У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро», третя особа - ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів за
депозитним договором та відсотків та
за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Банк «Кредит
Дніпро» про визнання депозитного
договору частково недійсним, стягнення
суми вкладу та відсотків за
касаційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в обґрунтування якого
зазначав, що 28 лютого 2012 року уклав із
ПАТ «Банк Кредит Дніпро» договір
банківського строкового вкладу,
відповідно до умов якого вклав 215 тис.
грн. під 14, 75% річних на строк 3 місяці.

Посилаючись на те, що банк вклад з
нарахованими процентами йому не
повернув, просив стягнути з
відповідача суму вкладу у розмірі 215
тис. грн. та проценти за договором у
розмірі 13 386 грн. 72 коп.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулася
до суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що за
договором вкладу від 28 лютого
2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Кредит
Дніпро» кошти внесла саме вона, при
цьому працівники банку не перевірили
її особу, не впевнилися від кого саме
отримали кошти. Крім того, договір
банківського строкового вкладу та
ощадна книжка також підписана не
ОСОБА_3, а нею, тому, уточнивши позовні
вимоги, просила замінити сторону в
зобов'язані та визнати договір
банківського строкового вкладу
частково недійсним в частині вкладника
та просила стягнути з відповідача на її
користь суму вкладу 215 тис. грн.,
проценти за договором в сумі
62 016 грн.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від
19 грудня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на
користь ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 215
тис. грн.

У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області
від 28 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову ОСОБА_5 скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_3
просять скасувати ухвалене у справі
рішення апеляційного суду, посилаючись
на його необґрунтованість та
неправильне застосування норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 28 лютого 2012 року
між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_3
був укладений договір банківського
строкового вкладу №?4112.

Відповідно до п.1.3 договору, строк
вкладу становить 3 місяці, розмір
процентної ставки на вклад становить 14,
7500 % річних.

Внесення грошових коштів за вказаним
договором підтверджується ощадною
книжкою НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року,
відповідно до якої грошові кошти у сумі
215 тис. грн. отримано західним
відділенням ПАТ «Банк Кредит Дніпро»
за підписом ОСОБА_6

Відповідно до висновку
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
№62/04-237 від 30 липня 2013 року підпис на
договорі банківського строкового
вкладу №?4112
від 28 лютого 2012 року від імені ОСОБА_3
виконано ОСОБА_5 Підпис на ощадній
книжці НОМЕР_1 від 28 лютого 2012 року в
графі «Клієнт» виконано ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої
інстанції виходив із положень ст. 1212 ЦК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалюючи в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що спірні
правовідносини виключають можливість
застосування положень ст. 1212 ЦК
України, на підставі якої звернулася до
суду ОСОБА_5

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_5 в уточнених позовних вимогах
просила суд визнати договір
банківського вкладу частково
недійсним, визнати її вкладником за
договором банківського строкового
вкладу що 28 лютого 2012 року із ПАТ «Банк
Кредит Дніпро», посилаючись на те, що
нею було фактично укладено та
підписано договір банківського
строкового вкладу, внесено на вкладний
рахунок кошти, на підставі зазначеного
договору просила стягнути з банку
внесені на депозитний рахунок кошти та
проценти.

Проте суд першої інстанції зазначені
вимоги не розглянув, помилково
вважаючи, що ОСОБА_5 обрала неналежний
спосіб захисту.

Апеляційний суд розглянув справу у
межах своїх повноважень, визначених
ЦПК України.

За таких обставин судові рішення за
позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «Банк «Кредит
Дніпро» про визнання депозитного
договору частково недійсним, стягнення
суми вкладу та відсотків не можна
вважати законними та обґрунтованими,
вони підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції на підставі ч.2
ст.338 ЦПК України.

Судові рішення в частині позовних
вимог ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро», третя особа - ОСОБА_5 про
стягнення грошових коштів за
депозитним договором та відсотків не
оскаржуються, а тому в силу ст.335 ЦПК
України не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги
ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 19
грудня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 28
квітня 2014 року в частині позовних вимог
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Банк «Кредит Дніпро» про
визнання депозитного договору
частково недійсним, стягнення суми
вкладу та відсотків скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко