Справа № 211/4919/13-ц
Провадження № 2/211/136/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 серпня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді:
Папариги В.А.,

при секретарі:
Ручка М.Л..,

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1,

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

представника відповідачів
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог до
предмету спору: Комунальне
підприємство Дніпропетровської
обласної ради «Криворізьке БТІ»,
Реєстраційна служба Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, ОСОБА_7,
приватний нотаріус Криворізького
нотаріального округу ОСОБА_8, про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, визнання покупцем
квартири та визнання права власності
на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог:
Комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
«Криворізьке БТІ, Реєстраційна служба
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області,
ОСОБА_7, приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання договору
купівлі-продажу квартири частково
недійсним, визнання покупцем квартири
та визнання права власності на
квартиру, який в послідуючому уточнив.
В обґрунтування своїх вимог позивач
послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
померла ОСОБА_9, яка доводиться матір'ю
позивача та відповідача ОСОБА_4 Після
її смерті відкрилася спадщина до
складу якої входить ? частина
трьохкімнатної квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_2. Співвласником
іншої ? частини вказаної квартири є
позивач. Спадкоємцями за законом
першої черги після смерті ОСОБА_9 є
позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_4,
які прийняли спадщину відповідно по ?
частини вищевказаної квартири. Однак
ще за життя матері між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 була домовленість
про те, що позивач сплатить
відповідачу ОСОБА_4 для придбання нею
однокімнатної квартири, натомість
відповідач не буде претендувати на ?
частину вказаної вище трикімнатної
квартири, як спадщину після смерті
матері та звернеться до нотаріуса з
заявою про відмову від прийняття
спадщини. На виконання цієї
домовленості позивач за письмовою
розпискою в нотаріальній конторі
приватного нотаріуса Криворізького
нотаріального округу ОСОБА_8 передав
грошові кошти в розмірі 9 000 доларів США
продавцю квартири ОСОБА_7 та за які
сестрою було придбано квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я
відповідача ОСОБА_2, як доньки
відповідача ОСОБА_4 Крім цього
відповідно до розписки від 04.12.2012 року
ОСОБА_4 надала позивачу право
розпоряджатися її часткою квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Однак
незважаючи на домовленість протягом
шестимісячного строку з часу відкриття
спадщини після смерті матері,
відповідач ОСОБА_4 не звернулася до
нотаріуса з заявою про відмову від
прийняття спадщини, та в зв'язку з тим,
що на час відкриття спадщини була
зареєстрована за даною адресою, вона
вважається такою, що прийняла спадщину.
Квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1 була придбана за грошові
кошти позивача, а при передачі
позивачем грошових коштів за квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
реальне волевиявлення було спрямоване
на виникнення у відповідачів права
власності на вказану квартиру лише за
умови того, що відповідач ОСОБА_4
відмовиться від прийняття спадщини у
вигляді ? частини квартири за адресою:
АДРЕСА_1, чого так і не відбулося.
Посилаючись на вказані обставини
позивач просив суд: визнати недійсним
в частині особи покупця ОСОБА_2,
укладений 04.12.2012 року, договір купівлі
продажу однокімнатної квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1;
визнати ОСОБА_6 покупцем вказаної
квартири за даним договором; визнати за
ним право власності на вказану
квартиру; доручити Реєстраційній
службі Криворізького міського
управління юстиції Дніпропетровської
області внести до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
відповідний запис про реєстрацію права
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, що було
зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке
БТІ»; доручити Реєстраційній службі
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області
внести до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно відповідний
запис про виникнення права власності
на квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, та зареєструвати на ім'я
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 21.07.2014 року за
заявою представника позивача ОСОБА_1
залишено без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_6 в частині вимог про доручення
Реєстраційній службі Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно відповідний запис про
реєстрацію права власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, що було
зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке
БТІ».

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та посилаючись на обставини, викладені
в позові просили суд його задовольнити
та визнати недійсним в частині особи
покупця ОСОБА_2, укладений 04.12.2012 року
договір купівлі продажу однокімнатної
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_6 покупцем
вказаної квартири за даним договором;
визнати за ним право власності на
вказану квартиру; доручити
Реєстраційній службі Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно відповідний запис про
виникнення права власності на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, та зареєструвати на ім'я
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, їх
представник ОСОБА_5, як і відповідач
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
позову заперечували та посилаючись на
безпідставність заявлених вимог,
просили в позові відмовити. При цьому
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 кожна окремо
послалися на те, що дійсно за їх
проханням в купівлі спірної квартири
їм допомагав позивач, який раніше
займався ріелторською діяльністю і мав
в цьому досвід, однак грошові кошти
сплачені за квартиру належали саме
відповідачу ОСОБА_2 її матері та
чоловікові.

Третя особа ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримала та посилаючись на те, що
саме позивач домовлявся з нею про
купівлю квартири і саме від нього вона
отримувала грошові кошти за продану
нею квартиру, просила позов
задовольнити.

Представники третіх осіб Комунального
підприємства дніпропетровської
обласної ради «Криворізьке БТІ» та
Реєстраційної служби Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області та третя
особа приватний нотаріус
Криворізького нотаріального округу
ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися
надали заяви про розгляд справи за їх
відсутності, заперечень проти позову
не надали (а.с. 89, 120, 122 - заяви).

Вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Судом встановлено, що 04 грудня 2012 року
між ОСОБА_7, як продавцем та ОСОБА_2, як
покупцем укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі продажу
квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов
договору ОСОБА_7 передала у власність
ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_1, за
65519,00 гривень. При цьому згідно п. 2.2.
договору сторони підтвердили факт
повного розрахунку за продану
квартиру. Даний договір посвідчений
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_8,
зареєстровано в реєстрі № 1116 (а.с. 127-128
т.1 - копія договору купівлі-продажу).

В обґрунтування своїх вимог позивач та
його представник зазначили, що спірний
договір купівлі-продажу був фактично
укладений між позивачем та ОСОБА_7,
оскільки розрахунки за квартиру були
здійснені саме ним та за його кошти, при
цьому умовою зазначення в договорі
покупцем саме відповідача ОСОБА_2 було
те, що її мати - відповідач ОСОБА_4
відмовиться від частини квартири
отриманою нею та позивачем в спадщину,
що останньою зроблено не було, і на
думку позивача та його представника є
підставою для визнання договору
купівлі-продажу від 04.12.2014 року у
частині особи покупця недійсним
згідно з вимогами ст. ст. 215, 217 ЦК
України.

В той же час суд приходить висновку, що
така позиція позивача не ґрунтується
на вимогах закону по наступним мотивам.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

У свою чергу, частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона ( продавець) передає або
зобов'язується передати майно ( товар )
у власність другій стороні ( покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно ( товар ) і сплатити за
нього певну суму.

Обов'язковою ( істотною умовою)
договору купівлі - продажу житлового
будинку ( квартири) або іншого
нерухомого майна відповідно до ст. 657 ЦК
України є укладення його в письмовій
формі, нотаріальне посвідчення та
державна реєстрація.

Як вбачається з досліджених в судовому
засіданні доказів спірний договір
купівлі-продажу укладений в письмовій
формі, посвідчений нотаріусом, його
зміст не суперечить вимогам Цивільного
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особи, що вчинили
вказаний правочин, мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі; правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При укладенні договору кожна з сторін
діяла добросовісно і дійшла
домовленості відносно всіх основних і
суттєвих його умов, в тому числі про
юридичну природу договору, строк його
дії, вартість предмету продажу, коло
обов"язків і прав кожної з сторін.
Договір купівлі - продажу укладено в
нотаріальній формі - у відповідності до
вимог чинного законодавства, всі умови
договору виконані (оплата надбаного
майна здійснена, продавець отримав
гроші і в подальшому більше не
претендував на продане майно, покупець
почав розпоряджатись, володіти і
користуватись купленим майном, право
власності за договором належним чином
зареєстровано, сплачувалися
комунальні платежі та інше).

Відповідно до роз'яснень п.п. 7, 8
постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» та
вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, правочин
може бути визнаний судом недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Із аналізу змісту наведених норм
вбачається, що ст.ст. 203, 215 ЦК України
є загальними та відсилають до інших
нормативних актів, яким має бути прямо
передбачені випадки не чинності
правочину.

В якості матеріально - правового
обґрунтування свої вимог позивач також
посилається на положення ст. 217 ЦК
України.

З вимог даної норми права вбачається,
що недійсність окремої частини
правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і
правочину в цілому, якщо можна
припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Правовий аналіз даної норми права
дає підстави вважати, що сторона
правочину не включається
законодавцем до складу правочину,
оскільки, за визначенням, правочин
і є дією особи, що спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Фактично, вимога позивача про
визнання недійсним правочину в
частині його суб'єктного складу та
визнання його покупцем за
вищевказаним договором, по своїй
суті є вимогою про заміну сторони в
зобов'язанні та переведенням прав і
обов'язків за правочином, що
допускається лише в прямо передбачених
законом випадках, що не пов'язано з
визнанням правочину недійсним. Дана
позиція викладена в постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

Інших конкретних обставин та норм
закону, що тягнуть за собою визнання
договору купівлі-продажу від 04.12.2012
року недійсним (договір фіктивний,
удаваний, укладений внаслідок помилки
тощо) позивачем в позові не вказано,
доказів на їх підтвердження - не надано.

Крім того, зазначені позивачем факти
спростовуються самим договором
купівлі-продажу, згідно п. 1.6, 2.1, 2.2, 5.3
якого, сторони підтверджують факт
повного розрахунку за продану
квартиру; вимоги законодавства, у тому
числі зміст та умови договору
купівлі-продажу сторонам зрозумілі;
сторони підтверджують, що цей
договір не носить характеру
удаваного чи фіктивного правочину
фіктивним чи удаваним; сторони
свідчать, що цей договір укладено
ними не під впливом помилки, обману,
насильства або тяжких обставин;
кожна із сторін підтвердила що зміст
договору повністю відповідає їх
наміру. Договір підписаний сторонами у
присутності нотаріуса, особу сторін
встановлено, їх дієздатність, а також
належність продавцю квартири
перевірено.

Таким чином, суд не
має підстав не довіряти відомостям,
зазначеним у тексті даного договору,
враховуючи вимоги до нього з боку
закону. Підстав для сумнівів у
достовірності відомостей, викладених у
договорі і в добросовісності
нотаріуса при укладенні договору суд
не вбачає.

При цьому відповідно п.12 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
16.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», зі змісту
абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК
України, не може доводитись свідченням
свідків, не лише заперечення факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин, а й факт його
вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.

Зважаючи на викладені вище обставини,
судом не прймаються до уваги показання
третьої особи ОСОБА_7, свідків ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, які підтверджуючи факт
проведення розрахунку за квартиру
позивачем ОСОБА_6, достовірно
підтвердити факт того, що розрахунок
був проведений саме за його кошти, суду
не змогли, пояснивши лише обстави, які
їм були відомі зі слів позивача. Данний
факт не може бути підтверджений і
рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 28.05.2014 року,
яким задоволено позов ОСОБА_13 про
стягнення з позивача та його дружини,
коштів взятих ними в борг, оскільки
обставини, щодо цільового призначення
взятих в борг коштів, не були предметом
даного спору, крім того відповідачі не
брали участі при розгляді даної
справи.

Судом також не може бути прийнято, як
доказ наявності підстав для визнання
спірного правочину недійсним,
написання відповідачем ОСОБА_4
розписки про взяття на себе зобов'язань
щодо відмови від спадщини, як і
показань допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15,
щодо обставин її написання, оскільки
відповідач ОСОБА_4 не є стороною
спірного правочину, а позивач, який був
присутнім при укладенні спірного
договору купівлі-продажу не довів суду
обставин, які об'єктивно
перешкоджали йому укласти спірний
договір із вказівкою на свою особу, як
на особу покупця.

За положеннями ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Позивач не довів на підставі належних
та допустимих доказів, що насправді він
був покупцем спірної квартири, і що
квартира фактично була придбана
для нього і за його особисті кошти, а
пояснення свідків не обґрунтовує
удаваність дій сторін, на яку послався
представник позивача в судових
дебатах, при укладенні договору
купівлі-продажу.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 216, 217, 655, 657 ЦК
України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_6
до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним, визнання покупцем квартири
та визнання права власності на
квартиру- відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя: В. А. Папарига