Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/5224/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольска
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 22 липня 2014 року,-

в с т а н
о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернулась до
суду з вищевказаним позовом в якому
зазначає, що сторони перебувають в
шлюбі з 2010 року. Від шлюбу мають
малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
При цьому просить шлюб розірвати,
посилаючись на ті обставини, що спільне
життя з відповідачем не склалось. Між
сторонами виникли вкрай неприязні
стосунки. Причиною того стали постійні
сварки та скандали, що виникали в сім'ї
через різні характери та різні погляди
на життя. Тривалий час вони не
проживають разом, не підтримують
шлюбних стосунків та не ведуть
спільного господарства. Подальше
сумісне життя і збереження сім'ї вважає
неможливим, оскільки сторони втратили
почуття поваги та кохання. Крім того,
відповідач не бере участі у вихованні
та утриманні дитини, яка мешкає разом з
позивачем та знаходиться на її
утриманні. Просить стягнути з
відповідача аліменти на утримання
доньки в розмірі 1/3 частини його
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менш 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дати подачі до суду позовної заяви і до
досягнення донькою віку повноліття .

Рішенням Богунського районного суду
м.Житомира від 22 липня 2014 року позов
задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований 16.04.2010 року відділом
РАЦСу Житомирського міського
управління юстиції, актовий запис № 310 -
розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з
03.04.2014 року і до досягнення дитиною
повноліття, в розмірі 1/3 частини всіх
видів доходу відповідача щомісячно,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, а також
243,60 грн. судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду в частині стягнення
аліментів скасувати та ухвалити нове
про часткове задоволення позову,
стягнувши з нього аліменти на
утримання доньки в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що
рішення є незаконним, необґрунтованим,
не відповідає фактичним обставинам
справи і як наслідок ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

На підтвердження цих доводів наведено
обставини про те, що суд в порушення
вимог ст. 182 СК України, при визначенні
розміру аліментів не врахував того, що
він є інвалідом 3-ї групи, постійно
хворіє, отримує незначний розмір
пенсії. А тому з урахуванням його
матеріального стану спроможний
сплачувати аліменти в розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
малолітньої доньки, суд виходив з
того, що відповідач є її батьком,
проте ухиляється від виконання
обов'язку щодо її утримання та не
здійснює матеріальне забезпечення її
побутових потреб. Встановлюючи розмір
аліментів у частці від заробітку
відповідача, суд виходив з того, що
останній є працездатною особою та не
заперечував проти того, щоб розмір
аліментів стягувався у частці,
визнаючи позов у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Статтею 180 СК України передбачено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України
за рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами ст.182 ЦК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено,
що частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
16.04.2010 року. Від шлюбу мають малолітню
доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 (а.с.6,8).

Відповідач матеріальної допомоги на
утримання дитини в добровільному
порядку не надає, хоча є працездатним,
інших утриманців немає, а тому
зобов'язаний надавати таку допомогу.

За таких обставин суд обґрунтовано
стягнув з відповідача на користь
позивача аліменти на утримання дитини
у розмірі 1/3 частки всіх видів його
заробітку (доходу) щомісячно.

Послання в апеляційній скарзі ОСОБА_3
про те, що суд при визначенні розміру
аліментів не врахував його
матеріальний стан, матеріальне
становище дитини та інші обставини, що
мають істотне значення для справи є
безпідставним, та спростовуються
наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_3 доводів позивачки
наведених при обґрунтуванні позовних
вимог про стягнення аліментів не
спростовував, а навпаки визнав позовні
вимоги в повному обсязі про, що
свідчить його заява (а.с.12).

Лише в ході апеляційного розгляду ним
були наведені обставини та надані
відповідні докази (довідка до акту
огляду МСЕК про встановлення 3-ї групи
інвалідності, копія посвідчення та
довідка про розмір пенсії по
інвалідності в розмірі 1049 грн.) про його
неспроможність платити аліменти у
розмірі 1/3 частини його заробітку
(доходу) щомісячно.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Отже, за наведених обставин ці доводи
та докази не можуть слугувати
підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції, яке було постановлено за
наявними в справі доказами.

Проте, ОСОБА_3, як платник аліментів не
позбавлений можливості звернутись в
суд з відповідним позовом про зміну
розміру аліментів з підстав,
визначених ст. 192 СК України.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Рішення в іншій частині в апеляційному
порядку не оскаржено, тому не
перевіряється судом апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 22 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: