Справа № 310/4828/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. Бердянськ
Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі судді
Полянчука Б.І., при секретарі Панченко
Л.І., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом
до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у якому зазначила, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 08.10.2013 року вона
є власником житлового будинку по
АДРЕСА_1. У зазначеному будинку
зареєстрована ОСОБА_2, яка в будинку не
проживає більше шести років, її
особисте майно в будинку відсутнє,
комунальні послуги не оплачує, чим
порушує права власника будинку.
Просила визнати відповідача таким, що
втратив право користування спірним
будинком.

Позивач у судове засідання
не з'явився, подав заяву про розгляд
справи в його відсутності.

Відповідач у судове
засідання не з'явився без поважних
причин, про слухання справи
повідомлений належним чином.

З'ясувавши всі обставин
справи та перевіривши їх доказами, суд
приходить до наступного.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16,
ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
своїм майном.

Підставою для задоволення
позову власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК
України, ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися житлом на
власний розсуд.

Обмеження чи втручання у
право власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 3, 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», реєстрація - це
внесення відомостей до паспортного
документа про місце проживання або
місце перебування із зазначенням
адреси житла особи та внесення цих
даних до реєстраційного обліку
відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Із свідоцтва про право на
спадщину за законом від 08.10.2013 року
видно, що позивач є власником будинку
по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Це право зареєстровано за
ним у Державному реєстрі речових прав
не нерухоме майно (а.с.9).

Згідно копії домової книги,
довідки Бердянського МВ УДМС в
Запорізькій області від 11.07.2014 року
ОСОБА_2 зареєстрована в будинку АДРЕСА_1
(а.с.10-13,19).

Факт порушення прав
власника і об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні ним цих прав
підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, судом
встановлено, що позивач на законних
підставах набув право власності на
будинок по АДРЕСА_1, а відповідач робить
йому перешкоди у здійсненні прав
власника, тому позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, ст. ст. 383, 386, 391 ЦК України,
ст. 150 ЖК України, ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

Суддя