У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука О.А., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом прокурора
м. Ірпеня Київської області
в інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
третя особа: Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання недійсним
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку та за
зустрічним позовом ОСОБА_8 до
Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, прокурора м.
Ірпеня, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання рішення та державного акту на
право власності на землю дійсним та про
відшкодування шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 21 жовтня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Київської області
від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи його тим,
що рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року № 22021/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_6
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі в приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га. На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯЖ №
469754 на право власності на зазначену
земельну ділянку.

2 вересня 2009 року було укладено договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, відповідно до якого ОСОБА_7
придбав земельну ділянку АДРЕСА_1. На
підставі даного договору
купівлі-продажу ОСОБА_7 отримав
державний акт на право власності на
землю.

3 липня 2010 року ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі-продажу відчужив
зазначену земельну ділянку ОСОБА_8, що
стало підставою для отримання
відповідачкою державного акта на право
власності на землю.

Зазначав, що рішення Коцюбинської
селищної ради прийнято, а державні акти
видано з порушенням вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим їх має
бути визнано недійсними, оскільки
спірна земельна ділянка знаходиться за
межами сел. Коцюбинське, що
підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи від 5
березня 2012 року № 325, проведеної
Київським державним підприємством
геодезії, картографії, кадастрових та
геоінформаційних систем
«Київгеоінформатика».

Посилаючись на зазначені обставини, а
також враховуючи заяви про збільшення
позовних вимог, позивач просив суд
визнати недійсним рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 22021/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по
АДРЕСА_1», визнати недійсним державні
акти, видані на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, та скасувати їх
державну реєстрацію.

ОСОБА_8 звернулась до суду із
зустрічним позовом, в якому зазначала,
що прокурор м. Ірпеня пропустив строк
позовної давності для звернення до
суду із даним позовом, а також, що вона є
добросовісним набувачем спірної
земельної ділянки.

Посилаючись на зазначене, просила суд
визнати законним рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 22021/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», у
випадку визнання незаконним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року та скасуванні її
державного акта на право власності на
земельну ділянку, просила суд стягнути
солідарно з Коцюбинської селищної
ради, ОСОБА_7 та держави на її користь 519
545 грн на відшкодування витрат на
земельну ділянку, 3 % річних у сумі 46 716
грн 35 коп., інфляційні втрати у розмірі
61 826 грн 19 коп., 241 367 грн 79 коп.
на відшкодування упущеної вигоди та 50
000 грн на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 29 серпня 2013 року
позов прокурора м. Ірпеня Київської
області задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від
25 грудня 2008 року № 2021/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я
ОСОБА_6,

Визнано недійсним державний акт на
право власності на землю, виданий на
ім'я ОСОБА_7

Визнано недійсним Державний акт на
право власності на землю, виданий на
ім'я ОСОБА_8 та скасовано державну
реєстрацію зазначеного держаного акта.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 залишений без
задоволення.

Не погоджуючись із рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 29 серпня 2013 року, ОСОБА_8
подала апеляційну скаргу, яка не
відповідала вимогам ст. 295 ЦПК України,
зокрема апеляційна скарга була подана
із пропуском строку на апеляційне
оскарження, а також не була оплачена
судовим збором за її подання.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 21 жовтня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_8 залишено без руху та
надано строк для усунення
вищезазначених недоліків, який не може
перевищувати тридцяти днів з дня
отримання ухвали.

Станом на 4 грудня 2013 року недоліки
апеляційної скарги ОСОБА_8
усунуті не були

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 04 грудня 2013 року у
відкритті апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_8
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 серпня 2013 року
у справі за позовом прокурора м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
до Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку та за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до Коцюбинської селищної
ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, прокурора м.
Ірпеня, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання рішення та державного акту на
право власності на землю дійсним та про
відшкодування шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані ухвали апеляційного суду
та направити справу до апеляційної
інстанції для продовження розгляду
апеляційної скарги, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження з підстав, передбачених ч. 3
ст. 297 ЦПК України, апеляційний суд
вважав, що ОСОБА_8 не зазначено поважних
підстав для поновлення строку на
касаційне оскарження, вимоги ухвали
апеляційного суду від 21 жовтня
2013 року ОСОБА_8 в частині сплати
судового збору залишилися не
виконаними.

Проте з такими висновками судді
апеляційного суду погодитись не можна,
оскільки вони не відповідають вимогам
процесуального закону.

Судом встановлено, що 29 серпня 2013 року
Ірпінським міським судом Київської
області ухвалено рішення у зазначеній
справі, при цьому проголошено його
вступну та резолютивну частину (т. 2 а. с.
92 - 93).

Апеляційну скаргу разом із заявою про
поновленням строку на вказане судове
рішення ОСОБА_8 подано до апеляційного
суду 1 жовтня 2013 року, що
вбачається зі штемпеля поштового
конверту (т. 2 а. с. 111).

У заяві про поновлення строку на
апеляційне оскарження рішення
Ірпінським міським судом Київської
області ОСОБА_8 зазначала, що копію
повного рішення суду першої інстанції
станом на 30 вересня 2013 року вона не
отримала (т. 2 а. с. 110).

Постановляючи ухвалу про відмову у
відкритті апеляційного провадження,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що апелянт звернувся до суду із
апеляційною скаргою на рішення суду
першої інстанції від 29 серпня 2013 року
лише 1 жовтня 2013 року, а в заяві про
поновлення строку на апеляційне
оскарження судового рішення не навів
переконливих доводів та належних
доказів на підтвердження поважності
причин пропуску процесуального строку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 222 ЦПК
України копії повного тексту рішення
видаються особам, які брали участь у
справі, негайно після проголошення
такого рішення. У разі проголошення
тільки вступної та резолютивної
частини судового рішення, особам, які
брали участь у справі і були присутні у
судовому засіданні, негайно після його
проголошення видаються копії судового
рішення із викладом вступної та
резолютивної частини.

Згідно із ч. 1 ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Поза увагою суду апеляційної інстанції
залишилося те, що норми ЦПК України не
містять вичерпного переліку поважних
причин для поновлення пропущеного
процесуального строку, а сама по собі
присутність особи, яка бере участь у
справі, під час проголошення вступної
та резолютивної частин рішення без
своєчасного отримання копії повного
тексту судового рішення унеможливлює
як визначення необхідності подання
апеляційної скарги, так і її
мотивування, що є обов'язковим
елементом апеляційної скарги згідно з
вимогами ст. 295 ЦПК України.

Матеріали справи не містять
відповідних розписок, які б
підтверджували отримання особами, які
брали участь у справі, копій повного
тексту рішення у встановлений ст. 222 ЦПК
України строк.

Враховуючи зазначене апеляційний суд
без законних підстав відмовив у
відкритті апеляційного провадження.

Разом із тим, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку щодо
залишення без руху апеляційної скарги
ОСОБА_8 в частині оплати судового збору
за її подання.

Таким чином ухвала апеляційного суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права і в силу п. 2 ч. 1 ст.
342 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 21 жовтня 2013 року в частині
залишення без руху апеляційної скарги
ОСОБА_8 з підстав, передбачених ч. 3 ст. 297
ЦПК України, скасувати.

В іншій частині ухвалу апеляційного
суду залишити без змін.

Ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 04 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції для вирішення питання про
поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

Судді:

А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана