Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/3761/14Головуючий у 1-й
інстанції Турбіна Т.Ф. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Бєлки В.Ю.
суддів Каракуші
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного
акціонерного товариства "Українська
транспортна страхова компанія" (надалі
- ПрАТ «УТСК») про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
дорожньо-транспортної пригоди
У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом, якій у
подальшому уточнив (а.с.80-81) та просив
стягнути з ПрАТ «УТСК» суму
невиплаченого матеріального збитку у
розмірі 17 430,35грн., суму витрат на
проведення експертизи у розмірі 1 350,00
грн. та з ОСОБА_4 - суму невиплаченого
матеріального збитку (суми франшизи) у
розмірі 500,00 грн., суму заподіяної
моральної шкоди в розмірі 5 000,0 грн.
В обґрунтування свого позову позивач
зазначав, що 06.09.2012р. у м. Запоріжжя
сталася дорожньо-транспортна пригода,
а саме на перехресті вул. Добролюбова -
вул. 40 років Радянської України в м.
Запоріжжя, водій ОСОБА_4, керуючи
автомобілем марки «Чері Тіго», д/н
НОМЕР_3, при виїзді з другорядної дороги
на головну, не впевнився в безпеці, не
надав перевагу в русі автомобілю марки
«Мерседес», д/н НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_2, який рухався по головній
дорозі, виїхав на перехрестя та
здійснив зіткнення з вказаним
автомобілем, що призвело до механічних
ушкоджень обох транспортних засобів.
По вищезазначеній справі ОСОБА_2
проходив як потерпілий.
Автомобіль марки «Мерседес» д/н НОМЕР_2
належить на праві власності ОСОБА_6, а
позивач розпоряджався даним
автомобілем на підставі довіреності
від 30.07.2012р., виданої ОСОБА_6
Відповідач своїми діями порушив п. 16.11
ПДР України та вчинив правопорушення,
передбачене ст. 124 КУпАП. Вина
відповідача підтверджується
протоколом про адміністративне
правопорушення, постановою про відмову
в порушенні кримінальної справи від
13.09.2012 року, схемою ДТП, яка складена зі
слів обох водіїв та ними підписана,
письмовими поясненнями обох водіїв -
учасників ДТП, а також постановою
Деснянського районного суду м. Києва по
адміністративній справі №3-5508 від
31.10.2012 року у відношенні відповідача
Для відновлення колишнього виду та
якості пошкодженого автомобіля
потрібно провести серйозний ремонт. З
метою точного визначення суми збитку,
СПД «ОСОБА_7» була проведена оцінка
завданого внаслідок ДТП матеріального
збитку. Відповідно до його висновку
вартість матеріального збитку
становить 47 642,88 грн. За надання послуги
з визначення суми збитку судовому
експерту позивачем було сплачено 350,0
За заявою позивача 16.04.2013р. судовим
експертом - автотоварознавцем ОСОБА_8
була проведена оцінка вартості
аварійно пошкодженого автомобіля
внаслідок ДТП. Відповідно до висновку
№ 50/04 проведеної експертизи вартість
аварійно пошкодженого автомобілю на
дату оцінки дорівнює вартості
утилізації та складає 8 153,28грн. За
надання послуги з визначення вартості
пошкодженого транспортного засобу
судовому експерту позивачем було
сплачено 1 000,0 грн.
ПрАТ «Українська транспортна страхова
компанія» компенсувало страхове
відшкодування у розмірі 22 796,89грн., при
цьому не було відшкодовано розмір
франшизи, яку повинна сплатити
застрахована особа у сумі 500,0 грн. та
ринкову вартість аварійно
пошкодженого автомобілю у сумі 25 583,63
Оскільки 16.04.2013р. судовим експертом за
заявою позивача була проведена оцінка
вартості аварійно пошкодженого
автомобіля внаслідок ДТП, що дорівнює
вартості його утилізації та складає 8
153,28 грн., а не 25 583,63 грн., то сума, яка
була невідшкодована ПрАТ «УТСК» понад
вартості аварійно пошкодженого
внаслідок ДТП автомобіля становить 17
430,35грн. (25 583,63 - 8 153,28). Додатково
позивачем було витрачено кошти на
проведення експертизи, щоб довести
дійсну ринкову вартість автомобіля
аварійно пошкодженого, у загальному
розмірі 1 350,0 грн.
Таким чином невідшкодованою
залишилась шкода, з боку ПАТ «УТСК» в
сумі 18 780,35 грн., з боку застрахованої та
винної у ДТП особи ОСОБА_4 у сумі 500,0 грн.
франшизи. Відповідачі відмовляються
відшкодувати заподіяну шкоду в
добровільному порядку.
Позивачу, окрім матеріальної шкоди,
заподіяна моральна шкода, викликана
тим, що сам факт дорожньо-транспортної
пригоди зі значними пошкодженнями його
автомобіля уже спричинив підвищене
психологічне навантаження. Також
самому позивачу внаслідок ДТП були
спричинені тілесні пошкодження, у
зв'язку з чим він був вимушений
звернутися до міської клінічної
лікарні екстреної та швидкої медичної
допомоги м. Запоріжжя.
Окрім того, позивач був позбавлений
можливості користування автомобілем, у
нього порушився звичайний образ життя,
він змушений займатися питаннями
ремонту автомобіля, душевно
хвилюватися через те, що не мав грошей,
необхідних для лікування позивача та
ремонту автомобіля, а при цьому особа,
винна у заподіянні матеріальних
збитків і у втраті автомобілем
товарного вигляду, не вживав жодних
заходів до того, щоб у добровільному
порядку відшкодувати ці збитки хоча б
частково, позивачу прийшлося
переживати через те, що він змушений
був витрачати свій час для звернень до
страхової компанії з метою отримання
страхових виплат, та наділі буде
змушений витрачати свій час для участі
в розгляді позову, оскільки
відповідач від добровільного
відшкодування шкоди за ушкодження
автомобіля відмовився. Позивач оцінює
завдану йому моральну шкоду в розмірі 5
Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 квітня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ПрАТ «УТСК» про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
суму невиплаченого матеріального
збитку (франшизу) у розмірі 500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
суму заподіяної моральної шкоди в
розмірі 1 000,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати по оплаті судового збору у сумі
229,40 грн.

Відповідачі ОСОБА_4 та ПрАТ «УТСК» із
зазначеним рішенням суду першої
інстанції погодились, останнє в
апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції в частині,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального права
судом першої інстанції при його
ухваленні в оскаржуємій частині,
позивач ОСОБА_2 в особі представника
ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі
просив рішення суду першої інстанції
скасувати (фактично лише в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача до ПрАТ «УТСК» про стягнення
із ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2
невиплаченого матеріального збитку
(утриманої суми понад ринкової
вартості автомобілю аварійно
пошкодженого) у розмірі 17 430,35 грн., суми
витрат на проведення експертизи у
розмірі 1 000,0 грн.) та ухвалити нове
рішення у цій частині вимог, яким
задовольнити зазначені вимоги
позивача у повному обсязі.

У судове засідання 28.08.2014 року всі
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду цієї справи апеляційним
судом особи, які беруть участь у справі
(у тому числі представник апелянта -
позивача ОСОБА_3 через позивача -
апелянта ОСОБА_2, який отримав виклик
суду особисто 13.08.2014 року, що
підтверджується відповідним поштовим
повідомленням, яке міститься у
матеріалах цієї справи), не з'явились.

При цьому, про причини своєї неявки та
неявки своїх представників особи, які
беруть участь у справі, не повідомили,
клопотань про відкладення розгляду
цієї справи апеляційному суду не
подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія
суддів апеляційного суду визнала
неповажною причини неявки усіх осіб,
які беруть участь у цій справі, та
ухвалила проводити апеляційний
розгляді цієї справи за відсутністю
останніх.

В силу вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
відповідача та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів апеляційного
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК
України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову
позивача у цій справі в оскаржуємій
частині щодо стягнення із ПрАТ «УТСК»
на користь ОСОБА_2 невиплаченого
матеріального збитку (утриманої суми
понад ринкової вартості автомобілю
аварійно пошкодженого) у розмірі 17 430,35
грн., суми витрат на проведення
експертизи у розмірі 1 000,0 грн., виходив
з того, що зазначені вимоги позивача є
необґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції в
оскаржуємій частині рішення є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 06.09.2012 року у м.
Запоріжжя сталася
дорожньо-транспортна пригода за
наступних обставин. На перехресті вул.
Добролюбова - вул. 40 років Радянської
України в м. Запоріжжя, водій ОСОБА_4,
керуючи автомобілем марки «Чері Тіго»,
державний номер НОМЕР_3, при виїзді з
другорядної дороги на головну, не
впевнився в безпеці, не надав перевагу
в русі автомобілю марки «Мерседес»,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
водія ОСОБА_2, який рухався по головній
дорозі, виїхав на перехрестя та
здійснив зіткнення з вказаним
автомобілем, що призвело до механічних
ушкоджень обох транспортних засобів.
Відповідач ОСОБА_4 своїми діями порушив
п. 16.11 ПДР України та вчинив
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП. Вина відповідача
підтверджується протоколом про
адміністративне правопорушення,
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 13.09.2012 року,
схемою ДТП, яка складена зі слів обох
водіїв та ними підписана, письмовими
поясненнями обох водіїв - учасників
ДТП.

Вказані обставини підтверджуються
довідкою про дорожньо-транспортну
пригоду (а.с.4), довідкою про пошкодження
транспортного засобу (а.с.6), і
встановлені постановою Деснянського
районного суду м. Києва по
адміністративній справі №3-5508 від
31.10.2012 року у відношенні відповідача
ОСОБА_4 (а.с.8).

Автомобіль марки «Мерседес», д/н
НОМЕР_2, належить на праві власності
ОСОБА_6, а позивач ОСОБА_2 розпоряджався
даним автомобілем на підставі
довіреності від 30.07.2012 року, виданої
ОСОБА_6 (а.с.5).

ОСОБА_4 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність, як
власника наземного транспортного
засобу, страховик - ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія», що
підтверджується полісом № АВ/2776613 від
27.08.2012р. (а.с.30).

Відповідно до зазначеного полісу,
страхова сума (ліміт відповідальності)
за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю
особи становить 100 000,0 грн., а майну 50000,0
грн.

За вказаним страховим випадком з метою
визначення розміру матеріальної шкоди
ПрАТ «УТСК» замовило та провело
дослідження пошкодженого
транспортного засобу у СПД «ОСОБА_7».

Відповідно до звіту СПД «ОСОБА_7» №24/10/12
від 06.09.2012 року про оцінку розміру
матеріального збитку, завданого
власнику КТЗ, було встановлено, що
ринкова вартість майна до пошкодження
становить 47 642,88 грн., вартість
відновлювального ремонту становить 170
986,96 грн., вартість відновлювального
ремонту з урахуванням фізичного зносу
становить 70 275,68 грн. Розмір
матеріального збитку власнику
автомобіля «Мерседес» було визначено в
розмірі ринкової вартості вказаного
автомобіля - 47 642,88 грн., оскільки якщо
пошкоджений транспортний засіб не може
бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Вказаний висновок не заперечувався
позивачем.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, детально
регламентовано ст. 30 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів» від 01
липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними
змінами).

Згідно з вимогами цієї статті
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим та власник
транспортного засобу згоден з
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до ДТП.

Якщо транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі ж якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після ДТП, а також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця ДТП.

Позивач не погодився з визнанням
належного йому автомобіля фізично
знищеним, що вбачається зі змісту його
позову, а також виходячи з пояснень
представника позивача, що пошкоджений
автомобіль позивач відремонтував і
продав його, повертати пошкоджений
автомобіль і документи на даний
автомобіль страховій компанії наміру
не мав.

Зважаючи на те, що автомобіль позивача
було фізично знищено, відповідно до ст.
30 Закону №1961-IV, ПрАТ «УТСК» призначило
проведення автотоварознавчої
експертизи з метою встановлення
вартості аварійно пошкодженого
автомобіля позивача.

Відповідно до аварійного сертифікату
ФОП «ОСОБА_9.» №24/02/13 про оцінку
вартості аварійно пошкодженого КТЗ,
ринкову вартість пошкодженого
автомобіля визначено у розмірі 25 583,63
грн.

Таким чином, розмір страхового
відшкодування визначено у
відповідності до ст. 30 Закону №1961-IV, як
різниця між вартістю транспортного
засобу до та після ДТП, а також витрати
з евакуації транспортного засобу з
місця ДТП.

Так, вартість транспортного засобу до
ДТП, що не заперечувалося позивачем,
становить 47 642,88 грн., вартість
транспортного засобу після ДТП згідно
до аварійного сертифікату №24/02/13
становить 25 583,63 грн., що не спростовано
позивачем належними та допустимими
доказами, відповідно різниця, яка
підлягає виплаті, становить 22 059,25 грн.

При цьому ПрАТ «УТСК» правомірно було
вирахувано розмір франшизи у сумі 500,00
грн., оскільки згідно страхового полісу
№ АВ/2776613, договором встановлена
франшиза у розмірі 500,00 грн., яка
відповідно до положень ст. 12 Закону
№1961-IV не відшкодовується страховиком.
Отже, розмір страхового відшкодування
за шкоду, заподіяну пошкодженням
автомобіля, склала 21 559,25 грн.

Також ПрАТ «УТСК» відповідно до вимог
ст. 30 Закону №1961-IV відшкодувало витрати
з евакуації транспортного засобу з
місця ДТП у сумі 800,0 грн.

Крім того, ПрАТ «УТСК» в повній мірі
відшкодувала заявлені позивачем
понесені витрати на лікування у сумі
437,64 грн.

Таким чином, загальний розмір
відшкодування, який відповідно до
наведених вимог закону підлягав
виплаті ПрАТ «УТСК», становить 22 796,89
грн., вказана сума була виплачена і
відповідно отримана позивачем і ним не
заперечується.

Доводи позивача, що вартість
транспортного засобу після ДТП має
визначатися не на підставі аварійного
сертифікату №24/02/13, а на підставі
експертного дослідження, виконаного за
замовленням позивача 16.04.2013 року
судовим експертом автотоварознавцем
ОСОБА_8, суд першої інстанції правильно
вважав необґрунтованими.

Надана позивачем копія проекту угоди
від 25.12.2012р. ПрАТ «УТСК» не підписана
(а.с.56). На заяву позивача від 25.02.2013р.
щодо виплати страхового відшкодування
ПрАТ «УТСК» про розмір страхового
відшкодування і його розрахунок
повідомило ОСОБА_2 листом від 12.03.2013р.
№149 (а.с.14).

ОСОБА_2 після виплати страхового
відшкодування не інформував ПрАТ
«УТСК» про те, що він не погодився з
фактично виплаченою йому сумою, щодо
жодних претензій або вимог про виплату
додаткових сум страхового
відшкодування не висував, правильність
експертного висновку, яким було
визначено вартість транспортного
засобу після ДТП, про що йому
повідомлялося страховою компанією
листом від 12.03.2013 року №149, не
заперечував і не спростовував.

Після цього, через сім місяців після
страхового випадку, що розглядається,
позивач провів оцінку аварійно
пошкодженого транспортного засобу.

З висновку експертного дослідження
№50/04 від 16.04.2013р. вбачається, що воно
проведене за заявою ОСОБА_2 від 18.04.2013
року. Згідно із висновком, вартість
автомобіля, що досліджувався, на дату
оцінки дорівнює вартості утилізації і
становить 8 153,28 грн.

Позивачем не доведено, що на дату цієї
оцінки транспортний засіб був у тому ж
стані, що після ДТП, та з жодних підстав
не спростовується висновок
експертного дослідження №24/02/2013,
складеного 13.02.2013 року.

З урахуванням викладеного суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що визначення розміру страхового
відшкодування з урахуванням
аварійного сертифікату №24/02/13
здійснене правомірно, визначена цим
дослідженням вартість транспортного
засобу після ДТП у сумі 25 583,63 грн.
належними та допустимими доказами не
спростована.

Вимоги позову про стягнення зі
страхової компанії витрат, понесених
позивачем, у сумі 1 000,0 грн. за
дослідження № 50/04 від 16.04.2013 року суд
першої інстанції правильно вважав
також необґрунтованими.

Оскільки, наявність правових підстав
для стягнення з відповідача витрат на
проведення дослідження № 50/04 від 16.04.2013
року позивачем не доведена і судом не
встановлена. Крім того, на
підтвердження витрат на проведення
дослідження вартості аварійно
пошкодженого автомобіля з ініціативи
позивача ним надано копію квитанції, з
якої вбачається, що від ОСОБА_2 прийнято
1000,0 грн. 01.04.2013 року, при цьому доказів
того, що ці кошти були сплачені саме за
дослідження, за проведенням якого
позивач звернувся до експерта 18.04.2013
року, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги позивача в
особі його представника є такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
позивача, висловлену у позові, та
представника останнього у судовому
засіданні та яку вони вважають такою,
що є єдино вірною та єдино можливою.

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції в оскаржуємій
частині ухвалено з додержанням вимог
ст. 213 ЦПК України, є законним та
обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами у справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення в оскаржуємій частині, яким
спір знайшов своє належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції в оскаржуємій частині або ж
його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту -
позивачеві ОСОБА_2 в особі його
представника ОСОБА_3 у задоволенні
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції в оскаржуємій частині
у повному обсязі у цій справі, останній
не має права на компенсацію за рахунок
відповідача ПрАТ «УТСК» судових
витрат, понесених ним у зв'язку із
розглядом справи у суді апеляційної
інстанції (а.с. 150).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14 квітня 2014 року у цій
справі в оскаржуємій частині залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяБєлка
В.Ю.Каракуша К.В.Гончар М.С.