Справа № 495/5047/13-ц
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року

м. Білгород-Дністровський

Білгород – Дністровський
міськрайонний суд Одеської області

У складі головуючої - одноособово
судді Шевчук Ю.В.,

При секретарі – Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровському
заяву про забезпечення позову
представника позивача по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа – Державний нотаріус Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 про визнання недійним
договорів купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа –
Державний нотаріус Третьої Одеської
державної нотаріальної контори ОСОБА_4
про визнання недійним договору
купівлі-продажу, мотивуючи свій позов
тим, що між позивачем та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений договір позики
грошових коштів, що підтверджується
відповідною розпискою, забезпеченням
виконання якого виступило нерухоме
майно, яке на праві приватної
власності належало позивачу – ОСОБА_1
Однак, в якості забезпечення виконання
зобов’язань позивачем був укладений
не договір позики коштів, а договір
купівлі-продажу майна, яке належало
позивачу, а саме : будинку №82 «а» по
вул.. Приморська, у смт. Затока, м.
Білгород-Дністровського, Одеської
області. Покупцем за цим договором є
знайома відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2,
оскільки, як вказує позивач, відповідач
ОСОБА_3 має численні боргові
зобов’язання, що може поставити під
загрозу майно вищевказане позивача.
Позивач погодився на укладення
вищевказаного договору, оскільки, як
запевнив його відповідач ОСОБА_3, після
повернення грошових коштів цей договір
буде розірвано. Однак, як стверджує
позивач, жодних грошових коштів згідно
вищевказаного договору не отримував,
предмет договору - житловий будинок №82
«а» по вул. Приморська, у смт. Затока, м.
Білгород-Дністровського, Одеської
області ані відповідачу ОСОБА_3, ані
відповідачу ОСОБА_2 переданий не був,
оскільки він разом із своєю родиною
проживав та проживає у вищевказаному
будинку, що підтверджується
відповідною довідкою. Також, позивач
щомісячно сплачує відповідачу ОСОБА_3
відсотки за користування грошовими
коштами, що підтверджується
відповідною розпискою. Однак, коли
позивач звернувся до відповідача
ОСОБА_3 з вимогою про розірвання
договору купівлі-продажу, та
переоформлення на нього будинку,
жодних дій по розірванню цього
договору відповідачами здійснено не
було. У зв’язку з цим позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання вищевказаного договору
недійсним з підстав його удаваності.

В уточненій позовній заяві позивач
уточнив свої позовні вимоги, вказавши,
що 13.07.2010 року між позивачем та
відповідачем також був укладений також
договір купівлі -продажу земельної
ділянки, яка розташована за адресою :
Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, смт. Затока,
вул.. Приморська, 82 «а» та просив також
визнати його недійсним з підстав його
удаваності.

У належним чином оформленій заяві про
забезпечення позову представник
позивача вказує наступне. Відповідач,
ОСОБА_3, вже неодноразово не з'являвся
до судового засідання, хоча належно
повідомлявся. Більш того, як нещодавно
стало відомо позивачу, відповідач
ОСОБА_3 намагається продати
вищезазначений автомобіль,
підтвердженням чого є об’ява про
продаж машини відповідача, що
додається. Як вважає позивач, у разі
задоволення позову, ОСОБА_3 буде
намагатися уникнути добровільної
виплати грошових коштів, а продаж
транспортного засобу і зовсім зробить
неможливим виконання рішення суду, а
саме стягнення з ОСОБА_3 суми у розмірі
100 360 (сто тисяч триста шістдесят)
гривень, що еквівалентно 9650 (дев'ять
тисяч шістсот п'ятдесят) євро в якості
надмірно сплачених грошових коштів за
розпискою від 13 липня 2010 року.

З метою попередження ухилення
Відповідача від взятих на себе
зобов'язань, а також ухилення від
виконання рішення суду у разі
задоволення позову, позивач просить
суд накласти арешт на транспортний
засіб, що належить на праві власності
ОСОБА_3, а саме: автомобіль НОМЕР_1, 2006
року випуску, чорного кольору, №
двигуна 2AZA343463, № кузова 6T1BE42K47X374869, який
на підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії РСА № 915355
від 06.02.2007 року випуску належить ОСОБА_3,
а також вилучити та поставити цей
автомобіль на зберігання на арешт
майданчик УДАІ ГУМВС України в
Одеській області.

Представник позивача у судовому
засіданні повністю підтримала доводи
заяви про забезпечення позову, просила
суд задовольнити заяву, накласти арешт
та вищевказаний автомобіль та вилучити
йог з постановкою на штрафмайданчик.

Адвокат в інтересах відповідача ОСОБА_2
у судове засідання не з’явилась,
надавала на адресу суду заяву, згідно
якої просила справу розглядати без її
присутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з’явився, про час та місце розгляду
справи був сповіщений належним чином,
що підтверджується розпискою про
отримання судової повістки, причину
своєї неявки суду не повідомив.

Третя особа - Державний нотаріус
Третьої Одеської державної
нотаріальної контори ОСОБА_4 у судове
засідання не з’явилась, надавала на
адресу суду заяву, згідно якої просить
справу розглядати без її участі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 151 Цивільного
процесуального кодексу України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом
заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві
про забезпечення позову повинно бути
зазначено : 1) причини, у зв’язку з якими
потрібно забезпечити позов; 2) вид
забезпечення позову, який належить
застосувати з обґрунтуванням його
необхідності; 3) інші відомості,
необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі
необхідності судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову. Суд може застосувати кілька
видів забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про
забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 року, забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного законодавства при розгляді
заяв про забезпечення позову»,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитись, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з’ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності, слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована як
підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв’язку із застосуванням відповідних
заходів.

Суд приймає до уваги той факт, що, як
встановлено у судовому засіданні, між
позивачем та відповідачами дійсно
існує спір, предметом якого є визнання
договорів недійсними та стягнення
надмірно сплачених грошових коштів,
однак, суд також приймає до уваги, що
вилучення на постановка на арешт
майданчик автомобілю фактично вирішує
спір по суті на період дії ухвали про
забезпечення позову, що не відповідає
меті застосування правового інституту
забезпечення позову та є недопустимим.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає за необхідне задовольнити
заяву про забезпечення позову
частково, та накласти арешт на
автомобіль «TOYOTA CAMRY», державний номер
НОМЕР_2, 2006 року випуску, чорного
кольору, № двигуна 2AZA343463, № кузова
6T1BE42K47X374869, який на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
серії РСА № 915355 від 06.02.2007 року випуску
належить ОСОБА_3, який проживає за
адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1, в іншій частині
заяви про забезпечення позову –
відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 151- 153 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006
року, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву про забезпечення позову
представника позивача по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа Державний нотаріус Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори ОСОБА_4 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу –
задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «TOYOTA CAMRY»,
державний номер НОМЕР_2, 2006 року
випуску, чорного кольору, № двигуна
2AZA343463, № кузова 6T1BE42K47X374869, який на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії РСА № 915355
від 06.02.2007 року випуску належить ОСОБА_3,
який проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині заяви про забезпечення
позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подання протягом 5
днів з дня проголошення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя: