Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватної
фірми «Самей», треті особи: Зміївська
районна державна адміністрація
Харківської області, управління
Держкомзему у Зміївському районі
Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про встановлення земельного сервітуту
за касаційною скаргою приватної фірми
«Самей» на рішення апеляційного суду
Харківської області від 17 вересня 2014
року,

встановила:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом до приватної
фірми «Самей» (далі - ПФ «Самей»),
посилаючись на те, що на підставі
договору купівлі-продажу від 21 червня
2001 року йому належать будівлі бази
відпочинку с. Коробів Хутір. Згідно
договору оренди земельної ділянки від
26 червня 2002 року, укладеного між ним та
Зміївською районною державною
адміністрацією, йому передано земельну
ділянку площею 0,9364 га Зміївського
державного лісового господарства
квартал 101, виділ 13 Задонецького
лісництва, на строк 25 років, цільове
призначення земельної ділянки -
культурно оздоровчі цілі, для
обслуговування бази відпочинку. Згідно
акту вибору земельної ділянки від 20
серпня 2001 року, земельні ділянка
відповідає всім встановленим нормам і
правилам та може бути виділена в
довгострокове користування, під'їзд на
орендовану земельну ділянку можливий
по існуючій ґрунтовій дорозі вздовж
берегової лінії річки Сіверський
Донець.

Згідно договору купівлі-продажу від 21
січня 2001 року ПФ «Самей» є власником
будівлі бази відпочинку «Лісна
Поляна», яка є сусідньою з базою
відпочинку, належною позивачу. 7 липня
2003 року між Зміївською районною
державною адміністрацією і ПФ «Самей»
укладено договір оренди земельної
ділянки, площею 1,0783 га, на території
Задонецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області, для культурно оздоровчих
цілей з метою обслуговування бази
відпочинку.

Зазначав, що саме через земельну
ділянку, яку орендує ПФ «Самей»
проходить під'їзна дорога, якою
користується позивач для можливості
проїхати на належну йому базу
відпочинку. Дорога має довжину 70,35 м. та
ширину 5 м. (площа 351,75 м. кв.), має вигляд
вкатаної ґрунтової дороги вздовж ріки
Сіверський Донець та є єдиним наявним
шляхом.

Посилаючись на те, що відповідач
перешкоджає позивачу у можливості
використання єдиного під'їзного шляху -
ґрунтової дороги, наявність якої на
момент укладення договору оренди
підтверджується тематичним планом
земельної ділянки та висновками
судової комісійної будівельної -
технічної експертизи №6553 від 20 січня
2010 року, вважав, що позов підлягає
задоволенню. Вказував, що умови
проекту договору земельної ділянки,
наданого ПФ «Самей», є несприятливими
та не вирішують спірного питання.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від

11 червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 вересня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено.

Встановлено сервітут щодо земельної
ділянки, площею 1,0783 га, яка розташована
на території Задонецької сільської
ради Зміївського району Харківської
області (квартал 101, виділ 13
Задонецького лісництва), переданій в
оренду ПФ «Самей» Зміївською районною
державною адміністрацією за договором
оренди від 7 липня 2003 року на підставі
розпорядження № 169 від 12 квітня 2003 року
для обслуговування бази відпочинку
«Лісна поляна».

Встановлено, що земельна ділянка, на
яку поширюється сервітут, має довжину
70,35 м., ширину 5 м. ( площа 351,75 кв.м.), має
вигляд вкатаної ґрунтової дороги
вздовж берегу річки Сіверський Донець
і що сервітут (право користування цією
земельною ділянкою) полягає у
забезпеченні можливості
безперешкодного проходу, проїзду через
земельну ділянку пішоходів,
велосипедистів та транспортних
засобів, які прямують до орендованої
ОСОБА_3 земельної ділянки: бази
відпочинку «Коробів Хутір».

Встановлено плату за користування
зазначеною земельною ділянкою на
користь ПФ «Самей» в розмірі 31,47 грн
щомісячно (377,64 грн на рік) з подальшим
коригуванням пропорційно зміні ставок
орендної плати за орендовану земельну
ділянку, з внесенням вказаної плати до 5
числа поточного місяця.

Строк дії сервітуту встановлено на час
дії договору оренди

ОСОБА_3 земельної ділянки, а саме до 6
червня 2027 року.

У касаційній скарзі ПФ «Самей» просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд, посилаючись на висновок судової
комісійної будівельно-технічної
експертизи № 6553 від 25 січня 2010 року
зазначав, що з технічної точки зору
доцільніше для проїзду та проходу до
земельної ділянки, яку орендує ОСОБА_3,
використовувати ґрунтову дорогу, яка
проходить через земельну ділянку ПФ
«Самей».

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Положеннями ст. 98 ЗК України визначено,
що право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння.
користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Згідно із ст. 99 ЗК України власники або
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати встановлення
земельних сервітутів, у тому числі і у
вигляді надання права проїзду на
транспортному засобі по наявному
шляху.

Установлено, що на підставі договору
купівлі-продажу від 21 червня

2001 року ОСОБА_3 належать будівлі бази
відпочинку в с. Коропове Зміївського
району Харківської області.

26 червня 2002 року між Зміївською
районною державною адміністрацією та
ОСОБА_3 укладено договір оренди
земельної ділянки площею 0,9364 га
Зміївського державного лісового
господарства (квартал 101 виділ 13
Задонецького лісництва) з цільовим
призначенням: культурно-оздоровчі
цілі, обслуговування бази відпочинку,
строком до 6 червня

2027 року. У акті вибору земельної
ділянки для обслуговування бази
відпочинку від 30 серпня 2001року
зазначено, що вона відповідає всім
установленим нормам і правилам, може
бути виділена у дострокове
користування на умовах договору
оренди. Під'їзд на земельну ділянку
можливий по існуючій ґрунтовій дорозі
уздовж берегової лінії.

ОСОБА_6 є власником будівлі бази
відпочинку «Лісна поляна», яка межує з
указаною земельною ділянкою, на
підставі договору купівлі-продажу від
30 березня 2001 року.

7 липня 2003 року між Зміївською районною
державною адміністрацією і ПФ « Самей»
в особі директора ОСОБА_6, укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 1, 0783 га на території
Задонецької сільської ради
Зміївського району Харківської
області з цільовим призначенням:
культурно-оздоровчі цілі,
обслуговування бази відпочинку,
строком на 25 років.

Згідно договорів купівлі-продажу від 17
березня 2006 року, від

6 серпня 2009 року та від 4 квітня 2009 року,
укладених між ПФ «Самей» та ОСОБА_5 і
ОСОБА_4, останні є власниками літніх
спальних будиночків, розташованих на
базі відпочинку «Лісна поляна».

Збірний план землекористувачів
свідчить про те, що орендовані
сторонами земельні ділянки мають
спільну межу.

Відповідно до ст. 401 ЦК право
користування чужим майном

сервітут) може бути встановлено щодо
земельної ділянки або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб особи, які не можуть бути
задоволені в іншій спосіб.

Обов'язковою умовою встановлення
сервітуту є певна потреба у
користуванні чужим майном та
відсутність можливості у задоволенні
цієї потреби іншим способом, як
встановлення сервітуту з конкретним
земелекористувачем.

За правилами ст. 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 100 ЗК України
власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

В основу рішення апеляційний суд
поклав висновок судової комісійної
будівельно-технічної експертизи № 6553
від 25 січня 2010 року, згідно якого
можливість проїзду та проходу
безпосередньо через земельну ділянку,
яку орендує ПФ «Самей», до земельної
ділянки, яку орендує ОСОБА_3, відсутня.
Існує ґрунтова дорога довжиною
приблизно 50,0 м, яка експлуатується та є
продовженням ґрунтової дороги, що
проходить по земельній ділянці,
орендованій ПФ «Самей». Ця дорога
розташована за територією бази
відпочинку ПФ «Самей» та проходить по
землях

ДП «Зміївське лісове господарство»,
включених до складу

НПП «Гомільшанські ліси» до межі
земельної ділянки, яку орендує ОСОБА_3
та далі продовжується по території
бази відпочинку ОСОБА_3 З урахуванням
цієї дороги, можливість проїзду та
проходу через земельну ділянку, яку
орендує ПФ «Самей» до земельної
ділянки, яку орендує ОСОБА_3, існує.

Існуюча дорога експлуатується та не
потребує додаткових технічних заходів
по її облаштуванню.

Суд у порушення вимог ст. ст. 212-215 ЦПК
України на зазначені вимоги закону
уваги не звернув, не дав належної
оцінки вказаному висновку експертизи,
яким не надано категоричного висновку,
що вказаний сервітут є єдиним способом,
а міститься лише посилання на те, що з
технічної точки зору доцільніше для
проїзду та проходу використовувати
ґрунтову дорогу, яка проходить через
земельну ділянку ПФ «Самей»; не
встановив та не зазначив у рішенні, чи
існує інший спосіб задоволення потреб
ОСОБА_3, чи можливе встановлення такого
сервітуту в обхід земельної ділянки,
яка надана в оренду ПФ «Самей».

Встановлюючи плату за користування
зазначеною земельною ділянкою,
апеляційний суд не провів розрахунки
та не обґрунтував її розмір, взагалі не
зазначив, якою правовою нормою
передбачена можливість встановлення
орендної плати рішенням суду.

Крім того, рішення суду першої
інстанції не може залишатися в силі з
огляду на наступне.

Так, установлено, що даний сервітут
проходить по землях

ДП «Зміївське лісове господарство»,
включених до складу

НПП «Гомільшанські ліси».

Отже вирішуючи спір, суд зазначене
залишив поза увагою та в порушенням
вимог ст. 33 ЦПК України не вирішено
питання про залучення останніх до
участі у справі.

Вище викладене свідчить про те, що суди
припустилися порушень норм
матеріального та процесуального права,
що згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених у
справі судових рішень з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватної фірми
«Самей» задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду
Харківської області від

11 червня 2014 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від

17 вересня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська