Справа № 459/3450/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2014 року року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді. Новосада М.Д

при секретарі Смолій О.Я.

з участю: прокурора Богуцької М.І.

позивачки ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Грицишин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та встановлення опіки і зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог: органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про відібрання малолітньої дитини та визначення її місця проживання,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та встановлення опіки над дитиною. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що її син 23.04.1999 року зареєстрував шлюб із відповідачкою. Від даного шлюбу у них народилась дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який до 2011 року проживав разом із ними то у м. Червонограді то у м.Москва. У травні 2011 року відповідачка приїхала у м.Червоноград де залишила сина та поїхала проживати в м.Москву мотивуючи це важким матеріальним станом. З того часу ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина та не надає коштів на його утримання. Просить позбавити відповідачку батьківських прав, стягувати аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісячно, визначити його місце проживання разом із нею а також призначити її опікуном останнього.

Відповідачка 13.05.2014 року подала зустрічний позов до ОСОБА_2 про відібрання її сина. В його обґрунтування зіслалась на те, що у травні 2011 року залишила ОСОБА_6 у його баби - ОСОБА_2 (відповідачки) з метою відпочинку, а сама поїхала у м.Москву. В подальшому маючи намір забрати неповнолітнього сина отримала відмову від ОСОБА_2. У зв'язку з чим була вимушена звертатись до правоохоронних органів. Вважає, що вона як мама має переважне право на те, щоб дитина проживала разом із нею. Просить суд постановити рішення яким відібрати її неповнолітнього сина у ОСОБА_2 та визначити його місце проживання разом із нею за адресою: Росія, АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, у їх обґрунтування зіслалась на вимоги зазначені у позовній заяві. Додатково пояснила, що у 2011 року відповідачка привезла з Російської Федереції сина - ОСОБА_6 і з того часу він проживає разом із нею. Відповідачка жодної участі у вихованні та утриманні сина не несе, що свідчить про її самоусунення від своїх батьківських обов'язків. На даний час дитина проживає разом із нею, перебуває на її повному утриманні, ходить у школу та не бажає проживати із матір'ю. Вказала, що не чинить перешкод у спілкуванні дитини із матір'ю, онук спілкується із відповідачкою по "скайпу". Просить первинний позов задовольнити у зустрічному позові просить відмовити.

Пояснення позивачки підтримав її представник ОСОБА_3

Відповідачка у судовому засіданні первинні позовні вимоги не визнала, зустрічний позов підтримала. Додатково пояснила, що у 2011 році привезла сина на літо до ОСОБА_2 у зв'язку із проблемами із здоров'ям та відсутністю роботи. Минулого року вона приїхала, щоб забрати сина до себе, однак ОСОБА_2 відмовила віддавати його, зіславшись на погані житлово-комунальні умови в м.Москва. Стверджує, що вона не відмовлялась від утримання сина, а залишила його в ОСОБА_2 лише на певний час, оскільки мала проблеми із здоров'ям а також не мала постійної роботи. Вважає, що вона як мама має переважне право на проживання із нею дитини, а відповідачка за зустрічним позовом протиправно утримує сина у себе та налаштовує його проти неї.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства". Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Так, у судовому зсіданні неповнолітній ОСОБА_6 суду пояснив, що на даний час проживає з дідом та бабою, ходить у СЗШ №5. Пояснив, що хотів би залишитись проживати тут, оскільки у м.Москва він проживав разом із мамою братом та бабою, яка часто безпричинно його наказувала та била. Свою маму він любить, часто спілкується із нею по інтернету.

Прокурор в судовому засіданні висловила думку, щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, та вважає, що неповнолітнього слід відібрати у ОСОБА_2 та передати матері.

Представник третьої особи -органу опіки та піклування Червоноградської міської ради у судовому засіданні надала суду витяг із рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 25.09.2014 р., згідно яким були затверджені висновки комісії з питань захисту прав дитини щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_6. Щодо вирішення справи покладається на думку суду.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, прийшов до наступного:

ОСОБА_4 є мамою неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії НОМЕР_1 від 28.02.2003 р. (а.с.17)

Згідно копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 11.04.2013 р. батько останнього (ОСОБА_6.) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. у віці 36 років. (а.с. 11).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 відповідачка разом із сином -ОСОБА_6 приїхала з м. Москва до м. Червонограда та залишила останнього позивачці на період літніх канікул.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2, остання влаштувала неповнолітнього внука ОСОБА_6 до ЧЗШ І-ІІІ ступенів №5, де він на даний час проходить навчання. Даний факт підтверджується довідкою ЧЗШ №5, згідно якої ОСОБА_6 з 05.09.2011 р. навчається у 4-Б класі даної школи. (а.с.7)

Окрім цього, факт проживання ОСОБА_6 разом із позивачкою підтверджується актом ЖЕД №4 від 31.05.2013 року, згідно якого останній проживає разом із ОСОБА_2 по АДРЕСА_2

Позивачка за первісним позовом ставить вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її сина ОСОБА_6, про стягнення аліментів у його користь та про призначення її опікуном останнього.

Як передбачено ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень ОСОБА_4 так і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами остання не відмовляється від своїх батьківських обов'язків відносно сина і передала його на певний період у ОСОБА_2 у зв'язку із скрутним матеріальним становищем та необхідністю проходження лікування в м.Москва. Після цього вона зверталась до ОСОБА_2 із вимогою повернути сина, але та їй відмовила, у зв'язку із чим та зверталась у Червоноградський МВ ГУМВСУ у Львівській області.

З поданих ОСОБА_4 довідок із медичних закладів вбачається відсутність протипоказань для виховання неповнолітніх дітей.

Так, згідно довідки Московського науково-практичного центру по боротьбі з туберкульозом вбачається, що ОСОБА_4 на обліку у тубдиспансері не значиться. (а.с.69)

Лікарським свідоцтвом про стан здоров'я, виданого психіатричною клінікою №4, департаменту охорони здоров'я м. Москва за №469 від 20.02.2014 р. підтверджується відсутність у ОСОБА_4 противопоказань. (а.с.69).

Згідно довідки №855 від 20.02.2014 р. виданої Московським міським центром по боротьбі і профілактиці ВІЛ, ОСОБА_4 знаходиться на обліку з 21.11.2002 з діагнозом 4Б, стадія вторинних проявів, фаза ремісії на АРТ: орофарингеальний кандидоз, бацилярний ангоматоз в анамнезі; хронічний вірусний гепатит С. Протипоказань щодо виховання дитини немає..

З огляду на це посилання позивачки та її представника на те, що ОСОБА_4 хворіє і не може виховувати неповнолітнього ОСОБА_6 об'єктивно спростовуються.

Рішенням Виконавчого комітету Червоноградської міської ради №164 від 25.09.2014 року, затверджені висновки комісії з питань захисту прав дитини від 02.09.2104 р. та вирішено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_6 є не доцільним.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В свою чергу статтею 14 зазначеного Закону зазначається, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналогічні норми містить і стаття 9 Конвенції ООН про права дитини: "Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини".

Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо.

Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виключних обставин для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно її сина суду не надано.

Твердження ОСОБА_2 про те, що мати не піклується дитиною, ухиляється від її виховання, не створює належних умов для проживання не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, згідно довідки від 06.02.2014 р. за №88 виданої Центром соціальної допомоги сім'ї і дітям "Берегиня" вбачається, що ОСОБА_6.ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж 2010-2012 р.р. проходив програму соціальної реабілітації у відділені денного перебування неповнолітніх. Отже, на час перебування ОСОБА_6 разом із матір'ю, остання вчиняла дії щодо виховання сина.

Окрім цього, з метою визначення житлово-побутових умов проживання ОСОБА_4, судом було здійснено запит за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1

Актом обстеження житлово-комунальних умов встановлено, що відповідачка проживає у трикімнатній квартирі за вищевказаною адресою. У даній квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8,ОСОБА_9. Також даним актом зроблено висновок, що у даній квартирі хороші житлово-побутові умови і є усе необхідне для проживання неповнолітніх дітей.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно виписки домової книги №2307898 неповнолітній ОСОБА_4 станом на 01.12.2104 р. зареєстрований за місцем проживання ОСОБА_4, а саме АДРЕСА_1

Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що первинний позов до задоволення не підлягає, оскільки у судовому засіданні не встановлено виключних обставин для позбавлення батьківських прав матері відносно її малолітнього сина.

Що стосується зустрічного позову, то таки слід задовольнити та відібрати неповнолітного ОСОБА_6 від ОСОБА_2 і передати його на виховання матері та визначити його місцепроживання разом із нею.

Керуючись: ст.ст. 10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.157, 159, 164 - 166 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В первісному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та встановлення опіки - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування Червоноградської міської ради про відібрання малолітньої дитини та визначення її місця проживання - задовольнити.

Відібрати неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та передати його на виховання матері -ОСОБА_4, визначивши його місце проживання разом із нею, за адресою: АДРЕСА_1

Рішення в частині відібрання дитини підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад