Провадження № 2/185/4530/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 грудня 2014 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий - суддя Бабій С.О., при секретарі судового засідання Сліпченко С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куйбишевської районної ради м.Донецька, третя особа: Державний нотаріус першої Донецької державної нотаріальної контори Демяносова В.Ф. про визнання права власності на недобудоване будівництво в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

05.11.2014 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за ним права власності на спадкове майно - житловий будинок А-1, готовністю 73 %, літню кухню Д, навіс 3, огородження 1, замощення 1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3, за життя якого подружжя придбало недобудоване домоволодіння по АДРЕСА_1. Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 15.05.2001 р. за спадкодавцем було визнано право власності на вказане домоволодіння, готовністю 69 %. Через хворобу спадкодавець вчасно не зареєстрував рішення Куйбишевського районного суду м. Донецька у БТІ. За рахунок позивача здійснювалося поліпшення житлових умов. Згідно висновку КП БТІ від 09.04.2014 р. загальний відсоток готовності об'єкта складає 73 %. Позивач фактично прийняв спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 13.03.2014 р., проте зареєструвати за собою не може через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на об'єкт. З вищевикладених підстав, позивач змушений звернутись із даним позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимог, підтримує у повному обсязі. Відповідач, третя особа в судове засідання не з'явились.

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом з'ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, спадкова справа зареєстрована 13.03.2014 р. (а.с.10, 31). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 09.09.1983 р. між позивачем та ОСОБА_3 09.09.1983 р. було укладено шлюб (а.с.16).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину

Тобто обов'язковою умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Для вирішення судом питання чи набув спадкодавець у встановленому законом порядку право власності на спірне майно, суд має керуватися законодавством, яке діяло як на момент придбання недобудованого будинку спадкодавцем, та і на момент відкриття спадщини.

Статтею 105 Цивільного кодексу УРСР було передбачено, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Згідно ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р., за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про власність", який діяв на момент укладення угоди, громадянин набуває права власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений.

Рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 15.05.2001 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною, визнання права власності на домоволодіння було визнано угоду - договір купівлі-продажу недобудованого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, укладеного 01.06.1999 р.між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, дійсним, визнано за ОСОБА_3 право власності на недобудоване домоволодіння та надвірні будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1, що складаються із житлового житловий будинку А-1, готовністю 69 %,сеней а, вбиральні В, огородження 1-2, водопроводу 1.

Відповідно до Конституцыъ Украъни держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч.4 ст.13, ч.1 ст.55, ч.5 ст.124, п.9 ч. 3 ст.129).

Згідно з ч.2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Враховуючи викладене, зважаючи на зміст статей 1216 - 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268 та 1270 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_3 першої черги за законом, який прийняв спадщину, до складу якої входить майнові права на недобудоване домоволодіння та надвірні будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1, що складаються із житлового житловий будинку А-1, готовністю 69 %,сеней а, вбиральні В, огородження 1-2, водопроводу 1.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки ОСОБА_3 до дня смерті мав право власності не незакінчене будівництвом домоволодіння та надвірні будівлі, розташовані за адресою АДРЕСА_1, що складаються із житлового житловий будинку А-1, готовністю 69 %,сеней а, вбиральні В, огородження 1-2, водопроводу 1, то згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, право власності ОСОБА_3 на незакінчений будівництвом за адресою АДРЕСА_1, що складаються із житлового житловий будинку А-1, готовністю 69 %, визнається дійсним.

Позивач, будучи спадкоємцем ОСОБА_3, який прийняв спадщину (тобто особою, до якої перейшли права та обов'язки ОСОБА_3 щодо, зокрема, цього будинку), не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, набув право власності на майнові права спадкодавця - ОСОБА_3, зокрема, щодо незавершеного будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1, готовністю 69 %.

Проте, позивачем не надано належних доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 мав у власності незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1, готовністю 73 %, а не 69 %, як вказано вище. Технічний паспорт, виготовлений станом на 09.04.2014 р. не є правовстановлюючим документом та виготовлений вже після смерті ОСОБА_3.

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

Із наявних матеріалів справи не вбачається, що спадкодавець або позивач звертався до компетентних органів, а саме органів Державного архітектурного контролю, із відповідного питання, достовірних доказів перебування у власності або користуванні земельної ділянки, на якій розташоване спірне домоволодіння, суду не представлено. Також не представлено доказів зведення домоволодіння у відповідності до затвердженого проекту та із дотриманням під час будівництва будівельних норм та правил, не надано експертного будівельно-технічного висновку про дотримання всіх норм та правил будівництва, які б дозволяли його подальшу експлуатацію.

У пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва", в яких наголошено, що вирішуючи справу за позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

За діючим на час відкриття спадщини законодавством (2014 рік), зокрема частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України передбачається, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Спеціальною нормою Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" статтею 4 закріплено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 вказаного Закону права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Чинне на сьогоднішній час законодавство також покладає на власника обов'язок ввести нерухоме майно в експлуатацію та зареєструвати своє право на це майно у відповідному державному органі, чого спадкодавцем за життя щодо житлового будинку А-1, готовністю 73 %, розташованого по АДРЕСА_1, зроблено не було, що свідчить про відсутність факту набуття ним прав забудовника на спірне домоволодіння у відповідній частині (яка дорівнює різниці між із станом житлового будинку А-1, готовністю 69 %, встановленою рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 15.05.2001 р., та 73 %, визначеного на час заявлення позову) та унеможливлює перехід неіснуючих прав до спадкоємця.

За загальним правилом визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе, проте з урахуванням обставин, які випливають із факту набуття рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 15.05.2001 р., законної сили, часткове задоволення позову із визнанням за позивачем права власності на спірне майно відповідатиме таким загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Судом також враховується, що відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на недобудований будинок А-1, відсоток готовності якого становить 69 %, літню кухню Д, навіс 3, огородження 1, замощення 1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. О. Бабій