ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
Справа № 174/694/14-ц

п/с № 2/174/376/2014

Вільногірський
міський суд Дніпропетровської
області,

в складі: головуючого
судді Шаповала Г.І.

при секретарі
Пелипас Н.І.

з участю: позивача
ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
07.07.2014 року, позивачка зазначила, що з
відповідачем вона перебуває у шлюбі,
який зареєстровано 09.11.2012 року
Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 513.

Від даного шлюбу вони мають малолітню
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дані факти підтверджуються копіями
свідоцтв про шлюб та про народження
дитини, які додаються до даної заяви.
Оригінали названих документів вона
прохає витребувати від відповідача,
оскільки він їх утримує у себе.

Приблизно з середини листопада 2013 року
вони з відповідачем постійно спільно
не проживали. Вона з дитиною до
недавнього часу проживала в
орендованій квартирі, на даний час
проживає за місцем своєї реєстрації у
своїх батьків, відповідач - за
вищевказаною адресою, у своєї матері,
чи він там зареєстрований - їй наразі не
відомо.

Вона завжди була прибічником такої
точки зору, щоб новостворена сім'я
проживала окремо від батьків. Тому на
сімейній нараді за участю батьків
дійшли до висновку, що після одруження
вони будуть проживати окремо своєю
сім'єю. Для цієї мети вони орендували
квартиру, яку наперед на кілька місяців
проплатили.

Однак, відповідач прожив там разом з
нею кілька днів і повернувся до своєї
матері, а вона залишилась проживати у
вказаній квартирі, будучи вагітною.
Потім за проханням чоловіка вона
погодилась жити в квартирі його матері,
сподіваючись зберегти сім'ю. Але
стосунки не склалися і через два тижні
вона знову повернулася до орендованої
квартири, де і проживала до недавнього
часу. Оплачували їхнє з донькою
проживання в цій квартирі її батьки.

Відповідач в цій квартирі, якщо і
проживав, то епізодично. Він міг
знаходитися разом з сім'єю кілька днів
і після того, як виникали будь-які
конфліктні ситуації непорозуміння, він
знову їх з дитиною залишав та
повертався жити до своєї матері. Були
непоодинокі випадки, коли він приходив
додому в стані алкогольного сп'яніння,
вчиняв скандали та дебоші. Перебуваючи
в такому стані, він намагався брати на
руки дитину. Вона боялась, щоб він не
травмував дитину і не дозволяла цього
робити, оскільки донька була ще зовсім
маленькою.

Коли вони знаходились разом кілька
днів, вони не могли знайти спільної
мови навіть в самих дріб'язкових
питаннях, відповідач систематично
пред'являв до неї безпідставні
претензії без будь-яких приводів, з
якими вона категорично не
погоджувалась. На цьому підґрунті у них
виникали конфліктні ситуації, після
чого він знову повертався жити до своєї
матері, а вона з маленькою донькою
залишалась одна в орендованій
квартирі.

Їй було дуже важко як морально, так і
матеріально, але в усіх цих складних
ситуаціях її підтримували та
допомагали її батьки.

Відповідач матеріальної підтримки їм з
дитиною не надавав, за виключенням
того, що зробив доньці подарунки на її
півріччя та на 8 Березня. Тому вона
звернулась до суду з позовом до
відповідача про стягнення аліментів на
утримання дитини. З позовом на своє
утримання вона не зверталась, вважаючи,
що це їй від нього не потрібно, прийняла
рішення вийти на роботу і з початку
червня так і зробила.

Далі стосунки поміж ними стали ще більш
загострюватись. Він, дізнавшись про її
позов щодо аліментів на утримання
дитини, без домовленості з нею, без її
відому та дозволу (коли вона була
відсутня) взяв на квартирі свідоцтва
про шлюб, про народження дитини і
оформив на себе за місцем своєї роботи
(він працює Вільногірській міській
лікарні), відпустку по догляду за
дитиною. І це з врахуванням тієї
обставини, що вони разом фактично
постійно не проживали з початку
створення сім'ї і за дитиною з моменту
її народження доглядала одноособово
вона.

На два судові засідання по розгляду
цивільної справи стосовно стягнення
аліментів на утримання дитини
відповідач не з'явився, повідомивши
суд, що перебуває на лікарняному, а в
дійсності він в цей час оформляв на
себе відпустку по догляду дитиною. Про
це їй стало відомо зовсім випадково 01
липня поточного року. В телефонному
режимі він їй погрожував, що доб'ється
того, що вона йому буде сплачувати
аліменти на утримання дитини, а не він
їй.

Цим він будь-яким способом прагне
завдати їй неприємностей. Крім цього,
на її думку, оформивши на себе
відпустку по догляду за дитиною,
відповідач передбачає мету уникнути
накладення на нього стягнення за
місцем роботи, яке може бути можливим в
зв'язку з тим, що в даний час
проводяться перевірки по скарзі на
нього.

Що стосується догляду за дитиною, то
фактично його здійснює одноособово
вона, в часи її перебування на роботі, -
її батьки, де вона на даний час і
проживає, оскільки самотужки вона не
спроможна була надалі оплачувати
оренду за квартиру.

Враховуючи, що вони з відповідачем
фактично разом, тобто спільно сім'єю не
проживали, а ще з огляду на його
нерозумні, навіть безглузді поступки,
на його зухвалу поведінку,
безвідповідальне, байдуже ставлення до
своєї сім'ї, вона прийняла тверде
рішення розірвати шлюб з відповідачем.

Фактично їхній шлюб проіснував досить
короткий час, і то на папері, вона
вважає, така людина не може бути її
чоловіком та опорою в житті, після
цього вона йому ніколи не зможе
довіряти, отже спільного майбутнього у
них немає і не може бути. Відповідач
відкрито демонструє, що сім'я для нього
ніякої цінності не представляє і він
нею зовсім не дорожить.

Таким ставленням він принижує її
людську гідність і вона, відчуваючи
таке ставлення до неї з боку
відповідача, в свою чергу не може до
нього ставитись як раніше, тобто вони
взаємно втратили один до одного
почуття поваги та любові. Поміж ними
повністю відсутнє взаємопорозуміння,
вони стали чужими людьми.

Як вона раніше наголосила, разом вони
не проживають протягом тривалого часу,
спільне господарство не ведуть,
подружніх стосунків не підтримують,
спільний бюджет у них також відсутній.
Кожен з нас на власний розсуд
розпоряджається своїми грошови ми
коштами. Дитину на даний час
матеріально утримує вона самотужки,
отримуючи на неї державну грошову
допомогу, яка є незначною, також
допомагають її батьки. Крім того, за
таких обставин вона змушена була
перервати відпустку по догляду за
дитиною та вийти на роботу. Відповідач
зовсім не приймає участі в утриманні
дитини, тому вона звернулась до суду з
окремим позовом про стягнення з нього
на свою користь аліментів на її
утримання відповідно до положень
чинного законодавства.

За вищенаведених обставин вона вважає,
що надалі їхня сім'я існувати не може,
подальше спільне життя, якого фактично
не було, і збереження сім'ї є
неможливими, оскільки це буде
суперечити її інтересам та інтересам
їхньої доньки, тому вона дійшла до
висновку про розірвання шлюбу.

Спору щодо поділу придбаного за період
шлюбу майна на даний час немає,
сподівається вирішити ці питання
мирним шляхом. У разі виникнення спору,
вони будуть вирішувати його в судовому
порядку.

Дитина, як вона зазначала вище, з
моменту народження до даного часу
проживає разом з нею, також
зареєстрована вона за спільною з нею
адресою, питання про будь-яке інше
місце її проживання не стоїть і не може
виникати, тим більш з врахуванням її
малолітнього віку.

Рішення щодо розірвання шлюбу вона
прийняла серйозно та виважено, тому
строк для примирення прохає не
надавати.

Всі факти та обставини, на які вона
посилається в позовній заяві, вона буде
підтверджувати показаннями свідків,
клопотання про допит яких нею
викладено на окремому аркуші.

На підставі викладеного та відповідно
до ст.ст. 1, 2, 7, 110 ч.І, 112,113 Сімейного
кодексу України, позивачка прохає:

1. Розірвати між нею та відповідачем
шлюб, який зареєстровано 09 листопада 2012
року Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області, актовий запис № 513.

2. При ухваленні судового рішення
відновити її дошлюбне прізвище -
ОСОБА_1.

3. Судові витрати, понесені нею в зв'язку
з розглядом даної справи, у вигляді
сплати судового збору, прохає стягнути
з відповідача на її користь.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала в повному обсязі, додатково
пояснила, що примирятися з
відповідачем не бажає, спору щодо
поділу їхнього спільного з
відповідачем майна - на цей час немає,
відповідач оспорює місце проживання
їхньої дитини, за рішенням суду з нього
стягнуто аліменти на її користь на
утримання дитини.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав в повному обсязі, з його
пояснень витікає, що примирятися з
позивачкою він не бажає, визнання ним
позову не порушує нічиїх прав та
законних інтересів, спору щодо поділу
їхнього спільного з позивачкою майна -
на цей час немає, стосовно місця
проживання дитини є спір з позивачкою,
але для вирішення цього питання він
буде звертатися до суду з окремою
заявою.

Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, щодо
розгляду справ окремого провадження,
зазначено, що у рішенні суду про
розірвання шлюбу зазначається про
вибір прізвища тим з подружжя, який
змінив прізвище під час державної
реєстрації шлюбу, що розривається.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України,
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства в порядку якого
розглядаються цивільні справи про
підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 113 СК України: 1. Особа, яка
змінила своє прізвище у зв'язку з
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Враховуючи викладене, суд доходить
висновку, що вимога позивачки про
залишення їй прізвища - ОСОБА_1,
фактично, не є позовною вимогою і не
підлягає розгляду в порядку позовного
провадження, вона не стосується
відповідача, є особистим побажанням
позивачки, яке не підлягає якомусь
додатковому юридичному регулюванню в
порядку позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що шлюб між
сторонами фактично розпався, подальше
його збереження суперечить суттєвим
інтересам позивачки, що позов визнаний
відповідачем в повному обсязі і
визнання позову не суперечить закону,
не порушує прав та законних інтересів
інших осіб, суд доходить висновку про
задоволення позову в повному обсязі та
про покладення на відповідача судових
витрат, в виді судового збору - 243.60 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 110-115 СК України, ст.ст. 88, 174, 209 ч.3,
212-215, 222, 223, 292-294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Шлюб, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженкою сел. Щорськ, Криничанського
району, Дніпропетровської області, і/к
№ НОМЕР_1, зареєстрованою за місцем
проживання по АДРЕСА_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем м.
Вільногірська, Дніпропетровської
області, що мешкає без реєстрації місця
проживання в квартирі АДРЕСА_2,
зареєстрований 09 листопада 2012 р. у
Ленінському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 513, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 -
243.60 грн., для відшкодування судових
витрат в виді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається, протягом десяти днів з дня
його проголошення, через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, після виготовлення його
в повному обсязі, надіслати сторонам.

Копію рішення, після набрання ним
законної сили, надіслати до органу
державної реєстрації актів цивільного
стану.

Головуючий суддя
Шаповал Г.І.