Справа № 595/1943/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014

Бучацький районний суд Тернопільської
області

одноособово суддею
Федорончуком В.Б.,

при секретарі
Тарчинській Л.Я.,

представників позивачки
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

представника третьої особи
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Бучач справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні нерухомим майном,

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_3 та третьої особи -
Возилівської сільської ради
Бучацького району Тернопільської
області про усунення перешкод у
користуванні житловим будинком з
господарськими будівлями, спорудами та
земельною ділянкою, шляхом
зобов'язання відповідача ліквідувати
кущі та дерева і не чинити перешкоди у
встановленні огорожі на земельній
ділянці, мотивуючи тим, що сусід ОСОБА_3
висадив кущі та дерева на межі суміжних
земельних ділянок, корені і гілки яких
проникають на її земельну ділянку, чим
створюють перепони в обслуговуванні
житлового будинку з господарськими
будівлями, спорудами та у використанні
земельної ділянки за цільовим
призначенням, не дають можливості
встановити огорожу на земельній
ділянці.

В судовому засіданні
представники позивачки позовні вимоги
підтримали, суду пояснили, що позивачка
проживає АДРЕСА_1. По сусідству з нею
проживає ОСОБА_3, який чинить їй
перешкоди у користуванні житловим
будинком з господарськими будівлями,
спорудами та земельною ділянкою.
Дерева черешні, горіха та вишні
знаходяться близько до сітки, яку
встановив відповідач. Відповідач без
згоди позивачки висадив живопліт та
інші дерева на спільній межі між
земельними ділянками, що обмежує
доступ позивачки в обслуговуванні
господарських будівель, споруд та
земельної ділянки. Дерева, живопліт
проникають на земельну ділянку,
господарські будівлі та споруди,
завдаючи позивачці перешкоди у їх
використанні. Дерево горіха посаджено
на відстані 0,50 м від спільної межі, а
від сараю позивачки - 1,50 м. По всій
довжині живоплоту, а висаджений він на
довжину 30 м, його корені частково, на
відстань 0,15 м, проникають на земельну
ділянку позивачки, а гілки ще дальше.
Так, відстань від господарської
будівлі позивачки до межі має бути 1 м, а
є 0,85 м. Кущі живоплоту перешкоджають
встановити огорожу на суміжній з
відповідачем земельній ділянці.
Позивачка неодноразово зверталася до
Возилівської сільської ради з
проханням врегулювати даний спір. Не
дивлячись на те, що комісія сільської
ради рекомендувала відповідачу
ліквідувати кущі та дерева, останній
відмовляється добровільно вирішити
спір.

Відповідач позов не визнав, суду
пояснив, що кущі та дерева ростуть на
його земельній ділянці, кущі - попри
межу, а дерева - на деякій відстані від
межі. Ні кущі, ні дерева ніякої шкоди
позивачці не завдають, не
перешкоджають їй у користуванні
житловим будинком з господарськими
будівлями, спорудами та земельною
ділянкою.

Представник третьої особи -
Возилівський сільський голова суду
пояснив, що сільською радою
розглядалися чисельні звернення
ОСОБА_6 з приводу усунення перешкод у
користуванні житловим будинком з
господарськими будівлями, спорудами та
земельною ділянкою, які чинить їй сусід
ОСОБА_3 Встановлено, що звернення є
обгрунтованими. Кущі, які висадив
ОСОБА_3, дійсно розташовані на
земельних ділянках ОСОБА_6 та ОСОБА_3,
оскільки перетинаються умовною
межовою лінією. Сільська рада
неодноразово рекомендувала ОСОБА_3
ліквідувати кущі, дійти згоди з ОСОБА_6
щодо встановлення огорожі та
дотримуватись правил добросусідства,
однак результату це не дало, спір існує
по даний час.

Згідно свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 08.08.2007 року
ОСОБА_6 є власником житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1 Бучацького
району Тернопільської області.

З акту від 03.04.2014 року вбачається,
що комісія Возилівської сільської ради
з питань агропромислового комплексу за
наслідками розгляду звернення ОСОБА_6
рекомендувала ОСОБА_3 ліквідувати кущі
та дерева, дійти згоди з ОСОБА_6 щодо
встановлення огорожі.

Відповідно до акту від 24.04.2014 року
комісія Возилівської сільської ради з
питань агропромислового комплексу за
наслідками розгляду звернення ОСОБА_6,
використовуючи картографічні
матеріали аерофотозйомки 1963 року,
провела обміри земельних ділянок
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Обидві сторони
погодилися з тим фактом, що межовою
лінією є живопліт (грабина).

Згідно протоколу узгоджувальної
комісії Возилівської сільської ради з
розгляду земельного спору з приводу
суміжного землекористування між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 26.09.2014 року
рекомендовано ОСОБА_3 протягом десяти
днів викорчувати грабину, яка росте
посередині межі.

Із протоколу узгоджувальної
комісії Возилівської сільської ради з
розгляду земельного спору з приводу
суміжного землекористування між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 28.10.2014 року і
абрису їх земельних ділянок, що
додається до протоколу, вбачається, що
кущі розміщені на межі суміжних
земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторони,
представників сторін та третьої особи,
дослідивши письмові докази, суд
встановив наступні обставини:

Позивачка вимагає ліквідувати
кущі, довжиною 30 м, які висаджені
відповідачем і розміщені на межі її та
відповідача суміжних земельних
ділянок;

Гілки і корені кущів проникли на
земельну ділянку позивачки, чим
створили перепони їй у використанні
земельної ділянки за цільовим
призначенням, в обслуговуванні
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами та у
встановленні огорожі на межі її і
відповідача суміжних земельних
ділянок;

Відповідач не дотримується
правил добросусідства, відмовляється
ліквідувати кущі, які стоять на
спільній межі.

Згідно ч.1 ст.103 Земельного кодексу
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Відповідно до ч.2 ст.109 Земельного
кодексу України кожен із сусідів має
право вимагати ліквідувати дерева, які
стоять на спільній межі.

Згідно ч.2 ст.152 цього Кодексу
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст.381 Цивільного
кодексу України садибою є земельна
ділянка разом з розташованими на ній
житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

Згідно ст.391 цього Кодексу
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За встановлених обставин і
визначених відповідно до них
правовідносин суд прийшов до
переконання, що порушені права
позивачки на користування садибою, а
тому позов в частині зобов'язання
відповідача ліквідувати кущі і не
чинити перешкоди у встановленні
огорожі слід задовольнити.

Разом з тим, позивачка не подала
суду доказів щодо місця розташування
дерев, висаджених відповідачем, їх
кількості та перепон, які вони
створюють, а тому в задоволенні вимоги
про зобов'язання відповідача
ліквідувати дерева слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,212,214,215,218
ЦПК України, ст.ст.103,109,152 Земельного
кодексу України, ст.381 Цивільного
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 ліквідувати
кущі довжиною 30 м, які розміщені на межі
його та ОСОБА_6 суміжних земельних
ділянок, в с.Возилів Бучацького району
Тернопільської області.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити
перешкоди ОСОБА_6 у встановленні
огорожі на її земельній ділянці, що
межує з земельною ділянкою ОСОБА_3, в
с.Возилів Бучацького району
Тернопільської області.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь
ОСОБА_6 162,40 грн. судового збору.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Тернопільської області через
Бучацький районний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: В. Б. Федорончук