Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 16, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення матеріальної шкоди,
збитків (упущена вигода), -

встановив:

Позивачі звернулися до суду із
зазначеним позовом та просили стягнути
з відповідачів в солідарному порядку
упущену вигоду в сумі 297 935,00 грн., а
також матеріальну шкоду заподіяну
внаслідок привласнення майна
спадкодавців. В обґрунтування вимог
посилалися на те, що їм на праві
спільної часткової власності належить
АДРЕСА_1. Відповідачі, без законних на
то підстав, проживають в зазначеній
квартирі з 2004 року, договір найму не
укладають. Таким чином, посилаючись на
середню ціну оренди житла в м. Одесі, за
даними Інтернету, вважають, що вони
могли б одержати за передачу майна в
оренду 345 дол. США на місяць, та за
період з 11.04.2008р., по 01.07.2014р., загальна
сума має становити 25 530 доларів США
(еквівалент 297 935,00 грн.). В частині
завдання матеріальної шкоди зазначили,
що в квартирі, яка належить їм в порядку
спадкування, після смерті спадкодавця
залишалися цінні речі, обладнання,
меблі. Відповідачі незаконно присвоїли
собі майно, що знаходилося в квартирі,
отже повинні сплатити за це майно, його
ринкову вартість.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні,
вимоги позову підтримав.

Від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про
розгляд справи у його відсутність (а.с.
21).

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про місце та час його
проведення повідомлені належним чином,
що підтверджується розписками про
отримання судових повісток (а.с. 13-20),
причини неявки не повідомляли, заяв про
розгляд справи у їх відсутність не
надходило.

Суд ухвалює заочне рішення відповідно
до ст. 224 ЦПК України, про що не
заперечував позивач.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що АДРЕСА_1 належала на
праві власності ОСОБА_7 (а.с. 8). Разом із
власником в зазначеній квартирі, як
члени його сім'ї проживали ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6. ОСОБА_7, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті
відкрилася спадщина на зазначену
квартиру. Спадкоємцями першої черги
були сини померлого ОСОБА_1, ОСОБА_2.
Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 29.09.2004 року, яке
зареєстроване 11.12.2004р., та 21.12.2004р., (а.с. 8,
9, 10) визнано та зареєстровано право
власності в рівних частках, в порядку
спадкування на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, які із спадкодавцем та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, однією сім'єю не
проживали, спільне господарство не
вели, не мали взаємних прав та
обов'язків членів сім'ї. Крім того,
встановлено, що після смерті ОСОБА_7,
його внук ОСОБА_2, без згоди
співвласників, вселив в зазначену
квартиру свою дружину ОСОБА_5 та після
народження сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2,
здійснив реєстрацію місця проживання
сина в зазначеній квартирі. Також
встановлено, що відповідачі проживали
із попереднім власником квартири, як
члени його сім'ї, отже договір найму
житлового приміщення між ними не
укладався. Після набуття права
власності на АДРЕСА_1, нові
співвласники квартири ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, запропонували відповідачам
укласти договір найму належного їм
жилого приміщення. Пропозиція
позивачів на укладання договору найму,
відповідачами була відхилена.
Зазначені обставини встановлені
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 28.03.2014р., у справі № 523/12186/13,
яке набрало законної сили, а тому в силу
ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають
доказуванню.

В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, згідно до приписів статті
22 ЦК України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Отже, у
вигляді упущеної вигоди
відшкодовуються тільки ті збитки, які б
могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі використання
зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він
міг і повинен був отримати визначені
доходи, і тільки неправомірні дії
відповідача стали єдиною і достатньою
причиною, яка позбавила його
можливості отримати прибуток.

Разом із тим, судом встановлено, що
вимоги позивачів про стягнення
упущеної вигоди базуються на
розрахунку можливого прибутку у разі
використання приміщення з урахуванням
середньомісячного прибутку за даними
Інтернет сайтів. Такі розрахунки є
теоретичними, побудовані на можливих
очікуваннях отримання певного доходу
та не підтверджені відповідними
документами, що свідчили б про
конкретний розмір прибутку, який могли
б і повинні були отримати позивачі,
якщо б відповідачі не здійснювали
протиправні дії.

Водночас, сума збитків, яку просять
стягнути власники майна,
обґрунтовується умовним припущенням
про можливість отримання ними прибутку
в результаті випадкового збігу
обставин. Звертаючись із позовом про
стягнення упущену вигоду, необхідно
врахувати, що за таких обставин
наявність теоретичного обґрунтування
можливості отримання прибутку ще не є
підставою для його стягнення.
Стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.
Для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками і вини. За відсутності хоча
б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що вимоги позивачів, в частині
стягнення упущеної вигоди задоволенню
не підлягають.

За тих самих підстав не підлягає
задоволенню позов і в частині
стягнення ринкової вартості цінних
речей, обладнання, меблів, оскільки
позивачами взагалі не зазначено, яке
рухоме майно залишилося після
спадкодавця (або яке майно знищено,
відсутнє в натурі), яке саме спадкове
майно привласнили відповідачі, а також
вартість привласненого майна.

Частинами першою - другою статті 11 ЦПК
України визначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З іншими вимогами або з інших підстав,
позивачі до суду не зверталися.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212-215, 224-227
ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
матеріальної шкоди, збитків (упущена
вигода) - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив. за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: