АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/1023/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Дудяк С.В.
Провадження № 22-ц/789/1395/14 Доповідач - Гурзель І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін - відповідач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, представник апелянта ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника апелянта ОСОБА_3 на рішення Заліщицького районного суду від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третьої особи відділу у справах дітей Заліщицької районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, третьої особи органу опіки і піклування Заліщицької РДА, в якому просила суд надати дозвіл їй або її офіційному представнику для оформлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон на ім'я ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки села Шутроминці, Заліщицького району, Тернопільської області без згоди батька ОСОБА_1 та надати дозвіл на виїзд за межі України малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_4, або її офіційного представника до досягнення дитиною повноліття без згоди батька ОСОБА_1. В судовому засіданні представник позивачки змінив позовні вимоги і просив суд надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на одноразовий виїзд дитини ОСОБА_5 в Італію на період зимох канікул з грудня 2014 року по лютий 2015 року.

В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що під час шлюбу з відповідачем у них народилось двоє дітей - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. 21.09.2010 року шлюб між ними було розірвано рішенням Заліщицького районного суду від 08.09.2010 року. Після розірвання шлюбу позивачка для покращення умов проживання дітей та їх належного утримання поїхала працювати в Італію. Діти залишились проживати з батьком, але матеріально утримувала їх позивачка. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дочки ОСОБА_7, її духовного та морального розвитку, шляхом відмови у наданні дозволу на виїзд малолітньої ОСОБА_1 за кордон для оздоровлення.

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2014 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник апелянта - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на те, що суд належним чином не дослідив обставини справи, зокрема не дав належної оцінки вимогам позивачки щодо необхідності вивезення малолітньої дитини за кордон для відпочинку. Також, зазначає про те, що є надуманими підстави з який суд відмовив у наданні дозволу на виїзд за кордон, зокрема: надання суду доказів про дозвіл позивачці на проживання в Італійській Республіці, дозволу на роботу в даній державі, оскільки це не відповідає вимогам Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"

Заслухавши представника апелянта, який зіслався на доводи апеляції, відповідача та його представника, які просять апеляцію відхилити, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка та її представник не надали суду належних доказів того, що дитина перебуває на обліку в лікарів, постійно хворіє і потребує щорічного оздоровлення, чи довідки із лікуваного закладу, що дитина потребує відновного лікування за кордоном, також позивачка не надала суду доказів того, що позивачка має дозвіл на проживання в Італійській Республіці та дозвіл на роботу в даній державі, що гарантувало б матеріальну забезпеченість їй та її малолітній дочці, яка у разі виїзду за кордон перебувала б на її утриманні.

Колегія суддів, погоджується з таким висновкому суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Так, судом встановлено, що сторони розірвали шлюб 21.09.2010 року, одразу після цього позивачка виїхала в республіку Італія на заробітки, з того часу їхні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають з відповідачем.

У відповідності до положень ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Проте, діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

При цьому суд першої інстанції вірно керувався перш за все інтересами дитини.

Так, дочка ОСОБА_7 2006 р.н., відвідує по місцю постійного проживання в с.Шутроминці з батьком навчальний заклад. Мати, внаслідок постійного перебування за кордоном, не надає їй материнської опіки та піклування, не дивлячись на обов'язок це робити. Відповідачем не чиниться жодних перешкод для зустрічі матірю з дітьми. ОСОБА_8 не надала суду свого статусу перебування за кордоном. У відповідності до ст. 3. Закону України "Про охорону дитинства" права дітей охороняються державою. Позивачкою не надано доказів що при виїзді дитини за кордон остання зможе повернутись на Україну і права дитини будуть належним чином захищені.

Також, доводи представника апелянтки стосовно того, що дитині потрібно перебувати на території Італійської Республіки, з метою оздоровлення, що неможливо здійснити на території України не можуть вважатися достовірно встановленими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, оскільки, позивачкою не надано доказів щодо оздоровчого закладу, у який вона має намір вивезти дитину на оздоровлення, або з іншою метою,що вказує на необґрунтованість заявлених вимог.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимога предстаника апелянта про скасування рішення суду та постановлення нового, яким слід надати дозвіл на виїзд дитини за кордон є безпідставною, а тому законних підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника апелянтки ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Заліщицького районного суду від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель