Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/2425/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Комунального виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 16 Житомирської міської
ради, виконавчого комітету
Житомирської міської ради про визнання
незаконним нарахування плати за
комунальні послуги без укладення
договору

за апеляційною скаргою Комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 16 Житомирської міської
ради на рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 05 лютого
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом в якому, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 05.02.2014 року, просив
визнати дії КВЖРЕП № 16 Житомирської
міської ради в частині нарахування
заборгованості за послуги з утримання
квартири АДРЕСА_1 неправомірним через
відсутність договору про надання
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 05.02.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені. Визнані дії
КВЖРЕП № 16 Житомирської міської ради
неправомірними в частині нарахування
заборгованості за комунальні послуги з
утримання квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі КВЖРЕП № 16
Житомирської міської ради, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи та неналежну оцінку в
сукупності всіх доказів у справі,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування зазначеного рішення
районного суду та ухвалення по справі
нового - про відмову в задоволенні
заявлених вимог. Доводи апеляційної
скарги обґрунтовує наступним. Так
ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції не звернув
увагу, що КВЖРЕП № 16 неодноразово
пропонував ОСОБА_2 укласти догорів на
обслуговування будинку, споруд та
прибудинкової території, але останній
не бажає його укладати на своє ім'я.
Відповідачем по лютий 2011 року
надавались позивачу дві послуги по
обслуговуванню будинку, а саме :
обслуговування димовентиляційних
каналів та вивезення і утилізація
твердих побутових відходів, за
встановленими рішеннями виконавчого
комітету Житомирської міської ради
тарифами і, відповідно до
представленого розрахунку, ОСОБА_2
сплачував кошти за надані послуги в
1997р., 1998р. та 2004р., що фактично свідчить
про укладення між сторонами
вищевказаного договору.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки обов'язок по
укладенню договору на надання послуг з
утримання будинку, споруд та
прибудинкової території на підставі
типового договору лежить на
відповідачу - КВЖРЕП № 16, останній не
довів в судовому засіданні існування
договірних відносин між сторонами, а
тому дії відповідача по нарахуванню
позивачу заборгованості за послуги з
утримання квартири АДРЕСА_1 без
укладення відповідного договору є
неправомірними.

Проте, такий висновок суду є помилковим
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1, згідно
свідоцтва про право власності на житло
№ 3426 від 12.07.1993 року, свідоцтва про
право на спадщину за законом від
20.05.1996р. та договорів дарування від
16.06.1998 р. і від 27.07.2007р. Вищевказане
свідоцтво було видане на підставі
розпорядження № 3426 від 12.07.1993 року
відділу приватизації державного
житлового фонду про передачу квартири
у власність ОСОБА_3 та членам його сім'ї,
включаючи і позивача, відповідно до
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» (а.с.9).

16 липня 1993 року між КВЖРЕП № 16 та
колишнім співвласником квартири № 3
ОСОБА_3, батьком позивача, був укладений
договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території по АДРЕСА_1.

Як пояснювали сторони в судовому
засіданні письмовий договір про
надання послуг з утримання будинку,
споруд та прибудинкової території між
позивачем та відповідачем не
укладався.

Відповідно до розрахунку, який наданий
КВЖРЕП № 16, позивач з травня 2004 року не
оплачує кошти за надані послуги і
станом на 30.04.2013 року має
заборгованість в розмірів 3923 грн. 02 коп.

Відповідно до п.7 ч.1 Закону України «Про
захист прав споживачів» під терміном
«договір» розуміється усна чи письмова
угода між споживачем і виконавцем
послуг.

Підтвердження вчинення усного
правочину оформляється квитанцією або
іншим розрахунковим документом.

Позивач є споживачем комунальних
послуг відповідно до даного Закону.

Встановлено, що з моменту набуття права
власності на квартиру і до травня 2004
року послуги з утримання будинку та
прибудинкової території позивачем
сплачувалися, з чого випливає, що, з
точки зору вище наведеного Закону,
сторони вступили в договірні
відносини, що також узгоджується із
нормою ч.2 ст.642 ЦК України.

З травня 2004 року позивач ухиляється
від виконання своїх зобов'язань по
сплаті послуг з утримання будинку,
споруд та прибудинкової території,
обґрунтовуючи свої дії відсутністю
договору між ним та відповідачем та їх
відсутністю на протязі 17 років.

На думку позивача, це є підставою для
звільнення його від сплати виниклої
заборгованості за житлово-комунальні
послуги та відсутності у відповідача
права нараховувати йому плату за
утримання будинку та прибудинкової
території.

Проте, з такою позицією позивача
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить, в
т.ч., встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Встановлено, що суми за спожиті послуги
в період з 2007 р. по 2014 р. нараховувалися
по квартирі, власником якої є позивач,
на підставі діючих на момент
нарахування тарифів, відповідно до
рішень виконавчого комітету
Житомирської міської ради (а.с.67-104).

Статтями 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
права та обов'язки споживача й
виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, правом споживача є одержання
вчасно та відповідної якості
житлово-комунальних послуг згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово-комунальних послуг, а
обов'язком - оплата житлово-комунальних
послуг у строки, встановлені договором
або законом. Обов'язком виконавця -
надання послуг вчасно та відповідної
якості згідно із законодавством та
умовами договору, а також підготовка та
укладення із споживачем договору про
надання житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Встановлено, що в провадженні суду
відсутній спір про стягнення з
позивача заборгованості за надані
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території.

Порядок та підстави оформлення
претензій споживачів до виконавців
житлово-комунальних послуг визначений
ст.18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», яка
передбачає процедуру фіксації факту
надання послуг неналежної якості та
порядок складання відповідних
актів-претензій з метою вирішення
питання про перерахунок платежів.

Згідно з ч.5 даної статті спори щодо
задоволення претензій споживачів
вирішуються в суді.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що якість
наданих позивачу, як споживачу,
житлово-комунальних послуг, може бути
предметом дослідження та доказування
лише в справі про стягнення коштів за
надані послуги і наданий позивачем акт
від 28.08.2007 року про ненадання
відповідачем послуг при розгляді
справи не можуть бути підставою для
звільнення його від їх сплати в даному
провадженні.

Крім того, відповідно п.1 ч. 3 ст.20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» законодавець покладає на
споживача обов'язок укласти договір з
виконавцем послуг з утримання будинку
і прибудинкової території.

Таким чином на ОСОБА_2 покладено
обов'язок укласти договір з КВЖРЕП №16
Житомирської міської ради щодо надання
вказаних послуг.

Не виконання цього обов'язку щодо
укладення договору про надання послуг
з утримання будинку і прибудинкової
територій не є підставою для
звільнення його від оплати за послуги,
отримані до моменту укладення такого.

З цього приводу є правова позиція
Верховного суду України висловлена у
постанові від 10 жовтня 2012 р. у справі за
позовом ТзОВ «Ковальське -
Житлосервіс» до Особи-1 про
зобов'язання укласти договір про
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території, яка в силу ст.
360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів
України, які зобов'язані привести свою
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Зокрема Верховний Суд України
сформулював наступну правову позицію.

Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6,
627 ЦК України, яка полягає у праві
сторін вільно вирішувати питання при
укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного
законодавства передбачена
обов'язковість положень цього акту для
сторін договору, сторони не вправі
відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК
України). Так, ст.ст. 19, 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачають обов'язок споживача
житлово-комунальних послуг укласти
письмовий договір з виконавцем послуг
на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», постанови
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій» убачається,
що умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України
та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виходячи з
положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК
України виконавець послуг вправі
звернутись до суду за захистом свого
права, яке підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії.

Отже відсутність письмового договору
між позивачем та відповідачем про
надання послуг з утримання будинку,
споруд та прибудинкової території не є
підставою для звільнення його від
оплати за надані послуги.

За положенням ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового права або
майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених
ст.16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як визнання
незаконним нарахування плати за
комунальні послуги без укладення
договору.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для визнання дій
КВЖРЕП № 16 Житомирської міської ради
неправомірними в частині нарахування
позивачу заборгованості за комунальні
послуги з утримання квартири АДРЕСА_1.

Оскільки суд першої інстанції при
розгляді справи допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до помилкового
вирішення спору, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позовних вимог з
вищевказаних підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 16 Житомирської міської
ради задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 05 лютого 2014 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Комунального виробничого житлового
ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 16 Житомирської міської
ради, виконавчого комітету
Житомирської міської ради про визнання
незаконним нарахування плати за
комунальні послуги без укладення
договору відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: