АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8402/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Красвітна Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

11 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської
С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 27 серпня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради, про надання
дозволу на виїзд дитини за кордон, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивачка звернулась
до суду з даним позовом посилаючись на
те, що з 12 листопада 2011 року по 28
листопада 2013 року перебувала у шлюбі з
відповідачем, від якого мають спільну
дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом з позивачкою та
перебуває на її утриманні. Відповідач
участі у вихованні та догляді за
дитиною не бере, матеріальної допомоги
на утримання та розвиток дитини не
надає, а також перешкоджає у виїзді
дитини за кордон для відпочинку та
оздоровлення, не надає дозвіл на виїзд
дитини за кордон для відпочинку та
оздоровлення. У зв'язку з цим позивачка
просила суд надати дозвіл на виїзд на
тимчасові поїздки за кордон
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
дозволу батька дитини - ОСОБА_2, до
досягнення дитиною 16-річного віку, а
також дозволити ОСОБА_3 без згоди
ОСОБА_2 оформлювати документи для
тимчасового виїзду або супроводу
малолітньої ОСОБА_4 за межі України до
досягнення останньою 16-річного віку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року
позовні вимоги задоволено; вирішено
надати ОСОБА_3 дозвіл на виїзд на
тимчасові поїздки за кордон
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
дозволу батька дитини - ОСОБА_2, до
досягнення дитиною 16-річного віку;
вирішено дозволити ОСОБА_3 без згоди
ОСОБА_2 оформлювати документи для
тимчасового виїзду або супроводу
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за
межі України до досягнення останньою
16-річного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
судді вважає за необхідне апеляційні
скаргу задовольнити, рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, посилався на
доцільність задоволення позову, що
сприятиме якнайкращому забезпеченню
інтересів дитини, створенню належних
умов для виховання, відпочинку,
лікування, оздоровлення дитини, - однак,
з такими висновками місцевого суду
погодитись не можна.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 12
листопада 2011 року, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1
(а.с. 14).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2013
року шлюб сторін було розірвано (а.с. 8).

Від спільного подружнього життя
сторони мають доньку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 11), яка проживає разом
з позивачкою, що стверджується копією
свідоцтва про народження та визнано
сторонами.

Частиною 2 статті 313 ЦК України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла чотирнадцяти років, має право
пересуватися по території України лише
за згодою батьків (усиновлювачів),
опікунів та в їхньому супроводі або в
супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 4 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" та постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року N 57 "Про затвердження Правил
перетинання державного кордону
громадянами України" виїзд за межі
України громадянина, який не досяг
16-річного віку, і без згоди та супроводу
другого з батьків може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України", встановлено, що
виїзд за межі України громадян, які не
досягли 16-річного віку, у супроводі
одного з батьків або у супроводі осіб,
які уповноважені одним із батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

У ст. 141 Сімейного кодексу України
визначена рівність прав і обов'язків
батьків відносно дитини.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, колегія дійшла
висновку про недоведеність позову,
необґрунтованість доводів позивачки
про те, що надання дозволу на
виготовлення проїзного документу та
виїзд дитини за кордон, без зазначення
країни, терміну виїзду та повернення,
відповідатиме інтересам
неповнолітньої дочки сторін.

Крім того, надання рішенням суду
дозволу на майбутнє на постійні виїзди
дитини за кордон до досягнення нею
шістнадцятирічного віку та без згоди
батька суперечить ст. 4 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" і змісту
положень ст. ст. 141, 157 СК України, які
визначають рівність прав і обов'язків
батьків відносно виховання дитини.

Колегія звертає увагу, що довідка за
№584 від 09.01.2014 року для одержання
путівки на санаторно-курортне
лікування на території південного
берегу Криму видана на ім»я позивачки
ОСОБА_3 та не містить інформації про
наявність рекомендацій для лікування
дитини ОСОБА_4.

Посилання позивачки на те, що її мати
має у власності квартиру у м. Алушта
Автономної Республіки Крим, а сама
позивачка навчається у місті
Сімферополі - не є підставами для
задоволення позовних вимог про надання
дозволу на виготовлення проїзного
документу та виїзд дитини за кордон,
без зазначення терміну виїзду та
повернення, без погодження з
відповідачем.

Крім того, оскаржуваним рішенням грубо
порушені права відповідача на участь у
вихованні дитини та суттєво ускладнено
виконання рішення виконкому
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради за №150 від 20.06.2014
року, яким визначено спосіб участі
відповідача ОСОБА_2 у вихованні доньки
ОСОБА_4 шляхом зустрічей щотижня один
робочий день з 18-00 год. до 20-00 год. та
кожної суботи з 10-00 год. до 12-00 год. і з
16-00 год. до 18-00 год., в присутності ОСОБА_3
(а.с. 25).

Колегія приймає до уваги доводи
апелянта про те, що він не відмовляв
позивачці у наданні дозволу на виїзд
дитини за кордон на певний час та до
певної країни, однак вважає
недопустимим надання дозволу на
виготовлення проїзного документу та
виїзд дитини за кордон, без зазначення
країни, терміну виїзду та повернення,
без погодження з ним, батьком.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції сторонами
визнано, що відповідач не запрошувався
позивачкою до нотаріальної контори для
оформлення дозволу на виїзд дитини за
кордон; викладене стверджується
журналом та звукозаписом судового
засідання від 11 листопада 2014 року.

Отже, суду не надано доказів, що
відповідач невмотивовано відмовляє у
наданні нотаріально засвідченої згоди
на разові виїзди дитини за кордон.

Крім того, згідно пояснень позивачки в
судовому засіданні в суді апеляційної
інстанції, на даний час конкретних
планів щодо оздоровлення чи відпочинку
дитини за кордоном немає, відповідної
санаторно-курортної путівки на дитину
не оформлено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, районний суд неправильно
застосував матеріальний закон,
порушив вимоги процесуального закону,
тому оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 27 серпня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд
дитини за кордон - відмовити у повному
обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь