справа № 2-473/11
УХВАЛА

"18" вересня 2014 р. Залізничний
районний суд м. Львова в складі:

головуючого – судді Боровкова
Д.О.,

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
м. Львові скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на протиправність винесення державним
виконавцем постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві,

встановив:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в
якій просить скасувати постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 03.07.2014 року; зобов'язати
Залізничний ВДВС ЛМУЮ поновити
виконавче провадження ВП №26778607 та ВП
№26778656 про примусове виконання
виконавчого листа №2-473/11 від 22.04.2011
виданий Залізничним районним судом м.
Львова про стягнення на користь ПАТ
«УкрСиббанк» солідарне з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 547401,96 грн. боргу. Свої вимоги
мотивує тим, що оскаржувана постанова
прийнята з порушенням чинного
законодавства України. В зв’язку з
наведеним, просить скаргу
задовольнити.

У судовому засіданні представник
заявника скаргу підтримала, дала
пояснення аналогічні вищенаведеним,
додатково пояснивши, що дійсно ОСОБА_1
отримала кредит в їх банку у іноземній
валюті, проте Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»
заборонено проводити стягнення лише з
нерухомого майна, яке належить
боржникам, проте це не позбавляє
можливості провести стягнення з
грошових коштів боржників, зокрема з
пенсії ОСОБА_3, і тому вважає
оскаржувану постанову передчасною,
просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні представник
заінтересованої особи ОСОБА_1 проти
задоволення скарги заперечив,
пояснивши, що ст. 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»
передбачено, що мораторій на стягнення
розповсюджується не тільки на нерухоме
майно позичальника, який отримав
кредит в іноземній валюті, а також і на
інші види майна.

Суд ухвалив розглядати справу без
участі державного виконавця
Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4, яка у
судове засідання не з’явилася, проте
подала до суду письмові заперечення та
заяву, в якій просить розгляд скарги
проводити без її участі/а.с.213-215/.

Заслухавши учасників судового процесу,
перевіривши матеріали скарги,
оглянувши матеріали справи, суд вважає,
що у задоволенні скарги слід відмовити
з наступних підстав.

11 березня 2011 року рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
був задоволений позов ПАТ «Укрсиббанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
боргу за кредитним договором, з
останніх на користь банку було
стягнуто в солідарному порядку 547401,96
грн. боргу.

Зазначеним рішенням суду було
встановлено, що 26 вересня 2006 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0. За умовами
договору позивач видав зазначеному
відповідачу кредит в сумі 150000 дол. США з
терміном повернення 26.12.2016 року. Проте,
ОСОБА_1 умови договору не виконувала, і
тому суд стягнув з неї та ОСОБА_2,
ОСОБА_5. як поручителів, зазначену суму
боргу.

17 травня 2011 року у Залізничний ВДВС
ЛМУЮ на виконання із ПАТ «УкрСиббанку»
надійшли два виконавчі листи про
стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк»
545581,96 грн. боргу за договорами про
надання споживчого кредиту, 1700,00 грн.
судового збору, 120,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового розгляду. Всього стягнути
547401,96 грн. /а.с.217/.

30 травня 2011 року державним виконавцем
Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_6 винесені
постанови про відкриття виконавчого
провадження за вищевказаними
виконавчими листами /а.с.222,224/.

03 липня 2014 року державним виконавцем
Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_7 винесені
дві постанови про повернення
вищевказаних виконавчих документів
стягувачу з мотивів того, що 03.06.2014р.
прийнятий Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» що виключає
можливість виконання відповідного
рішення та зумовлює повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» /а.с.245,246/.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» протягом
дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов’язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об’єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об’єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

З аналізу положень статті 1 Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» слідує, що мораторій на
стягнення розповсюджується не тільки
на нерухоме майно позичальника, який
отримав кредит в іноземній валюті, а
також і на інші види майна, до яких в
силу положень статей 190 – 193 ЦК України
відносяться валютні цінності та
грошові кошти.

За таких обставин, суд не бере до уваги
твердження представника заявника, що
Законом України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» заборонено
проводити стягнення лише з нерухомого
майна, яке належить боржникам.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Враховуючи наведене, беручи до уваги,
що законом встановлена пряма заборона
на примусове стягнення з майна
позичальника, якому кредит був наданий
кредитною установою - резидентом
України в іноземній валюті, а ОСОБА_1
отримала кредит в ПАТ «Укрсиббанк» в
іноземній валюті, то суд приходить до
висновку, що оскаржувані постанови
державного виконавця від 03 липня 2014
року про повернення виконавчих
документів були винесені відповідно до
чинного законодавства.

За таких обставин, суд, дослідивши
докази по справі у їх сукупності,
вважає, що у задоволенні скарги слід
відмовити за безпідставністю та
необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 386,387 ЦПК України суд,

ухвалив:

У задоволенні скарги Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на протиправність винесення державним
виконавцем постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в 5- денний строк з дня
винесення ухвали апеляційної скарги. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.