АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м.
Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.

при
секретарі Товарницькій А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 28 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2
про припинення поруки,

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 28 липня 2014 року у
задоволенні вищевказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
постановлене у справі судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали.

Представник відповідача заперечила
проти доводів апеляційної скарги та
просила рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не знайшов підстав для
припинення поруки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що
20.09.2007 року між ВАТ АК «Укргазбанк» та
ОСОБА_2 укладений кредитний договір
№183/2007, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит зі сплатою
процентів за користування кредитом,
виходячи з 13,5% річних. (а.с. 22-24)

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором,
між ОСОБА_1 та банком укладено договір
поруки №183/2007, відповідно до умов якого,
вона, як поручитель, несе солідарну
відповідальність за виконання
зобов'язання за кредитним договором.

В пункті 3.1.9 кредитного договору
сторони погодили, що на залишок
простроченої заборгованості за
кредитом проценти нараховуються,
виходячи з процентної ставки,
зазначеної у п. 1.1. збільшеної на один
процент, тобто 14,5% річних.

В зв'язку з простроченням сплати
кредиту, банк, на залишок простроченої
заборгованості, збільшив відсоткову
ставку до 14, 5% річних.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 просила
припинити поруку, оскільки
встановлення банком відсоткової
ставки до 14, 5% річних, призвело до
збільшення обсягу її відповідальності.

Так, згідно зі ст. 526 ЦК України,
зобов`язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що банк, нараховуючи на
залишок простроченої заборгованості
за кредитом проценти в розмірі 14,5 %, не
змінив в односторонньому порядку
зобов'язання без згоди поручителя, а
лише змінив відсоткову ставку в
існуючому зобов'язанні, що відповідає
умовам укладеного кредитного договору,
зокрема п. п. 1.1, 3.1.9.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлені фактичні обставини
та зроблено правильний висновок про
відсутність підстав для припинення
поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачка не була ознайомлена з
умовами кредитного договору, не
підтверджені будь-якими допустимими
засобами доказування.

Довід про те, що позивачка, як
поручитель, не давала своєї згоди на
збільшення відсоткової ставки, а
відтак банк неправомірно її
застосував, не ґрунтуються на нормах
закону.

Інші доводи апеляційної скарги також
не дають підстав для висновку про те, що
при розгляді справи судом першої
інстанції допущено порушення норм
матеріального або неправильне
застосування норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду від 28
липня 2014 року ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, відтак підстав для його
скасування за доводами апеляційної
скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308,
п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 28 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий

Судді: