Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,Завгородньої
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» про
повернення коштів за банківськими
вкладами та за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_6 про визнання
договорів банківського вкладу
недійсними, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 грудня 2012 року та рішення
апеляційного суду Волинської області
від 08 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
(далі - ПАТ «ВТБ Банк») про повернення
коштів за банківськими вкладами.

На обґрунтування позовних вимог
вказував на те, що 08 липня, 18
липня та 22 липня 2011 року уклав із ПАТ
«ВТБ Банк» п'ять договорів
банківського вкладу, відповідно до
умов яких вклав 200 тис. грн під 20 %
місячних на строк 90 днів за кожним
договором.

Посилаючись на те що банк вклади з
нарахованими відсотками йому не
повернув, позивач просив стягнути з
відповідача суму вкладів у розмірі
200 тис. грн, відсотки за договорами
у розмірі 594 193 грн 54 коп., 3 % річних у
розмірі 5 500 грн та інфляційні збитки у
розмірі 2 тис. грн.

У листопаді 2012 року ПАТ «ВТБ Банк»
звернулося до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_6 про визнання
договорів банківського вкладу
недійсними.

Позивач вказував на те, що у них
зазначені нетипові відсоткові ставки,
зокрема 20 % місячних, оскільки згідно з
рішеннями Комітету з управління
активами та пасивами банку для всіх
фізичних осіб процентна ставка за
депозитами значно менша. Крім того, у
договорах є невідповідність між
цифровим та літерним визначенням сум
вкладів, відсутні істотні умови даного
виду договорів, що свідчить про їхню
нікчемність. Касові документи
(квитанції) не відповідають положенням
Інструкції про ведення касових
операцій банками України. Рахунок
НОМЕР_1, вказаний в усіх договорах, ні у
ПАТ «ВТБ Банк», ні в його відділеннях не
відкривався, надходження готівкових
коштів від ОСОБА_6 у касу банку 08 липня,
18 липня та 22 липня 2011 року не
зареєстровано. Відповідно до пояснень
колишнього заступника директора
відділення «Соборність» ОСОБА_7,
договори банківського вкладу були нею
сфальсифіковані.

Враховуючи викладене, ПАТ «ВТБ БАНК»
просило визнати договори банківського
вкладу, підписані між ПАТ «ВТБ БАНК» та
ОСОБА_6 від 08 липня 2011 року, від 18 липня
2011 року та від 22 липня 2011 року
недійсними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18
грудня 2012 року первісний позов
задоволено частково. Стягнуто з
ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_6 суму
вкладу в розмірі 200 тис. грн за
договорами банківського вкладу від 08
липня 2011 року, 18 липня 2011 року, 22
липня 2011 року, проценти за договорами в
розмірі 116 129 грн, 6 000 грн - 3 % річних,
а в решті вимог позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову
відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк» у
дохід держави 3 219 грн судового збору.

Судом апеляційної інстанції справа
розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду
Волинської області від 08 травня
2014 року рішення місцевого суду в
частині стягнення відсотків за
вкладами на вимогу та 3 % річних
скасовано і ухвалено в цій частині нове
рішення, яким стягнуто з ПАТ «ВТБ Банк»
на користь ОСОБА_6 1 070 грн 74 коп. - 0,5 %
річних за вкладами на вимогу та 5 233 грн
38 коп. - 3 % річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання, а в
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
судові рішення в частині стягнення
процентів скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в цій
частині, посилаючись на неправильне
застосування судами апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи первісний
позов та відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову, суд першої
інстанції виходив із того, що банк не
довів фіктивності договорів
банківського вкладу, при цьому банк
вклад ОСОБА_6 не повернув, що є
підставою для стягнення з нього вкладу
з нарахованими за договорами
відсотками, а також 3 % річних та
інфляційних збитків відповідно до ст.
625 ЦК України.

Змінюючи рішення місцевого суду в
частині відмови ОСОБА_6 у стягненні
процентів за вкладами на вимогу та 3 %
річних і ухвалюючи в цій частині нове
рішення про часткове задоволення
первісного позову в цій частині,
апеляційний суд виходив із того, що на
користь вкладника підлягають
стягненню проценти, в розмірі,
встановленому для вкладу на вимогу, та
судом неправильно визначено строк для
відрахування процентів річних.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що
08 липня, 18 липня та 22 липня 2011 року
ОСОБА_6 уклав із ПАТ «ВТБ Банк» п'ять
договорів банківського вкладу,
відповідно до умов яких вклав 200 тис.
грн. під 20 % місячних на строк 90 днів за
кожним договором.

Частинами 1,2 ст. 1060 ЦК України
визначено, що договір банківського
вкладу укладається на умовах видачі
вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу)
або на умовах повернення вкладу зі
спливом встановленого договором
строку (строковий вклад). За договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов'язаний видати вклад або
його частину на першу вимогу вкладника,
крім вкладів, зроблених юридичними
особами на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Згідно із ч. 4 ст. 1060 ЦК України, якщо
вкладник не вимагає повернення суми
строкового вкладу зі спливом строку,
встановленого договором банківського
вкладу, або повернення суми вкладу,
внесеного на інших умовах повернення,
після настання визначених договором
обставин договір вважається
продовженим на умовах вкладу на вимогу,
якщо інше не встановлено договором.

Згідно із вимогами ч. ч. 2, 5 ст. 1061 ЦК
України банк виплачує вкладникові
проценти на суму вкладу в розмірі,
встановленому договором банківського
вкладу. Проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

Відповідно до п. 1.2 договору
банківського вкладу від 18 липня
2011 року та депозитних договорів від 22
липня 2011 року процентна ставка
встановлюється у розмірі, зазначеному
в п. 1.1.4 цього договору (20 % місячних), та
застосовується протягом строку дії
договору.

Пунктом 1.2 спірного договору
банківського вкладу від 08 липня
2011 року визначено, що процентна ставка
встановлюється у розмірі, зазначеному
в п. 1.1.4 цього договору (20 % місячних), та
застосовується протягом перших двох
календарних місяців строку дії
договору. Починаючи з третього
календарного місяця строку дії
процентна ставка щомісячно
автоматично змінюється залежно від
поповнення в попередньому місяці та
встановлюється наступним чином: в разі
поповнення вкладу на мінімальну суму
поповнення відповідно до умов банку,
чинних на момент поповнення, з
наступного календарного місяця, що
слідує за місяцем, в якому було
здійснено поповнення, процентна ставка
встановлюється у розмірі,
передбаченому п. 1.1.4 цього
договору (20 % місячних).

Згідно із п. 2.5.1 укладених між сторонами
договорів, нарахування процентів на
вклад розпочинається з дня, наступного
за днем початку строку розміщення
вкладу, зазначеним в п. 1.1.3 (90
календарних днів). Завершенням періоду
нарахування процентів є день, який
передує дню повернення вкладу чи
списання коштів з вкладного рахунка з
інших підстав. Проценти нараховуються
щомісячно, в останній операційний
банківський день місяця та дату, що
передує даті закінчення строку
розміщення вкладу, з урахуванням
календарної кількості днів у місяці та
році.

Вирішуючи спір, апеляційний суд
вказані вимоги закону та положення
депозитних договорів залишив поза
увагою, не визначився з характером
спірних правовідносин, на порушення
вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, вказуючи
про стягнення з банку процентів
конкретно в розмірі 0,5 % річних, такого
свого висновку взагалі не вмотивував,
правової підстави для застосування
вказаного розміру відсотків не
з'ясував і в рішенні не зазначив та не
перевірив умови чинних у ПАТ «ВТБ Банк»
вкладів на вимогу, розмір відсоткової
ставки, що за ними нараховується, чи
передбачено умовами укладених із
позивачем депозитних договорів зміну
процентної ставки після зазначеного у
кожному із цих договорів строку їх дії,
не встановив, чи здійснюється при
продовженні цих строків розрахунок
процентів на кожний новий строк
зазначених вкладів за процентною
ставкою, яка діє в банку для
пролонгованих депозитних вкладів
даного найменування на день закінчення
попереднього строку вкладу без
укладення додаткових договорів, як
наслідок, залишилося не з'ясованим
питання розміру процентів, право на
отримання яких має ОСОБА_6 та які
зобов'язаний нарахувати йому
відповідач після закінчення строку
розміщення вкладу по день, який передує
дню його повернення чи списання коштів
з вкладного рахунка, а саме: за ставкою
процентів на банківський вклад, що
визначена спірними договорами чи
вкладу на вимогу.

Таким чином, ухвалене у справі рішення
суду апеляційної інстанції в частині
стягнення процентів за договором не
можна визнати законним й
обґрунтованим, тому воно підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи
в цій частині на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 08 травня 2014 року в частині
стягнення відсотків за вкладами
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
В.І. Журавель І.М. Завгородня