АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/4583/2014
інстанції: Неганова Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28серпня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Качана В.Я.

РейнартІ.М.

при секретарі Волощуку О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Подільського районного суду
міста Києва від 2 серпня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_2, про усунення
перешкод у користуванні спільною
власністю, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні спільною
власністю.

В обґрунтування заявлених вимог
зазначав, що є співвласником
домоволодіння АДРЕСА_1, йому належить 1/9
частина. 1/3 частина вказаного
домоволодіння належить ОСОБА_5, ОСОБА_4 -
1/9 частина, ОСОБА_2 - 1/9 частина, а на 1/3
частину правовстановлюючі документи
ще не видані. В натурі частки
співвласників не виділені.

Крім співвласників в будинку
зареєстровані також члени їх сімей,
всього одинадцять осіб. На території
домоволодіння також існують
господарські споруди - сараї, вбиральні
тощо. Земельна ділянка має знаходитися
у спільному користуванні
співвласників. Однак, відповідач, без
дозволу і погодження з іншими
співвласниками домоволодіння,
самовільно встановив металеву огорожу,
якою відокремив у власне відособлене
користування значну частину прилеглої
до будинку земельної ділянки та
припинив доступ до цієї земельної
ділянки інших співвласників.

Вказаними протиправними діями інші
мешканці та співвласники
будинковолодіння були позбавлені
права користування як земельною
ділянкою, так і господарськими
спорудами, що перебувають у спільній
частковій власності. Зокрема, позивач
та члени його сім'ї після зведення
огорожі не мають доступу до дворового
туалету, сараю та вигрібної ями.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_3
просив зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні
господарськими спорудами, які
знаходяться на прилеглій до
домоволодіння по АДРЕСА_1 земельній
ділянці, шляхом знесення самовільно
встановленої ним металевої огорожі та
приведення земельної ділянки до
попереднього стану.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 2 серпня 2012 року вказаний
позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4
знести встановлену ним металеву
огорожу на земельній ділянці АДРЕСА_1
та привести земельну ділянку у
попередній стан.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд не
з'ясував належним чином усіх важливих
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що
призвело до ухвалення помилкового
рішення.

Так, огорожа, знести яку суд зобов'язав
ОСОБА_4, насправді встановлена ОСОБА_2, а
отже відповідач у справі є неналежним.
Також суд зазначив про реєстрацію за
вказаною адресою 11 осіб, та про право
власності 4-х, проте, не вставив
відношення таких зацікавлених осіб,
хоча ухваленням рішення зачіпаються
їхні майнові інтереси.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та
його представник - ОСОБА_6 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7
та ОСОБА_8 проти апеляційної скарги
заперечували, просили рішення
Подільського районного суду

м. Києва від 2 серпня 2012 року залишити
без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її задоволення
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

На час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності:
ОСОБА_3 - 1/9 частина на підставі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом; ОСОБА_4. - 1/9 частина
на підставі свідоцтва про право
власності на спадщину; ОСОБА_2 - 1/9
частина на підставі договору дарування
частини житлового будинку; ОСОБА_5 - 1/3
частина на підставі рішення Жовтневого
райсуду м. Києва від 26 серпня 1968 року, а
на 1/3 частину право власності не
оформлене.

Відповідно до довідки по формі 3 у
вказаному домоволодінні зареєстровано
11 осіб.

Порядок користування
будинковолодінням та порядок
користування земельною ділянкою між
співвласниками документально не
оформлені. В натурі будинок також не
поділений. Земельна ділянка у приватну
власність не передана.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем по справі ОСОБА_4
самовільно встановлено металеву
огорожу на земельній ділянці та
фактично закрито іншим співвласникам
доступ до користування спільними
господарськими спорудами, чим порушено
право власності позивача, у зв'язку із
чим права ОСОБА_3 підлягають захисту
шляхом задоволення вимог про знесення
металевої огорожі та приведення
земельної ділянки у її попередній стан.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1 та 2 стаття 358 ЦК України
передбачено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

При розгляді справи зокрема
встановлено, що порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка
перебуває у спільній частковій
власності в тому числі сторін по
справі, не встановлено.

Встановлення такого порядку не є
предметом розгляду даної справи та
знаходиться за межами заявлених
позовних вимог, що в свою чергу
виключає можливість вирішення питання
правомірності відділення огорожами
окремих її частин.

Крім того, судом першої інстанції
зазначено, що відповідач ОСОБА_4
встановив металеву огорожу, чим
відокремив у власне користування
значну частину прилеглої до будинку
земельної ділянки та унеможливив
доступ до неї інших співвласників.

Разом з тим, як встановлено судом
апеляційної інстанції на підставі
наявних у матеріалів доказів, які з
об'єктивних причин не могли бути
долучені до справи, спірну огорожу
насправді було встановлено третьою
особою ОСОБА_2

Зазначене також було підтверджено
представником позивача у суді
апеляційної інстанції, який в
поясненнях зазначав про зауваження
третій особі у справі ще під час
встановлення ним огорожі.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
позовні вимоги пред'явлені до
неналежного відповідача у справі.

На даний час апелянту ОСОБА_2 належить
3/9 земельної ділянки по АДРЕСА_1: 1/9
частина на підставі договору дарування
частини житлового будинку від 18.04.2006
року, виданого державним нотаріусом
Чотирнадцятої київської державної
нотаріальної контори та 2/9 на підставі
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 25 лютого 2013 року, залишеного
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 3 липня 2013 року.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зобов'язуючи відповідача привести
земельну ділянку у попередній стан суд
першої інстанції не з'ясував обставин
того, яким був попередній стан
зазначеної ділянки та ким саме
встановлена огорожа.

Як пояснив у суді апеляційної
інстанції ОСОБА_2 спірна огорожа була
встановлена не на самовільно
визначеному місці на земельній
ділянці, а лише зведена в порядку
відновлення огорожі, яка там була
встановлена раніше у зв'язку із її
непридатністю для використання за
призначення через її зіпсування.

Крім того, до участі у справі
безпідставно не залучені усі
співвласники земельної ділянки по
АДРЕСА_1, що є істотним порушенням,
оскільки рішенням може бути вирішено
питання про їх права та обов'язки.

Зазначені обставини мають важливе
значення для правильного вирішення
справи.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. (ч. 4 ст. 60 ЦПК України)

Враховуючи зазначене та беручи до
уваги те, що між сторонами по справі
існує спір щодо визначення порядку
користування земельної ділянки,
колегія суддів не вбачає можливим
вирішення питання щодо правомірності
відокремлення окремих частин ділянки в
порядку здійснення користування
належною власністю сторонам.

Зазначеним обставинам суд першої
інстанції належної уваги не надав та
дійшов передчасних висновків, фактично
будуючи їх на поясненнях та доказах
однієї сторони спору, що є порушенням
принципу змагальності сторін.

За таких обставин рішення суду назвати
законним та обґрунтованим не можна, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в позові
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 2 серпня 2012 року
скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_2, про усунення
перешкод у користуванні спільною
власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
В.Я. Качан

І.М.Рейнарт