У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, арбітражний керуючий
Карелкін Ігор Олександрович, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
на рішення Дзержинського
районного суду

м. Харкова від 5 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 29 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» звернулось до
суду з позовом, який згодом уточнило, і
остаточно просило у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 26 лютого 2008 року звернути
стягнення на предмети іпотеки за
договорами іпотеки від 26 лютого 2008
року, укладеними з ОСОБА_5 і ОСОБА_4,
а саме квартир № НОМЕР_2, НОМЕР_1
відповідно у будинку АДРЕСА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів та
застосування процедури продажу
предмета іпотеки, передбаченого
Законом України «Про іпотеку».

Свої вимоги обґрунтувало тим, що 26
лютого 2008 року між закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариством «ОТП Банк», та
ОСОБА_5 укладений кредитний договір, за
умовами якого остання отримала у
кредит грошові кошти у сумі 250 000
доларів США. У забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором цього ж дня між ними
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_5 надала в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1, а з ОСОБА_4 - договір
іпотеки, відповідно до якого останній
надав в іпотеку банку квартиру НОМЕР_1 у
цьому ж будинку, та накладено заборону
на їх відчуження до припинення чи
розірвання іпотечних договорів. ОСОБА_5
порушила умови кредитного договору,
допустила заборгованість, що згідно з
умовами цих договорів та договорів
іпотеки є підставою для звернення
стягнення на предмети іпотеки.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 5 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 29 квітня 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 5 березня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 29 квітня 2013
року, ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами попередніх
інстанцій норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що з припиненням
зобов'язань між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «ОТБ Банк», та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 у
зв'язку з визнанням останньої
банкрутом та реалізацією предметів
іпотеки на прилюдних торгах,
припиняється зобов'язання за
іпотечними договорами.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Судами встановлено, що 26 лютого 2008 року
між закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
надано кредит у сумі 250 000 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним кредитним договором цього
ж дня між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк», та
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки,
відповідно до якого остання надала в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, і між
банком та ОСОБА_4 - договір іпотеки,
відповідно до якого останній надав в
іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2.

Постановами господарського суду
Харківської області від 2 квітня 2009
року визнано фізичних
осіб-підприємців ОСОБА_4 і ОСОБА_5
банкрутами, відкрито ліквідаційну
процедуру та скасовано арешти,
накладені на майно боржників, і інші
обтяження щодо розпорядження майном
боржників, у тому числі податкові
застави.

Ухвалами господарського суду
Харківської області 28 вересня 2009 року
зобов'язано приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 вилучити заборони щодо
відчуження нерухомого майна з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та з Державного
реєстру іпотек відносно квартир №
НОМЕР_2, НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1.

На підставі зазначених ухвал
господарського суду Харківської
області приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 2 жовтня 2009 року вилучено
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна та з
Державного реєстру іпотек записи про
заборону відчуження зазначених
квартир, про що повідомлено позивача.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
ліквідація - припинення діяльності
суб'єкта підприємницької діяльності,
визнаного господарським судом
банкрутом, з метою здійснення заходів
щодо задоволення визнаних судом
кредиторові шляхом продажу його майна.

Відповідно до ст. ст. 23, 35, ч.1 ст. 26 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута
вважається таким, що настав; укладення
угод, пов'язаних з відчуженням майна
банкрута чи передачею цього майна
третім особам, допускається в порядку,
передбаченому цим розділом;
скасовується арешт на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника.

Ліквідатор з дня свого призначення
здійснює такі повноваження: приймає до
свого відання майно боржника, вживає
заходів по забезпеченню його
збереження, виконує функції з
управління та розпорядження майном
банкрута; реалізує майно банкрута для
задоволення вимог, включених до
реєстру вимог кредиторів, у порядку,
передбаченому цим Законом тощо.

Усі види майнових активів (майно та
майнові права) банкрута, які належать
йому на праві власності або повного
господарського відання на дату
відкриття ліквідаційної процедури та
виявлені в ході ліквідаційної
процедури, включаються до складу
ліквідаційної маси.

За таких обставин, квартири, як і інше
нерухоме майно, що належить на праві
власності фізичній особі, входять до
складу ліквідаційної маси цієї ж
фізичної особи, яка набула статусу
підприємця.

На підставі договорів купівлі-продажу
від 2 жовтня 2009 року, продавцем за якими
є ліквідатор банкрутів - фізична
особа-підприємець ОСОБА_4, квартири №
НОМЕР_2, НОМЕР_1 у будинку АДРЕСА_1 за
результатами аукціону набув у
власність ОСОБА_8 На підставі
договорів купівлі-продажу від 2 жовтня
2009 року право власності на спірні
квартири набув ОСОБА_9, на підставі
договорів купівлі-продажу від 20 травня
2011 року - ОСОБА_3

На час придбання спірних квартир
ОСОБА_3 заборони на їх відчуження в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
нерухомого майна та Державному реєстрі
іпотек зареєстровані не були.

Відчуження майна, переданого в іпотеку,
під час проведення ліквідаційної
процедури боржника здійснюється у
порядку, визначеному Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

У п. 1 постанови Пленум Верховного Суду
України від 18 грудня 2009 року «Про
судову практику в справах про
банкрутство» № 15 роз'яснено, що Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" містить
спеціальні норми, які мають пріоритет у
застосуванні при розгляді справ про
банкрутство щодо інших законодавчих
актів України. Статті 23, 25, 26 цього
Закону мають пріоритет при оцінці дій
ліквідатора щодо відчуження майна
банкрута, яке є предметом застави
(іпотеки), вчинених в ході судового
провадження у справі про банкрутство.

Судами встановлено, що ані договори
купівлі-продажу, укладені ліквідатором
за наслідками аукціонних торгів, ані
наступні договори купівлі-продажу
спірних квартир позивачем не оперені і
недійсними не визнані. Відповідач
ОСОБА_3 набула право власності на
спірне майно за правочином, який
відповідає вимогам закону, та за
відсутності відомостей про його
обтяження.

Крім того, суди врахували, що позивач
був учасником процедури банкрутства,
мав можливість заперечувати
правомірність дій ліквідатора і не був
позбавлений права заявляти відповідні
кредиторські вимоги.

Оскільки судами встановлено, що спірні
предмети іпотеки реалізовано під час
проведення ліквідаційної процедури
боржника, суди дійшли правильного
висновку про припинення зобов'язання
за іпотечними договорами, а відтак -
відсутності правових підстав для
звернення стягнення на предмети
іпотеки.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дослідивши докази у справі, дав їм
належну оцінку і, з урахуванням
встановлених обставин справи, і вимог
ст. ст. 10, 60 ЦПК України обґрунтовано
дійшов висновку про відсутність у
позивача права на звернення стягнення
на предмети іпотеки.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при розгляді справи
судами допущено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення спору, оскільки висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і зводяться до переоцінки
доказів, їх належності та допустимості.
Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки
наданих сторонами доказів повно
встановлено фактичні обставини справи
та вірно застосовано норми
матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»
відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 5 березня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 29 квітня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

І.К.Парінова

О.В.Попович