Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Максимчук З.М.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.

з участю Станкевича В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» на рішення
Дубровицького районного суду від 12
червня 2014 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Дубровицького районного суду
від 12 червня 2014 року у задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено у зв'язку із спливом строку
позовної давності.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ
«Акцент-Банк» покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Вказував, що застосувавши строк
позовної давності без заяви
відповідача з посиланням на пункт 31
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», суд не
врахував внесених до нього змін
(постанова №7 пленуму ВССУ від 07.02.2014
року) та правової позиції Верховного
Суду України (постанова від 20.11.2013 року
у справі №6-126цс13), згідно з якими пункт 7
ч.11 ст.11 ЗУ „Про захист прав споживачів
", яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст.11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Доводив, що заборона вимагати
повернення споживчого кредиту
встановлена відносно позасудового
порядку повернення кредиту, а в
судовому порядку підлягають
застосуванню положення ч.3 ст. 267 ЦК
України, відповідно до якої позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Вказував, що відповідач до суду не
з'являлася, заяв, клопотань щодо
застосування строку позовної давності
не подавала, а тому самостійне
застосування судом строку позовної
давності є грубим порушенням норм
діючого законодавства.

Просив рішення Дубровицького
районного суду від 12 червня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 560/626/14-ц
Головуючий у 1-й інст. -
Сидоренко З.С.

Провадження №22-ц/787/1836//2014р.
Доповідач - Боймиструк
С.В.

Представник ПАТ «Акцент-Банк»
Станкевич В.О. в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги підтримав та
просив її задовольнити.

ОСОБА_2 у встановленому законом
порядку, завчасно була повідомлена про
час і місце розгляду справи, однак до
суду не з'явилася і причин неявки суду
не повідомила, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за її відсутності.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
заявлений позов є обґрунтованим, однак
поданий з порушенням строку позовної
давності.

Такий висновок місцевого суду
суперечить обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 09
липня 2008 року сторонами у справі було
укладено договір б/н, який складається
із заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою, за
умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у
розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

В результаті неналежного виконання
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним
договором утворилася заборгованість в
розмірі 22 513 грн. 79 коп. (станом на 02.03.2014
року), яка складається з: 3000 грн. -
заборгованість за кредитом, 11350,52 грн. -
заборгованість по процентам, 6615 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 1548,27 грн. - штраф
(фіксована та процентна частини).

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то вразі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 ЦК України. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Повно і правильно з'ясувавши обставини
справи, суд першої інстанції,
відмовивши у задоволенні позову,
помилково застосував до спірних
відносин норми матеріального права,
які не підлягали застосуванню.

Так, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про
захист прав споживачів" унеможливлює
право кредитодавця вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

З роз'яснень, даних пленумом Вищого
спеціалізованого суду України у п. 31
своєї постанови від 31.03.2012 року №5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
(в редакції постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року №7), вбачається, що
при застосуванні положення п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що в системному зв'язку із ч. 11
зазначеного Закону ця вимога
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту. У зв'язку
з цим та враховуючи, що ЦК не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку із пропущенням строку позовної
давності, при вирішенні таких спорів,
суди повинні враховувати положення ЦК
про позовну давність.

Тобто, постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року №7 попередні
роз'яснення п. 31 зазначеної постанови,
якими позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовувалася незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
відредаговано через ухвалення 20
листопада 2013 року Верховним Судом
України постанови у справі №6-126цс13.

Норми ч.ч. 3 і 4 ст. 267 ЦК України вказують
про застосування судом позовної
давності лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідач не була присутня в
судовому засіданні, клопотання про
застосування позовної давності не
подавала, тому у суду першої інстанції
не було підстав для відмови в позові за
пропуском цього матеріально-правового
строку.

Не з'явилася ОСОБА_2 і до суду
апеляційної інстанції, як і не просила
колегію суддів застосувати наслідки
пропуску позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

З урахуванням того, що відповідач не
заперечила проти існування кредитної
заборгованості у 22 513 грн. 79 коп.
(станом на 02.03.2014 року), яка складається
з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом,
11350,52 грн. - заборгованість по процентам,
6615 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом, 1548,27 грн. - штраф
(фіксована та процентна частини),
будь-яких доказів про її відсутність чи
інший розмір не надала, а судом їх не
здобуто, тому позов ПАТ «Акцент-Банк»
підлягає задоволенню.

Мотивами для скасування оскаржуваного
рішення і ухвалення нового згідно із п.
4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України понесені
і документально підтверджені витрати
позивача в зв'язку із розглядом справи -
243, 60 грн. судового збору за подання
позову та 121, 80 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги підлягають
стягненню із ОСОБА_2 на користь банку.

На підставі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599, 614 ЦК
України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314,
316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити.

Рішення Дубровицького районного суду
від 12 червня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
(рр 0010, МФО: 307770, )
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 22 513 (двадцять дві тисячі
п'ятсот тринадцять) грн. 79 коп. та 365
(триста шістдесят п'ять) гривень 40 коп.
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: