У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2014 року м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Ужгородського міськрайонного суду від
22 жовтня 2014 р. за скаргою ОСОБА_2 на
постанову державного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд зі скаргою на
дії головного державного виконавця
міського відділу державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції Грицищука М.П.
(надалі - ДВС) у лютому 2014 р.

Просив визнати незаконною і скасувати
постанову ДВС від 30.01.2014 р. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження у виконавчому
провадженні ВП № 23271308 згідно з
виконавчим листом № 2п-746, виданим 18.11.2010
р. Ужгородським міськрайонним судом
Закарпатської області, про стягнення
із нього на користь ОСОБА_4 аліментів на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до
досягнення дитиною повноліття, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

На обґрунтування зазначав, що вказана
постанова винесена з порушенням ст. 57
ч.3, ч.4 Закону «Про виконавче
провадження».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 22.10.14 р. у задоволенні скарги
відмовлено (а.с.59-61).

Апелянт просить скасувати цю ухвалу та
передати справу на новий розгляд.
Доводить про невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Указує, що ДВС не застосував ст. 87 ч.1
Закону «Про виконавче провадження».
Окрім того, факт виїзду стягувача
(ОСОБА_2) з сином у Російську Федерацію і
сумніви в цільовому використанні
аліментів порушують його права як
батька (а.с.64-65).

Суд першої інстанції виходив з того, що
боржник ухиляється від обов'язку,
покладеного на нього Ужгородським
міськрайонним судом, щодо утримання
сина.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а ухвала - залишенню без змін, із таких
мотивів.

Згідно з положеннями ч.1, п.5 ч.3 ст.11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно та в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання і
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Як видно із матеріалів справи, 14.12.10 р.
ДВС на підставі виконавчого листа
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у
твердій грошовій сумі, по 500 грн.
щомісячно, починаючи з 22.07.10 р., але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку (а.с.33).

13.05.11 р. ДВС виніс постанову, якою
звернуто стягнення на заробітну плату
боржника. Копію постанови направлено
для відома та виконання сторонам
виконавчого провадження і ПАТ
«Закарпаття-Авто» (а.с.38).

Наказом останнього за № 52-к ОСОБА_2 було
звільнено 21.01.13 р. із посади завідувача
магазину відділу торгівлі
запчастинами, автомобільними
матеріалами та аксесуарами (а.с.44).

Відповідно до розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів
ОСОБА_2 залишок його заборгованості
станом на 01.02.14 р. складає 10941.02 грн.
(а.с.17).

30.01.14 р. постановою ДВС накладено арешт
на все майно, що належить боржнику
ОСОБА_2, і заборонено здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке йому
належить.

Станом на 01.10.14 р. ОСОБА_2 має
заборгованість зі сплати аліментів у
розмірі 12385.67 грн. (а.с.49-50), яку дотепер
не погасив.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Оскільки рішення суду ОСОБА_2
добровільно не виконував, ДВС
правомірно було винесено 30.01.14 р.
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження.

Доводи апелянта про те, що стягувач має
право звернутися із позовом до
юридичної особи, яка зобов'язана
здійснити стягнення коштів із
боржника, в разі невиконання рішення із
вини такої юридичної особи, не
заслуговує на увагу, позаяк вина
юридичної особи в цьому випадку не
доведена.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що ухвала постановлена з
додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314
ч.1 п.4, 315, 317, 319, 361 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2014 р. залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: