Справа № № 576/2707/13-ц,
Глухівський міськрайсуд Сумської
області в особі судді ДЕМЧЕНКА О.С., при
секретарі Бірюк О.І., з участю позивача
ОСОБА_1, його представника - адвоката
ОСОБА_2 та представника відповідача
Ананка Ю.Т., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Сумиторф» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди,
За змістом поданого до Глухівського
міськрайсуду 30 жовтня 2013 року
уточненого позову і пояснень позивача
та його представника в суді сторона
позивача просить суд ухвалити рішення
про стягнення з відповідача на користь
позивача 202878 грн. 17 коп. як загальну
суму наявної у відповідача перед
позивачем заборгованості по зарплаті у
невиплаченої допомоги по тимчасовій
непрацездатності у 2106 грн. 72 коп., суми
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи у
грн., обґрунтовуючи ці позовні вимоги
тим, що адміністрація відповідача не
провела з ним відповідний розрахунок
після його звільнення.
При розгляді справи судом представник
відповідача Ананко Ю.Т. (теперішній
керівник ДП «Сумиторф»), за змістом
його пояснень, позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнав, хоча при цьому погодився з тим,
що кероване ним підприємство за певних
обставин має сплатити ОСОБА_1 суму
коштів по оплаті тимчасової
непрацездатності за період
перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 29
листопада по 10 грудня 2011 року. При
цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 Ананко Ю.Т.
вважає такими, що не підлягають
задоволенню, з посиланням на те, що
протягом періоду перебування ОСОБА_1 на
посаді виконуючого обов'язки
директора ДП «Сумиторф» заробітна
плата ОСОБА_1 не нараховувалась саме з
його вини, як керівника підприємства, а
протягом періоду його перебування на
посаді в.о. головного інженера - у
зв'язку з тим, що підприємство не
працювало, і тому підприємство не мало
перед ОСОБА_1 заборгованості по
зарплаті на день його звільнення.
З'ясувавши обставини справи, події і
факти, що передували зверненню
позивача до суду з даним позовом,
вислухавши доводи сторін та дослідивши
надані ними докази, суд дійшов
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.
За результатами розгляду справи судом
встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1, 1962 року народження,
зареєстрований і мешкає у місті
Глухові з 29 жовтня 1997 року (а.с. 4)
ДП Сумиторф» зареєстроване за адресою:
Сумська область, Конотопський район,
село Заводське, вулиця Заводська, 81-А.
Наказом в.о. директора ДП «Сумиторф»
ОСОБА_4 від 18 червня 2010 року №
2к ОСОБА_1 був призначений на посаду
головного інженера ДП «Сумиторф» з 22
червня 2010 року з окладом згідно
штатного розпису, а наказом
міністерства вугільної промисловості
України Ю. Ященка від 09 липня 2010 року №
213к/к на ОСОБА_1 було покладено
виконання обов'язків директора ДП
«Сумиторф» (а.с. 5,6).
Наказом міністра енергетики та
вугільної промисловості України
ОСОБА_6 від 18 липня 2011 року №
60-к/к головного інженера ДП «Сумиторф»
ОСОБА_1 було увільнено від виконання
обов'язків директора ДП «Сумиторф» з 19
липня 2011 року (а.с. 7).
24 листопада 2011 року ОСОБА_1 надіслав
міністру енергетики та вугільної
промисловості України ОСОБА_6 заяву,
якою просив звільнити його з посади
головного інженера ДП «Сумиторф» за
згодою сторін з 25 листопада 2011 року у
зв'язку з неможливістю виконувати
обов'язки (а.с. 137).
Наказом міністра енергетики та
вугільної промисловості України
ОСОБА_6 від 25 листопада 2011
року № 150-к/к в.о. директора ДП
«Сумиторф» з 29 листопада 2011
року був призначений ОСОБА_7 (а.с. 138).
З 29 листопада 2011 року по 09 (включно)
грудня 2011 року ОСОБА_1 стаціонарно
лікувався у Глухівській ЦРЛ, але
лікарняний лист з цього приводу після
його отримання до бухгалтерії ДП
«Сумиторф» своєчасно не надав, у
зв'язку з чим цей лікарняний по
бухгалтерії підприємства не
За записом № 20 у трудовій книжці
ОСОБА_1 останній був звільнений з
посади в.о. головного
інженера ДП «Сумиторф» за угодою
сторін наказом № 2/1 від 29 листопада
2011 року в.о. директора ДП
«Сумиторф» ОСОБА_7 (а.с. 10).
Документація та печатка ДП «Сумиторф»
і після звільнення ОСОБА_1 з посади в.о.
директора та взагалі з цього
підприємства перебували не на
підприємстві, а у ОСОБА_1, і були
передані ним (з його пояснень в суді) 06
грудня 2011 року у приміщенні його гаражу
у місті Глухові в.о. ДП «Сумиторф»
ОСОБА_7 по акту без дати (а.с.
Трудову книжку із записом про
звільнення ОСОБА_1 (з його слів) отримав
22 травня 2012 року від ОСОБА_7
За змістом складеного 09 вересня 2010 року
головним державним інспектором праці
Територіальної державної інспекції
праці у Сумській області ОСОБА_8 акту за
результатами планової перевірки ДП
«Сумиторф» на час проведення вказаної
перевірки на підприємстві був
відсутній колективний договір; не були
заповнені довідки про
середньомісячний фонд оплати,
структуру заробітної плати,
використання коштів, нарахування та
виплату заробітної плати; для
перевірки не надано штатний розпис і
відомості нарахування і виплати
заробітної плати; а в.о. директора
підприємства ОСОБА_1 у своєму поясненні
з цього приводу пояснював, що він не
нараховує собі заробітну плату із-за
відсутності коштів (а.с. 174-175).
За змістом складеного працівниками
УПФУ України у місті Конотопі за
результатами планової перевірки ДП
«Сумиторф» акту від 25 січня 2013 року
вбачається, що за період з 01 січня 2010
року документація про нарахування
заробітної плати, нарахування за дні
тимчасової непрацездатності та
відпустки не перевірялась по причині
відсутності нарахувань по заробітній
платі (а.с. 274-293).
Ці наведені встановлені судом
обставини представниками сторін не
оспорюються, а судом визнаються такими,
що визначають зміст існувавших і
існуючих на даний час правовідносин
між позивачем і відповідачем, виходячи
з яких суд і має вирішувати позов,
застосовуючи відповідні щодо предмету
спору положення трудового та
цивільного процесуального
Відповідно до положень ч. ч. 1 і 3 ст. 10
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін; кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. При цьому особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд .
Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень; докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 94 Кодексу
законів України про працю (далі -
КЗУпроП) заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 115
КЗУпроП заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 116 КЗУпроП при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок; про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
Відповідно до положень ст. 117 КЗУпроП в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку; при наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.
Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 233
КЗУпроП працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки; у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.
За змістом положень ч.ч. 1 та 2 ст. 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV
(далі - Закон № 996-ХІV)
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства; бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством; фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.
За змістом ч.ч. 1, 2, 3 та 6 ст. 8 Закону №
996-ХІV бухгалтерський облік на
підприємстві ведеться безперервно з
дня реєстрації підприємства до його
ліквідації; питання організації
бухгалтерського обліку на
підприємстві належать до
компетенції його власника
(власників) або уповноваженого
органу (посадової особи)
відповідно до законодавства та
установчих документів;
відповідальність за організацію
бухгалтерського обліку та
забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах,
збереження оброблених документів,
регістрів і звітності протягом
встановленого терміну, але не менше
трьох років, несе власник (власники)
або уповноважений орган (посадова
особа), який здійснює керівництво
підприємством відповідно до
законодавства та установчих
документів; керівник підприємства
зобов'язаний створити необхідні
умови для правильного ведення
бухгалтерського обліку, забезпечити
неухильне виконання всіма
підрозділами, службами та
працівниками, причетними до
бухгалтерського обліку, правомірних
вимог бухгалтера щодо дотримання
порядку оформлення та подання до
обліку первинних документів.
За змістом преамбули та пунктів 6.1, 6.3,
7.1 - 7.11 та 8.1 Статуту ДП «Сумиторф» дане
підприємство належить до сфери
управління Міністерства вугільної
промисловості України, але є
самостійним госпрозрахунковим
підприємством; управління
підприємством здійснює його керівник,
який несе повну відповідальність за
стан і діяльність підприємства, несе
відповідальність за несвоєчасну
виплату заробітної плати та інших
встановлених законом виплат
працівникам підприємства, а також несе
персональну відповідальність за
додержанням порядку ведення і
достовірність обліку, статистичної та
податкової звітності (а.с. 249-259).
Наведені положення законодавства з
урахуванням встановлених судом
обставин дають суду підстави визнати
слушними доводи представника
відповідача про те, що нарахування
заробітної плати позивачу в період
його перебування на посаді в.о.
директора ДП «Сумиторф» не мало місця
і у будь-якому вигляді по бухгалтерії
підприємства не проводилось саме з
вини самого позивача, як керівника
підприємства, а протягом періоду його
перебування на посаді в.о. головного
інженера - у зв'язку з тим, що
підприємство не працювало і будь-який
бухгалтерський облік на підприємстві
протягом зазначених періодів не
здійснювався, і що саме у зв'язку з цим
на день звільнення позивача йому на
підприємстві не були нараховані
грошові суми, які адміністрація
підприємства повинна була йому
сплатити. Ці доводи представника
відповідача підтверджуються змістом
наведених актів перевірок діяльності
ДП «Сумиторф», а також поясненнями в
суді колишніх головного бухгалтера та
в.о. директора ДП «Сумиторф» -
відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_7, з пояснень
яких, окрім цього, також вбачається й
те, що ОСОБА_1 до звернення до суду з
даним позовом не звертався до них у
будь-якому вигляді з приводу
проведення з ним розрахунку.
Надані позивачем суду ніким не
завірені копії складених ним особисто
на себе листів нарахувань заробітної
плати та табель обліку робочого часу на
підприємстві за період з липня 2010 року
по листопад (включно) 2011 року суд з
огляду на наведені положення Закону №
996-ХІV визнає недопустимими щодо
предмету спору у справі доказами (а.с.
12-47). Таким же недопустимим доказом суд
визнає і наданий позивачем суду лист на
його ім'я від імені в.о. директора ДП
«Сумиторф» ОСОБА_10 від 28 листопада 2011
року (а.с. 9), в якому (листі) позивачу
повідомляється, що у ДП «Сумиторф»
перед ним є заборгованість по
нарахованій та невиплаченій зарплаті
за період з 22 червня 2010 року по 28
оскільки цей лист складений і
підписаний за ОСОБА_10 і завірений
печаткою підприємства був особисто
Не вбачаючи підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 у зв'язку з його
необґрунтованістю за положеннями
ст.ст. 116 та 117 КЗУпроП, суд констатує і
той факт, що при зверненні до суду з
даним позовом позивачем не дотриманий
визначений ч. 1 ст. 233 КЗУпроП
тримісячний строк для звернення до
суду із заявою про вирішення трудового
спору, що в свою чергу є самостійною
підставою для відмови позивачу в
задоволенні позову. Така правова
позиція міститься у пункті 25 Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24
грудня 1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
94, 115-117 та 233 КЗУпроП, а також ст.ст. 1-5, 8-11,
15,57, 61-64, 79, 88 та 212-214 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
шляхом подання до Глухівського
міськрайсуду апеляції на рішення.

Апеляція на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Рішення суду набере
законної сили після спливу строку на
апеляційне оскарження рішення. Особи,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутніми при проголошенні
рішення, мають право подати апеляцію на
рішення суду протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення суду. У разі
ненадходження апеляцій рішення суду
набере законної сили після спливу
строку на його апеляційне оскарження.

Суддя Глухівського
міськрайсуду
О.С. Демченко

Повний текст рішення суду
виконаний суддею 19 серпня 2014 року.