Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_10, третя особа -
служба у справах дітей Хмельницької
міської ради, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та касаційною скаргою ОСОБА_9 на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 2 квітня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за умовами кредитного договору від 5
лютого 2008 року № НМІВGA00007952 ОСОБА_4
отримав кошти у розмірі 56 тис. доларів
США за умови сплати 12 % річних на строк
до 4 лютого 2028 року. На забезпечення
виконання ОСОБА_4 кредитного
зобов'язання між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, за яким передано
житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 66,7
кв. м, житловою площею 49,7 кв. м і
земельну ділянку площею 0,15 га,
розташовану за указаною адресою.

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником взятих за кредитним
договором зобов'язань утворилася
заборгованість, у рахунок погашення
якої позивач просив звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом його продажу
банком з укладенням договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем та виселити
відповідачів разом з малолітніми
дітьми з указаного житлового будинку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 27
січня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 2 квітня 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції, позов задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок («А-1») АДРЕСА_1,
загальною площею 66,7 кв. м, житловою
площею 49,7 кв. м з надвірними будівлями
(цегляний хлів «Б», цегляний погріб «б»)
і земельну ділянку площею 0,15 га за
вказаною адресою за процедурою
продажу, встановленою ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», шляхом його
продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від свого імені договору
купівлі-продажу з будь-якою
особою-покупцем із початковою ціною
для реалізації не нижче 328 250 грн у
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договором у
розмірі 76 569 доларів 17 центів США і
370 987 грн 61 коп. Ухвалено
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_9 разом з малолітніми дітьми з
житлового будинку АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.
Вирішено питання про судові витрати. В
іншій частині вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційних скарг, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

За вимогами ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судами встановлено, що за кредитним
договором від 5 лютого 2008 року №
НМІВGA00007952 ОСОБА_4 отримав грошові кошти
у розмірі 56 тис. доларів США зі сплатою
12 % річних на строк до 4 лютого 2028 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_4
кредитного зобов'язання 5
лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
і ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки,
за яким передано житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1,
загальною площею 66,7 кв. м, житловою
площею 49,7 кв. м і земельну ділянку
площею 0,15 га, розташовану за указаною
адресою.

За положеннями ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей» (у редакції, чинній на момент
укладення договору іпотеки) держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей при вчиненні правочинів щодо
нерухомого майна.

Неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних

законом інтересів дітей при вчиненні
будь-яких правочинів стосовно жилих
приміщень. Органи опіки та піклування
здійснюють контроль за дотриманням
батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.

Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
потрібна попередня згода органів
опіки та піклування. Посадові особи
органів опіки та піклування несуть
персональну відповідальність за
захист прав і охоронюваних законом
інтересів дітей при наданні згоди на
вчинення правочинів щодо належного
дітям нерухомого майна.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від
5 серпня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 14 жовтня 2010
року, відмовлено у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення з тих підстав, що на момент
укладення договору іпотеки у спірному
будинку як член сім'ї іпотекодавця був
зареєстрований та проживав малолітній
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому на вчинення
іпотечного договору необхідно було
отримати згоду органу опіки та
піклування (Т. 1, а. с. 60, 61; Т. 2, а. с. 46, 47).

Посилаючись на указані обставини, суд
першої інстанції (у справі, що
розглядається) дійшов висновку про
нікчемність договору іпотеки від 5
лютого 2008 року на підставі ч. 1 ст. 224 ЦК
України та відмову у задоволенні
позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позов у справі, яка переглядається,
апеляційний суд виходив із того, що
правочин є нікчемним в силу ст. 224 ЦК
України, якщо його вчинено опікуном
всупереч інтересів дитини без дозволу
органу опіки та піклування, а згода
цього органу необхідна лише у випадку,
коли дитина є власником
(співвласником), або має право на
користування жилим приміщенням, що
відчужується. Іпотекодавець ОСОБА_3 є
прабабусею малолітнього ОСОБА_10, на неї
не покладено обов'язків його опікуна, а
тому на ОСОБА_3 не поширюються
обмеження, передбачені ст. 71 ЦК України.
Крім того, договір іпотеки не оспорений
на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. На
підставі здобутих у справі доказів
апеляційний суд дійшов висновку про те,
що обставини про належність малолітній
дитині права власності чи користування
предметом іпотеки на час вчинення
правочину щодо нього не доведені, не
звернувши уваги на те, що надані у цій
справі документи щодо часу прописки та
проживання малолітнього ОСОБА_10 у
спірному будинку містять суперечливі
відомості.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 60
ЦПК України).

Суд першої інстанції, розглядаючи
справу по суті, не надав оцінки
наявному у справі рішенню суду від 5
серпня 2010 року та ухвалі апеляційного
суду від 14 жовтня 2010 року, якими
встановлено факт належності
малолітній особі права користування
спірною жилою площею, та не перевірив,
чи не є тотожними ці справи.
Апеляційний суд, перевіряючи
законність рішення суду першої
інстанції , також не встановлював цієї
обставини, не перевіривши доводів
відповідача з цього питання на
заперечення апеляційної скарги.

З огляду на викладене, рішення
апеляційного суду є передчасним та
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та касаційну скаргу ОСОБА_9
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 2 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук