печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2014 року Печерський районний суд
м. Києва у складі:

головуючого: судді Кирилюк І.В.,при
секретарі:Руденку Д.В.,за участю:
представника
позивачаОСОБА_1,представника
відповідача-1:не з'явився,представника
відповідача-2:не з'явився,представника
третьої особи-1:не з'явився,третьої
особи-2:не з'явився,третьої особи-3:не
з'явився,розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тревел профешнл
груп» за участю третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні позивача
Головного Київського міського
управління з захисту прав споживачів,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування
матеріальної шкоди в порядку Закону
України «Про захист прав споживачів», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) за
участю третіх осіб з самостійними
вимогами щодо предмету спору ОСОБА_6
(далі - третя особа-2, ОСОБА_6.), ОСОБА_7
(третя особа-3, ОСОБА_7.) та за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні позивача Головного
Київського міського управління з
захисту прав споживачів (далі - третя
особа-1, Управління з захисту прав
споживачів), звернулись до суду з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (далі - відповідач-1, ФОП ОСОБА_4.),
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тревел профешнл
груп» (далі - відповідач-2, ТОВ «Тревел
профешнл груп»), в якому просять
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача матеріальні збитки в
розмірі 9 096,00 грн., три проценти річних в
розмірі 335,49 грн., інфляційні витрати в
розмірі 39,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_4 є
туристичним агентом, а ТОВ «Тревел
профешнл груп» - туристичним
оператором. 11.10.2012 року між позивачем та
відповідачем-1 було укладено договір
про надання туристичних послуг № 348,
згідно умов якого позивач придбала
туристичні послуги для себе, ОСОБА_8,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на період з 16.10.2012 року
по 28.10.2012 року з маршрутом
Київ-Дубаї-Хошимін-Київ та оплатила
вказані послуги в розмірі 26 000,00 грн.
12.10.2012 року ОСОБА_3 повідомила ФОП
ОСОБА_4 про неможливість поїздки ОСОБА_6
та ОСОБА_7 та про анулювання туру на
вказаних осіб. 07.02.2013 року ОСОБА_6
звернувся до ФОП ОСОБА_4 із заявою про
повернення коштів за невикористаний
тур. У відповідь на вказане звернення
ФОП ОСОБА_4 підтвердив анулювання туру
саме 12.10.2012 року, проте, повернути кошти
відмовився, посилаючись на те, що
анулювання відбулось після закінчення
робочого дня. Крім того, відповідач-1
посилався на п. 6.2 договору, згідно
якого у випадку порушення умов даного
договору зі сторони Туриста вартість
фактично понесених Фірмою збитків за
відмову від поїздки в термін до 14 днів
до початку вираховується 100% вартості
путівки. Проте, позивач зазначає, що
оскільки договір було укладено менше
ніж за 14 днів до поїздки, фактично
виконати вказаний пункт договору
неможливо. Крім того, у відповіді на
звернення ОСОБА_6 ФОП ОСОБА_4 повідомив,
що він звернувся до ТОВ «Тревел
профешнл груп» з проханням розглянути
можливість повернення вартості послуг
по анульованій заявці. 08.02.2013 року
ОСОБА_6 направив повторне звернення до
ФОП ОСОБА_4 в якому просив пояснити про
які штрафні санкції йде мова. У
відповіді відповідача-1 від 07.03.2013 року
останній зазначає про застосування
штрафних санкцій приймаючою стороною -
одним із партнерів туроператора, яким
утримано 260 доларів США за ануляцію
послуг проживання. Разом з тим, позивач
зазначає, що вказаний партнер
туроператора не є стороною договору,
та, крім того, що лист ТОВ «Тревел
профешнл груп» датований 12.01.2012 року, а
договір було укладено 11.10.2012 року, тобто
має місце ймовірність підробки
документів. Більш того, згідно листа
«Focus Trevel» від 24.12.2012 року, останнє
повернуло 488,00 доларів США по
анульованій заявці, проте, вказаний
лист направлено ОСОБА_6 лише 10.06.2013 року.
Про повернення коштів ФОП ОСОБА_4
повідомив ОСОБА_6 після неодноразових
звернень останнього лише у листі від
07.02.2013 року. 22.05.2013 року ОСОБА_6 повторно
направив лист-претензію в якому
зазначив, що відповідачем-1 не надано
документальних підтверджень від
відповідних готелів про утримання з
коштів, сплачених за бронювання,
будь-яких штрафів. У відповідь на
вказане звернення ОСОБА_6 одержав лист
від 10.06.2013 року про повернення суми
коштів в розмірі 488,00 доларів США від
партнерів «Focus Trevel». При цьому,
відповідач-1 зазначає про повторність
направлення листа «Focus Trevel», проте,
позивач зауважує, що вказаний лист «Focus
Trevel» направлено вперше, оскільки
перший лист був датований 15.01.2012 року.
Таким чином, своїми діями відповідач-1
порушив норми Закону України «Про
туризм» та загальна заборгованість
останнього перед позивачем становить 13
000,00 грн. - за відмову від туру по заявці
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за вирахуванням суми
повернутих коштів в розмірі 3 904,00 грн.,
тобто 9 096,00 грн. Крім того, за
прострочення виконання грошового
зобов'язання позивач також нараховує
три проценти річних за період з 15.10.2012
року по 18.11.2013 року в розмірі 335,49 грн.
індекс інфляції в розмірі 39,00 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 29.11.2013 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 за участю третіх осіб з
самостійними вимогами щодо предмету
спору на стороні позивача ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні позивача
Головного Київського міського
управління з захисту прав споживачів
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Тревел профешнл
груп» про відшкодування матеріальної
шкоди в порядку Закону України «Про
захист прав споживачів», та справу
призначено до судового розгляду.

14.01.2014 року на адресу суду надійшли
письмові пояснення ФОП ОСОБА_4 в яких
останній просив в позові відмовити,
оскільки, по-перше, позивачем не
зазначено, які права його як споживача
порушено, по-друге, анулювання заявки
відбулось в п'ятницю після закінчення
робочого дня та опрацювання анулювання
здійснювалось в понеділок 15.10.2012 року,
тобто за день до надання туристичних
послуг; по-третє, майнову
відповідальність несе лише суб'єкт
туристичної діяльності, який порушив
умови договору, а позивачем не надано
доказів на підтвердження порушення
умов договору з боку ФОП ОСОБА_4 Крім
того, ФОП ОСОБА_4 є туристичним агентом
та надає лише посередницькі послуги, а,
згідно договору між туристичним
агентом та туристичним оператором, у
випадку анулювання заявки на
організацію туристичного продукту,
збитки відшкодовує туристичний
оператор, відтак, відповідач-1 не несе
відповідальності за завдані позивачу
збитки. Більш того, умовами договору
визначено, що у випадку порушення умов
даного договору зі сторони Туриста
вартість фактично понесених Фірмою
збитків за відмову від поїздки в термін
о 14 днів до початку вираховується 100%
вартості путівки.

29.04.2014 року позивач подав уточнену
позовну заяву, в якій зазначив, що
ОСОБА_6 (далі - третя особа-2, ОСОБА_6.) та
ОСОБА_7 (третя особа-3, ОСОБА_7.) є третіми
особами, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
позивача (а. с. 98-102).

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
викладених в позовній заяві підстав та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача-1 та
представник відповідача-2 в судовому
засіданні просив в позові відмовити з
викладених у письмових поясненнях
підстав.

Треті особи в судове засідання не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК
України повідомлені належним чином,
причини неявки суду невідомі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, представника відповідачів,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 11.10.2012 року між
ФОП ОСОБА_4 та «Студія Туризму» (Фірма) в
особі директора ОСОБА_4 з однієї
сторони та ОСОБА_3 (Турист) з іншої
сторони уклали договір № 348 про надання
туристичних послуг, згідно п. 1.1 якого
Фірма приймає на себе зобов'язання по
оформленню, організації та здійсненню
туристичної поїздки Туриста до ОАЕ -
В'єтнам у складі туристичної групи, а
Турист зобов'язується своєчасно
оплатити та здійснити поїздку.

Відповідно до п. 2.1 договору, термін
поїздки визначається путівкою
/ваучером/, який видається Фірмою після
здійснення Туристом оплати, в якому
вказується тривалість туру та перелік
замовлених послуг. У випадку
здійснення Туристом поїздки в складі
туристичної групи путівки /ваучер/
виписується на всю групу.

Згідно п. 2.2 договору, у випадку
здійснення Туристом поїздки
індивідуально, йому видаються вся
примірники туристського ваучера за
день до вильоту, а фактом його
отримання є підписання Туристом даного
договору.

У ст. 3.1 договору сторони погодили, що
термін поїздки з 16.10.2012 року по 28.10.2012
року, кількість чоловік чотири, маршрут
Київ-Дубаї-Хошимін-Київ.

Згідно п. 6.1 договору, Турист має право
відмовитись від заброньованого туру у
термін не менше ніж 21 день до початку
поїздки без штрафних санкцій, крім
святкових турів. Відповідно до п. 6.2
договору, у випадку порушення умов
даного договору зі сторони Туриста
вартість фактично понесених Фірмою
збитків за відмову від поїздки в термін
14 днів до початку вираховується 100 %
вартості путівки.

Відповідно до п. 8.1 договору, загальна
вартість поїздки становить 26 000,00 грн.

Згідно Додатку № 1 до договору № 348 від
11.10.2012 року, країна перебування ОАЕ -
В'єтнам, туристи - ОСОБА_3, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 (а. с. 9).

ОСОБА_3 11.10.2012 року оплатила вартість
послуг в розмірі 26 000,00 грн., про що
свідчить квитанція до прибуткового
касового ордеру № 348 (а. с. 10).

Як визначено у ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Як визначено у ст.. 20 Закону України
«Про туризм», за договором на
туристичне обслуговування одна
сторона (туроператор, який укладає
договір безпосередньо або через
турагента) зобов'язується надати за
замовленням іншої сторони (туриста)
комплекс туристичних послуг
(туристичний продукт), а турист
зобов'язується оплатити його. До
договору на туристичне обслуговування
застосовуються загальні положення
договору про надання послуг, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Як визначено у ст. 902 ЦК України,
виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Отже, відносини, що виникли між
позивачами та відповідачем є
зобов'язальними з приводу надання
послуг.

Згідно ст.. 5 Закону України «Про
туризм», учасниками відносин, що
виникають при здійсненні туристичної
діяльності, є юридичні та фізичні
особи, які створюють туристичний
продукт, надають туристичні послуги
(перевезення, тимчасового розміщення,
харчування, екскурсійного, курортного,
спортивного, розважального та іншого
обслуговування) чи здійснюють
посередницьку діяльність із надання
характерних та супутніх послуг, а також
громадяни України, іноземці та особи
без громадянства (туристи, екскурсанти,
відвідувачі та інші), в інтересах яких
здійснюється туристична діяльність.
Суб'єктами, що здійснюють та/або
забезпечують туристичну діяльність
(далі - суб'єкти туристичної
діяльності), є: туристичні оператори
(далі - туроператори) - юридичні особи,
створені згідно із законодавством
України, для яких виключною діяльністю
є організація та забезпечення
створення туристичного продукту,
реалізація та надання туристичних
послуг, а також посередницька
діяльність із надання характерних та
супутніх послуг і які в установленому
порядку отримали ліцензію на
туроператорську діяльність;
туристичні агенти (далі - турагенти) -
юридичні особи, створені згідно із
законодавством України, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють посередницьку діяльність з
реалізації туристичного продукту
туроператорів та туристичних послуг
інших суб'єктів туристичної
діяльності, а також посередницьку
діяльність щодо реалізації
характерних та супутніх послуг.

Отже, ФОП ОСОБА_4 є туристичним агентом,
а ТОВ «Тревел профешнл груп» -
туристичним оператором.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 625 ЦК України
передбачає, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, 12.10.2012 року ОСОБА_3 попередила ФОП
ОСОБА_4 про анулюванню туру для ОСОБА_7
та ОСОБА_6

Проте, згідно п. 4.2.5 договору, при
відмові від поїздки Турист
зобов'язується терміново повідомити
про це фірму в письмовому вигляді.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на
підтвердження письмового повідомлення
ФОП ОСОБА_4 про відмову від туру позивач
не надав. Крім того, в судовому
засіданні представник позивача також
підтвердив, що про відмову від туру
письмово ФОП ОСОБА_4 не повідомляли.

Таким чином, ОСОБА_3 не повідомила
належним чином про відмову від туру.

Згідно ст.. 20 Закону України «Про
туризм», турист вправі відмовитися від
виконання договору на туристичне
обслуговування до початку туристичної
подорожі за умови відшкодування
туроператору (турагенту) фактично
здійснених ним документально
підтверджених витрат, пов'язаних із
відмовою.

Відповідно до п. 6.2 договору, у випадку
порушення умов даного договору зі
сторони Туриста вартість фактично
понесених Фірмою збитків за відмову
від поїздки в термін 14 днів до початку

Відтак, враховуючи, що позивач
відмовився від туру менше ніж за 14 днів
до поїздки, вартість путівки не
повертається.

Так, на підтвердження фактично
понесених витрат ТОВ «Тревел профешнл
груп» надало копії листів партнерів
ТОВ «Тревел профешнл груп» - «Focus Travel»
та «Travco LLC», копії платіжних доручень
від 15.10.2012 року № 1633 та від 16.10.2013 року №
1635 (а. с. 16, 17, 158, 159).

Отже, сторони у договорі погодили
розмір відшкодування збитків у розмірі
100% у випадку ануляції заявки менше, ніж
за 14 днів до початку туру.

Посилання позивача на те, що зважаючи
на дату укладення договору - 11.10.2012 року,
повідомлення про відмову від поїздки
за 14 днів було фізично неможливим, не
приймаються судом до уваги, оскільки
згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема, свобода
договору. Відповідно до ст.. 6 ЦК
України, сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства. Сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами. Сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. При чому,
згідно ст.. 638 ЦК України, договір
вважається укладеним якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Так, оскільки сторони підписали
договір № 348 про надання туристичних
послуг від 11.10.2012 року, то вони погодили
всі істотні умови та вказані умови є
обов'язковими для виконання сторонами.

Разом з тим, 07.02.2013 року ОСОБА_6
звернувся до ФОП ОСОБА_4 з листом у
якому просив повідомити, чому йому не
повернуто кошти за договором № 348 про
надання туристичних послуг від 11.10.2012
року (а. с. 11).

07.02.2013 року ФОП ОСОБА_4 надав відповідь в
якій зазначив, що оскільки ОСОБА_3 було
здійснено ануляцію туристичних послуг,
що придбавались для ОСОБА_6 та ОСОБА_7
12.10.2012 року - в п'ятницю після закінчення
робочого дня, вона була опрацьована
лише 15.10.2012 року - в понеділок, відтак,
згідно змісту п. 6.2 договору № 348 про
надання туристичних послуг від 11.10.2012
року, ФОП ОСОБА_4 має право утримати із
сплачених коштів всю вартість послуг,
щодо яких було здійснено ануляцію. Крім
того, ФОП ОСОБА_4 у листі від 07.02.2013 року
повідомив ОСОБА_6, що Туроператор
звернувся о партнерів по організації
туристичної подорожі, яким було
прийнято рішення про повернення
частини вартості туристичних послуг,
які були анульовані, а саме, 3 904,00 грн. та
просив вказати реквізити для
перерахування цієї суми(а. с. 12).

Проте, ОСОБА_6 08.02.2013 року повторно
звернувся до ФОП ОСОБА_4 з вимогою
надати обґрунтовану вичерпну
відповідь причини неповернення коштів,
зазначивши, що відповідь від 07.02.2013 року
не містить вичерпних даних (а. с. 13).

07.03.2013 року ФОП ОСОБА_4 направив
відповідь на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у
якій зазначив, що одним з партнерів
Туроператора було прийнято рішення про
застосування мінімальних штрафних
санкцій за ануляцію проживання в
готелі у В'єтнамі і повернуто 488 доларів
США, решта суми була утримана
приймаючою стороною - «Focus Trevel», а за
ануляцію в готелі в Дубаї приймаючою
стороною «Travco LLC» було застосовано 100%
штрафні санкції і утримано 260 доларів
США. Отже, сума до повернення становить
3 904,00 грн., для одержання якої необхідно
вказати реквізити рахунку на який
можна буде перерахувати кошти. Крім
того, до вказаного листа від 07.03.2013 року
ФОП ОСОБА_4 додав листи «Focus Trevel» та
«Travco LLC» (а. с. 14-15, 16, 17).

22.05.2013 року ОСОБА_6 направив ФОП ОСОБА_4
претензію з вимогою термінового
повернення сплачених коштів в
п'ятиденний строк(а. с. 24). Однак,
реквізити рахунку для повернення
коштів ОСОБА_6 не зазначив.

10.06.2013 року ФОП ОСОБА_4 надав ОСОБА_6
відповідь на претензію в якій повторно
зазначив, що за ануляцію проживання в
готелі у В'єтнамі повернуто 488 доларів
США, а за ануляцію в готелі в Дубаї
приймаючою стороною «Travco LLC» було
застосовано 100% штрафні санкції і
утримано 260 доларів США, отже, сума до
повернення становить 3 904,00 грн., для
одержання якої необхідно вказати
реквізити рахунку на який можна буде
перерахувати кошти (а. с. 18-19, 20-21, 22, 23).

Таким чином, ФОП ОСОБА_4 виконав
належним чином взяті на себе
зобов'язання, а ОСОБА_6 реквізити для
перерахування коштів в розмірі 3 904,00
грн. відповідачу-1 не надав.

Крім того, суд зазначає, що відносини
між споживачами товарів, робіт і послуг
та виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності регулюються
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Як визначено у п. 22 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
це фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Оскільки позивач придбавав у
відповідача послуги для особистих
потреб, на дані правовідносини
поширюються норми Закону України «Про
захист прав споживачів».

Відповідно до ст.. 21 Закону України «Про
захист прав споживачів», крім інших
випадків порушень прав споживачів, які
можуть бути встановлені та доведені
виходячи з відповідних положень
законодавства у сфері захисту прав
споживачів, вважається, що для цілей
застосування цього Закону та
пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо: 1) при реалізації
продукції будь-яким чином порушується
право споживача на свободу вибору
продукції; 2) при реалізації продукції
будь-яким чином порушується свобода
волевиявлення споживача та/або
висловлене ним волевиявлення; 3) при
наданні послуги, від якої споживач не
може відмовитись, а одержати може лише
в одного виконавця, виконавець нав'язує
такі умови одержання послуги, які
ставлять споживача у нерівне становище
порівняно з іншими споживачами та/або
виконавцями, не надають споживачеві
однакових гарантій відшкодування
шкоди, завданої невиконанням
(неналежним виконанням) сторонами умов
договору; 4) порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач; 5) будь-яким чином
(крім випадків, передбачених законом)
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію; 6) споживачу
реалізовано продукцію, яка є
небезпечною, неналежної якості,
фальсифікованою; 7) ціну продукції
визначено неналежним чином; 8)
документи, які підтверджують виконання
договору, учасником якого є споживач,
своєчасно не передано (надано)
споживачу.

Аналогічне положення закріплене у ст..
20 Закону України «Про туризм», згідно
якої Туроператор несе перед туристом
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання умов договору на
туристичне обслуговування, крім
випадків, якщо: невиконання або
неналежне виконання умов договору на
туристичне обслуговування сталося з
вини туриста; невиконання або
неналежне виконання умов договору на
туристичне обслуговування сталося з
вини третіх осіб, не пов'язаних з
наданням послуг, зазначених у цьому
договорі, та жодна із сторін про їх
настання не знала і не могла знати
заздалегідь; невиконання або неналежне
виконання умов договору на туристичне
обслуговування сталося внаслідок
настання форс-мажорних обставин або є
результатом подій, які туроператор
(турагент) та інші суб'єкти туристичної
діяльності, які надають туристичні
послуги, включені до туристичного
продукту, не могли передбачити.

Отже, ФОП ОСОБА_4 як туристичний агент
та ТОВ «Тревел профешнл груп» як
туристичний оператор несуть
відповідальність у разі ненадання
послуг з їх вини чи надання послуг
неналежної якості.

Так, послуги туристичного
обслуговування за договором № 348 про
надання туристичних послуг від 11.10.2012
року надавалися лише ОСОБА_3, щодо
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була оформлена
ануляція заявки і послуга не
надавалась. При чому, ануляція заявки
відбувалася не з причин неналежної
якості туристичного продукту, а з
ініціативи туристів. Проте ОСОБА_3 в
позовній заяві не зазначила, які саме
її права як споживача були порушені та
в чому це виразилось.

Як визначено у ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є,
зокрема, втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

Як визначено у ст. 906 ЦК України, збитки,
завдані замовнику невиконанням або
неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають
відшкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом. Збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням договору про безоплатне
надання послуг, підлягають
відшкодуванню виконавцем у розмірі, що
не перевищує двох неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, якщо інший
розмір відповідальності виконавця не
встановлений договором.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 32 Закону України
«Про туризм», за неналежне виконання
своїх зобов'язань туроператор,
турагент, інші суб'єкти туристичної
діяльності несуть майнову та іншу
відповідальність, визначену в договорі
відповідно до чинного законодавства.
Розмір майнової відповідальності
туроператора, турагента чи іншого
суб'єкта туристичної діяльності не
може перевищувати фактично завданих
замовнику збитків з їх вини.

Отже, майнову відповідальність несе
лише суб'єкт туристичної діяльності,
який порушив законодавство в галузі
туристичної діяльності при наданні
туристичної послуги, тобто порушив
умови договору між туристом і суб'єктом
туристичної діяльності з надання
туристичних послуг, та за вини якого
замовнику завдано збитків.

Разом з тим, позивачем не надано
належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України на
підтвердження порушення відповідачами
умов договору № 348 про надання
туристичних послуг від 11.10.2012 року та
вимог чинного законодавства у сфері
туризму та завдання їй збитків та
шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення матеріальних збитків в
розмірі 9 096,00 грн. є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про стягнення трьох
процентів річних в розмірі 335,49 грн. та
інфляційних витрат в розмірі 39,00 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, то суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Проте, оскільки відповідачі не
прострочили виконання грошового
зобов'язання, то у них не виникло
обов'язку сплати суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох процентів річних від
простроченої суми, відтак, в цій
частині позовні вимоги також не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Аналізуючи викладене, позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
5, 20, 32 Закону України «Про туризм»,
ст.ст. 21, 22 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст.ст. 3, 6, 11, 22, 509, 525, 526,
530, 629, 638, 901, 902, 906, 1166 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 212-215, 223
Цивільного процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 та Товариства
з обмеженою відповідальністю «Тревел
профешнл груп» за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
позивача Головного Київського
міського управління з захисту прав
споживачів, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку Закону України «Про захист
прав споживачів» - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк