Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/3758/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом комунального
підприємства
„Житомиртеплокомуненерго" до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
послуги з централізованого опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 11.08.2014 року

в с т а н о в
и л а :

У квітні 2014 року КП
„Житомиртеплокомуненерго" звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, посилаючись на те, що
відповідач не сплачує за надані йому
послуги, внаслідок чого утворилась
заборгованість, розмір якої на 01.02.2014
року становить 7009,54 грн.

Рішенням Корольовського
районного суду м.Житомира від 11.08.2014
року позов задоволено. Стягнуто зі
ОСОБА_2 на користь КП
„Житомиртеплокомуненерго"
заборгованість за надані послуги
централізованого теплопостачання у
розмірі 7009,54 коп. та судовий збір у
розмірі 243 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення скасувати, а справу
направити на новий розгляд, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач
є власником квартири АДРЕСА_1 й
споживачем послуги з централізованого
теплопостачання, які надає позивач. На
ім'я відповідача відкрито особовий
рахунок НОМЕР_1.

Отже, між сторонами виникли
правовідносини з приводу постачання
теплової енергії, які регулюються
Законом України „Про теплопостачання",
Законом України „Про
житлово-комунальні послуги" та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року №630 /далі -Правила/.

За приписами ст.19 Закону України
„Про теплопостачання", споживач
повинен щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги"
передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону
обов'язок споживача оплачувати ці
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до п.18 Правил
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, згідно із
зазначеними нормами закону споживачі
зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Згідно витягу із особового
рахунку НОМЕР_1 та довідки КП
„Житомиртеплокомуненерго" про рух
коштів по цьому рахунку заборгованість
відповідача по наданим послугам за
період з 01.10.2009 року по 01.02.2014 року
становить 7009,54 грн.

Вирішуючи спір, суд 1-ї інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог КП
„Житомиртеплокомуненерго" та стягнув
зі ОСОБА_2 на користь позивача вказані
кошти.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч.4 ст.319 та ч.1 ст.322 ЦК
України власність зобов'язує, а власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно із наявними у матеріалах справи
доказами (а.с.6, 41-42) відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1. У даній
квартирі ніхто не зареєстрований. Отже,
саме на відповідача як власника
квартири, покладається обов'язок по
сплаті послуг за її теплопостачання.
При доведеності обставин наявності
інших співвласників даного житла, їх
проживання у квартирі та користування
наданими послугами відповідач не
позбавлений можливості пред'явити до
них позов про відшкодування витрат,
понесених ним по оплаті цих послуг.

Що стосується посилань ОСОБА_2 щодо
незастосування судом строків позовної
давності при вирішенні спору, то
колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Проведення ОСОБА_2
у січні, серпні та вересні 2011 року
оплати за послуги теплопостачання у
розмірі більшому, ніж поточні
нарахування, свідчить про визнання ним
боргу. Доводи представника апелянта
про те, що дані проплати була здійснені
відповідачем в рахунок майбутніх
платежів, а не за минулий час, не
підтверджена належними доказами
/квитанції з відповідними записами/ і є
лише припущеннями.

З огляду на наведене, рішення суду
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307,
308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Корольовського
районного суду м.Житомира від 11.08.2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: