придбання легкового
автомобіля марки Audi. Позивачка
зазначила, що на час звернення до суду
вона належним чином виконує свої
зобов'язання за Кредитним договором, за
яким усі платежі сплачуються у гривнях
і підлягають сплаті за розрахунком
відповідно до обмінного курсу гривні
до долара США, встановленим ПАТ «Банк
Перший». Згідно п.п.1.1., 1.3.1. Загальних
умов кредитування підтверджується
застосування еквіваленту іноземної
валюти у розрахунках між сторонами
зазначеного договору та
встановлюється порядок такого
розрахунку. До лютого 2014 року у
середньому обмінний курс складав 8 грн.
за один долар США, однак від лютого
обмінний курс долара почав зростати і
станом на початок липня становить у
середньому 12 грн. за один долар США,
очевидно, що у випадку такого
збільшення обмінного курсу долара
Позивачка вимушена переплачувати під
час виплати кредиту та відсотків за
ним. Отже, Позивач вважає
несправедливим таку переплату за
отриманий кредит, що є порушенням норм
Цивільного кодексу України і Закону
України «Про захист прав споживачів»,
зокрема ст. 18 вказаного закону,
оскільки умови кредитного договору є
несправедливими, оскільки всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, а тому Позивачка вважає, що
переплата не тільки суми кредиту, а й
переплата відсотків за кредитним
договором є необґрунтованою.
Враховуючи вищевикладене, Позивачка
просила: - застосувати загальні засади
цивільного законодавства щодо
реалізації у договірних відносинах за
Кредитним договором № 50009637 від 12 липня
2013 року, укладеним між ТОВ «Порше
мобіліті» і ОСОБА_1, а саме:
справедливості й добросовісності; -
визнати несправедливими та недійсними
умови Кредитного договору № 50009637 від
12.07.2013р., укладеного між сторонами щодо
його положень стосовно усіх платежів,
що сплачуються на виконання
зазначеного договору у гривнях за
розрахунком відповідно до обмінного
курсу до долару США; - визнати
несправедливими та недійсними умови
пунктів 1.1., 1.3.1., 1.3.2., 3.1.1., 3.1.2., і 8.1.
Загальних умов кредитування за
Кредитним договором № 50009637 від 12.07.2013р.,
в частині: щодо застосування
еквіваленту іноземної валюти у
розрахунках між сторонами зазначеного
договору та встановлюється порядок
такого розрахунку; щодо того, що ТОВ
«Порше мобіліті» не обмежується
незгодою ОСОБА_1 та на власний розсуд
обирає будь-який банк з відповідним
обмінним курсом гривні до долара США;
щодо застосування еквіваленту
іноземної валюти для сплати пені та
штрафу; - визнати недійсним Графік
погашення кредиту (з усіма змінами) за
Кредитним договором № 50009637 від 12.07.2013р.;
- визнати, що ОСОБА_1, як позичальник за
Кредитним договором № 50009637 від 12.07.2013р.
має сплачувати кредит разом з
відсотками, нарахованими на залишок
такого кредиту, у гривнях без
застосування еквіваленту іноземної
валюти, частинами щомісячно від
початку дії договору до закінчення
строку його дії, або сплачує в
зазначеному порядку кредит з
відсотками достроково.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову (а.с.30-34), в яких заперечив
проти позову та просив відмовити в його
задоволенні в повному обсязі, з огляду
на те, що сторони погодили в п.1.3.
Кредитного договору Загальних умов
кредитування погодили, що кошти у
повернення кредиту відображають
справедливу вартість кредиту на момент
його видачі та забезпечують отримання
відповідачем очікуваної станом на дату
сплати таких коштів суми на основі
діючого обмінного курсу валюти, як це
погоджено сторонами у кредитному
договорі. Відповідно до умов
Кредитного договору, коригування суми
процентів відповідно до Загальних умов
кредитування здійснюється в інтересах
як Позивача, так і Відповідача, а отже,
відповідає принципам справедливості
та добросовісності. Окрім того,
Позивачка відповідно до умов договору
може висловити своє незгоду щодо
застосування нового обмінного курсу та
погодити з Відповідачем встановлення
нового обмінного курсу, що відповідає
принципам добросовісності та
справедливості. Твердження Позивача,
що існує істотний дисбаланс договірних
прав та обов'язків сторін не відповідає
дійсності, та є такими, що
спростовуються умовами Кредитного
договору, який був укладений на
підставі вільного волевиявлення
Позивачки, яка сама була ініціатором
отримання кредиту від Відповідача.

В судовому засіданні представник
Позивача - ОСОБА_2 позов підтримав та
просив його задовольнити в повному
обсязі.

Представник Відповідача - Семещенко
В.О. проти позову заперечила та просила
відмовити в його задоволенні з підстав,
зазначених у запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позовна заява
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

У судовому засіданні достовірно
встановлено, що 12 липня 2013 року між
Позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті»
укладено Кредитний договір № 50009637
(а.с.6-18), згідно з умовами якого,
Відповідач зобов'язується надати
Позичальнику кредит в сумі 200 322,12 грн.,
що в еквіваленті становить 24 549,28
доларів США, строком на 60 місяців, зі
сплатою 9,90% річних, а Позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використовувати і повернути
компанії кредит, а також платити
проценти за використання кредиту, а
також інші платежі відповідно до умов
договору.

Цільове призначення кредиту: на
придбання автомобіля марки Audi, модель
Q3, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 984
куб.см.

Згідно умов Кредитного договору усі
платежі за цим договором повинні бути
сплачені в гривнях і підлягають
розрахунку за відповідним обмінним
курсом, що застосовуватиметься до
еквіваленту Суми кредиту в доларах США,
відповідно до ст. 1.3. Загальних умов.

Відповідно до п.1.3.1. Загальних умов
кредитування, розмір платежів, що
підлягають сплаті Позичальником у
повернення кредиту визначено в
еквіваленті іноземної валюти станом на
робочий день, що передував дню
укладенню договору, у Графіку
погашення кредиту, який є невід'ємною
частиною Кредитного договору. В
подальшому Позичальник сплачує
платежі у повернення кредиту
відповідно до виставлених компанією
рахунків у гривні, при цьому розмірі
платежів розраховується шляхом
застосування обмінного курсу за
безготівковими операціями банку ПАТ
«Креді Агріколь Банк», до еквівалентів
платежів у іноземній валюті, вказаних у
Графіку погашення кредиту, при цьому
для розрахунку використовується
обмінний курс, чинний станом на робочий
день, що передує дню виставлення
рахунка з урахування особливостей
передбачених договором.

Відповідно до п.п.2.4., 2.5. загальних умов
кредитування, нарахування процентів:
щомісячно, 15 числа поточного місяця.
Період нарахування процентів
починається з першого календарного дня
місяця і закінчується останнім
календарним днем поточного місяця.
Термін сплати процентів: одночасно із
поверненням чергового платежу в
терміни та в сумі відповідно до Графіка
погашення кредиту.

Графіком погашення кредиту до
Кредитного договору встановлена сума
щомісячного платежу в доларах США, що
складає 520,39 доларів США (а.с.7-9).

Відповідач виконав свої зобов'язання,
передбачені Кредитним договором та
надав кредит в розмірі 200 322,12 грн., що в
еквіваленті складає 24 549,28 доларів США,
що не заперечувалось Позивачем та
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, квитанціями про сплату
Позивачем коштів, спрямованих на
повернення отриманого кредиту (а.с.19-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України яка
визначає, що сторони є вільними в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Таким чином, свобода договору означає
право громадян вступати чи
утримуватись від вступу у будь-які
договірні відносини. Свобода договору
проявляється також у можливості
наданій сторонам визначати умови
такого договору.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
стосовно визнання Кредитного договору
недійсним Позивач посилається на те, що
в порушення ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» умови, якими
передбачено сплата Позивачем коштів на
повернення кредиту в перерахунку за
поточним обмінним курсом гривні до
долара США є дискримінаційним по
відношенню до Позивачки як до
споживача, а вказані умови договору -
несправедливими.

Разом з тим, як встановлено судом у
Кредитному договорі № 50009637 від 12.07.2013р.,
укладеному між Позивачем та ТОВ «Порше
мобіліті» чітко визначені кредитні
умови, зокрема, положення про сплату
усіх платежів за кредитним договором у
гривнях з перерахунком за відповідним
обмінним курсом, що застосовується до
еквіваленту суми кредиту в доларах США,
визначених у Графіку погашення
кредиту.

Також, відповідно до п.п.9.5.-9.7. Загальних
умов кредитування, що є невід'ємною
частиною Кредитного договору,
Позивачка своїм підписом підтвердила,
що Відповідач належним чином ознайомив
її, зокрема, з правилами надання
фінансових послуг, з інформацією
передбаченою ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», умови надання
послуги фінансового кредиту із
зазначенням вартості цієї послуги для
Позичальника тощо.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Отже, підписавши вказаний вище
Кредитний договір № 50009637 від 12.07.2013р.,
Позивач вступила в договірні відносини
з Відповідачем. У вказаному договорі
сторони визначили права та взяли на
себе певні обов'язки, визначені у
договорі, зокрема із зазначенням
терміну виконання зобов'язань
Відповідачем.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавств при
вирішення спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» (далі -
Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при
вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052,
1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про
захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково
має укладатись у письмовій формі
(стаття 1055 ЦК); недодержання письмової
форми тягне його нікчемність та не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний) або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК).

Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012р.
визначено, що саме по собі
зростання/коливання курсу іноземної
валюти не є достатньою підставою для
розірвання кредитного договору на
підставі статті 652 ЦК, оскільки
зазначене стосується обох сторін
договору й позичальник при належній
завбачливості міг, виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати
виконання банками чи іншими
фінансовими установами положення
статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист
прав споживачів", а також пункту 3.8
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо
договорів, укладених після набрання
постановою чинності), де передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач

Таким чином, суд дійшов висновку, що
зростання курсу долара США до гривні
протягом строку дії Кредитного
договору, саме по собі не є достатньою
підставою для визнання недійсними
положень Кредитного договору,
відповідно до яких погашення кредиту
повинно здійснюватись в гривні у
перерахунку до долара США зі курсом,
який є дійсним день, що передує
виставленню відповідного рахунку.

У відповідності зі ст. 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
банківський кредит - це будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України
встановлено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Таким чином,
позичальник зобов'язаний повернути
позику у тій валюті, в якій отримав
кредит.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Отже, як встановлено судом при
укладенні кредитного договору
сторонами додержано вимог, необхідних
для чинності цього правочину і
передбачених Цивільним кодексом
України та Законом України "Про захист
прав споживачів", в редакції, яка діяла
на час укладення договору.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6
ст. 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

Окрім того, слід зазначити, що однією з
засад судочинства, регламентованих п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними до суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60
ЦПК України засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, враховуючи те, що
обставини, на які посилається Позивач
як на підставу для задоволення позову,
зокрема вимог ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», що не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки не ґрунтуються на
достатніх, належних та допустимих
доказах, а позовні вимоги щодо визнання
недійсним умов Кредитного договору
щодо положень стосовно усіх платежів,
що сплачуються у гривнях за
розрахунком відповідно до обмінного
курсу до долара США, не ґрунтуються на
жодній з підстав недійсності
правочину, передбачених ЦК України, суд
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст.
11, 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.55 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», ст.ст.
192, 203, 215, 257, 261, 267, 524, 525, 526, 533, 627, 1046,
1049, 1054 ЦК України з урахуванням п.п.14, 16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику
застосування судами законодавств при
вирішення спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 179, 208, 209, 212-215,
218, 222, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Порше мобіліті" про
захист прав споживача, визнання
несправедливими та недійсними умов
кредитного договору,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: