05.10.2014 Єдиний унікальний номер 205/6401/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
05 жовтня 2014 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Тауса М.М.
при секретарі Попович Х.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспортну (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , Дніпропетровська міська рада про заборону вчиняти перешкоди у користуванні службовою квартирою, зобов`язання не створювати перешкоди та не чинити перешкоди у здійснені права користування службовим житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 19 окремий мостовий загін ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в липні 2013 року звернувся до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому просить заборонити відповідачам створювати будь-які перешкоди у користуванні та використанні за призначенням службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідачів не створювати перешкоди та не чинити перешкод позивачу використовувати своє законне право у користуванні службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу станом на 2007-2009 роки в 1935 окремому загоні 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту міністерства інфраструктури України (військова частина НОМЕР_2 ), та на той період, мав потребу, як діючий на той час військовослужбовець, на вселення у службове житло (службову квартиру). На підставі наказу командира 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України (військової частини НОМЕР_3 ) № 66 від 13.03.2009 року «Про розподіл службової житлової площі 44-хквартирного житлового будинку...», було видано ордер № 4 на той час військовослужбовцю громадянину ОСОБА_1 на склад сім`ї чотири особи, на право заняття двох кімнатної квартири, загальною площею 78,38 кв. м.

В подальшому, в 2009 році, наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України № 14 від 07.10.2009 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби, та відповідно - втратив службовий зв`язок з Державною спеціальною службою транспорту Міністерства інфраструктури України.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 протягом тривалого часу не мав жодних службових відносин з 26 Об`єднаним загоном Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України, та фактично не проживає, відповідна комісія 10.12.2012р. прибула за вищевказаною адресою та склала відповідний акт на предмет не проживання відповідачів у даній квартирі. Комісією було встановлено факт не проживання ОСОБА_1 , та інших відповідачів у даній квартирі, що підтвердили і сусіди.

13.05.2013р. наказом № 127 командира 26 Об`єднаного загону Держспецтрансслужби Міністерства інфраструктури України було проведено перерозподіл (новий розподіл) цієї службової квартири про, що ОСОБА_1 неодноразово було повідомлено, але протягом тривалого часу ОСОБА_1 протиправно створював, та продовжує і зараз протиправно створювати протиправні перешкоди балансоутримувачу цього службового житла у користуванні службовим житлом.
20.06.2013р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області в якій він просив вжити заходів до керівництва 26 Об`єднаного загону Держспецтрансслужби, але у висновку Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області зазначено, що у даному випадку вбачаються цивільно - правові відносини, вирішення яких не входить до компетенції ОВС, а є прерогативою суду куди й рекомендують звернутися зацікавлених осіб.
У 2013 році До Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області надходило 2 звернення від відповідача гр. ОСОБА_1 , 1969 р. н., в яких він вказував, що мешкає по АДРЕСА_1 , і в яких він просить вжити заходів до керівництва військової частини НОМЕР_4 , з вказівкою на те, що 20.06.2013 року невідомі особи без його відома намагалися замінити замок на вхідних дверях його квартири. Після чого він був змушений викликати працівників міліції.
У відповіді органів внутрішніх справ (висновку ОВС, та в постанові слідчого про закриття кримінального провадження) вказано, - що в ході розгляду матеріалу було з`ясовано, що квартира АДРЕСА_2 , являється службовим приміщенням військової частини НОМЕР_1 , та в 2009 році була надана для мешкання гр. ОСОБА_1 . В тому ж 2009 році останній звільнився з лав Збройних сил України. Відповідно до акту від 10.12.2012 року в складі комісії було зафіксовано той факт, що за вказаною адресою гр. ОСОБА_1 ніколи не мешкав, що підтвердили сусіди. Також наказом № 127 від 13.05.2013 року вказану квартиру було перерозподілено на нового (іншого) службовця, та про це неодноразово було сповіщено гр. ОСОБА_1 , який в свою чергу створює перешкоди до користування службовим житлом військової частини.
За вказаною адресою останній не був зареєстрований, та фактично не проживав.
Крім того, позивач у позові зазначив, що фактичне не проживання, та наявність заборгованості за комунальні послуги відповідача (відповідачів) порушує законні права та законні інтереси юридичної особи - ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_5 ), адже вказане службове житло військового містечка № НОМЕР_6 зазначеного загону по вул. Військових залізничників у м. Дніпропетровську є власністю держави, та знаходиться на балансі 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) - (тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) є балансоутримувачем цього будинку).
Зазначене житло є службовим житловим фондом військової частини, де можливе проживання тільки тих осіб, які мають службові, трудові чи будь-які інші з цим пов`язані відносини з зазначеним Міністерством інфраструктури України, та Об`єднаним загоном Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України.
Відповідач та члени його сім`ї не проживають за вказаною адресою, та не мають жодних трудових або будь-яких інших відносин з військовою частиною, та не є прописаними за цією адресою.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях послався на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 , відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснив, що в березні 2009 року він, як військовослужбовець, отримав ордер на право користування квартирою АДРЕСА_2 для проживання в ній разом із своєю родиною: дружиною та двома дітьми. Проте, внутрішні роботи у квартирі не були проведені, у зв`язку з чим, квартира була у нежитловому стані. В усній формі керівництво військової частини надало йому вказівку проводити у квартирі ремонт, а також зняло його з квартирного обліку. Згодом він завіз у квартиру особисті речі і будівельні матеріали в листопаді 2009 року звільнився із ЗСУ на пенсію. На той час він, разом зі своєю сім`єю проживав у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , яке було продано, а оскільки службова квартира була непридатною для проживання, його родина у квітні 2009 року переїхала у гуртожиток за адресою: АДРЕСА_4 , кімнати 529-531 де вони зареєстровані та проживають на теперішній час. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що отримавши ордер на право користування службовою квартирою, він не зареєструвався у зазначеній квартирі, а також не зареєстрував там членів своєї сім`ї, через те, що у для цього було б потрібно знятися з реєстрації у гуртожитку, що мало б наслідком обов`язкове виселення з нього, але вселитися у надану службову квартиру вони не могли, оскільки там проводилися ремонтні та будівельні роботи. Також відповідач ОСОБА_1 зазначив, що, розуміючи, що йому надано ордер на непридатну для проживання житлову площу, він мав можливість відмовитися він наданої йому службової квартири, проте він цього не зробив, оскільки вважав, що після закінчення там внутрішніх робіт, які здійснював за власний рахунок, він разом зі своєю родиною вселиться туди та буде там проживати.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що відповідач ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України, у зв`язку з чим на нього поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, передбачене ст. 12 цього Закону право військовослужбовця та членів його родини на забезпечення службовим житловим приміщенням, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у судове засіданні не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, суду надали письмові заяви про розгляд справи без їй участі.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву, в які просив розглядати справу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачі ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 , відповідачки ОСОБА_2 , представника третьої особи Дніпропетровської міської ради Черненкової Г.М., дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, відповідності, належності та допустимості, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Матеріалами справи встановлено, що наказом командира 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту Міністерства інфраструктури України (військової частини НОМЕР_4 ) № 66 від 13.03.2009 року ОСОБА_1 було видано ордер № 4 на право зайняття двох кімнатної квартири, загальною площею 78,38 кв.м. з сім`єю у складі чотирьох осіб (а.с.7)

Відповідно до балансової довідки від 22.07.2013 року № 36, житловий будинок АДРЕСА_2 перебуває на балансі 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) за інвентарним номером 10310117 та являється державною власністю в особі Міністерства інфраструктури України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2009 року № 251 старший прапорщик ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас ЗСУ за п. «А» частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із закінченням строку контракту (а.с. 12).

Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_5 з 07.04.2009 року (а.с. 64-69).

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 13.05.2013 року № 127 ордер № 4, виданий ОСОБА_1 за право зайняття зазначеної квартири визнано недійсним; квартиру АДРЕСА_2 виділено начальнику штаба, першому заступнику командира ВЧ НОМЕР_4 ОСОБА_5 та членам його родини (а.с. 100-105).

В судовому засіданні встановлено, що зазначений наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 13.05.2013 року № 127, зокрема в частині визнання недійсним ордеру № 4 та виділення спірної квартири ОСОБА_5 не оскаржувався, не оспорювався та недійсним не визнався. Зазначені обставини підтвердили як представник позивача ОСОБА_6 так і відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, суд вважає, що дана обставина не підлягає додатковому доказуванню, з огляду на положення ст. ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що 30.12.2008 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 виданий ордер № 207 на право зайняття із сім`єю з чотирьох осіб житлової площі за адресою: АДРЕСА_6 , 531 постійно (а.с. 115);

10.03.2009 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1 виданий ордер № 31 на право зайняття із сім`єю з чотирьох осіб житлової площі за адресою: АДРЕСА_6 , 531 строком до 28.02.2010 року (а.с.125).

Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради Черненкова Г.М. у судовому засіданні пояснила, що всі відповідачі на цей час зареєстровані та проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 кімнати 529, 531 на постійній основі. Зазначений гуртожиток перебуває у комунальній власності та знаходиться на балансі Дніпропетровської міської ради. Право проживання відповідачів у гуртожитку збоку Дніпропетровської міської ради не оспорюється на те заперечується.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії (а.с. 95-98). Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 144).
Проте, у зазначеному рішенні суду встановлені певні обставини, які мають бути враховані судом при вирішенні цього спору на відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Так, рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що ОСОБА_1 , у зв`язку з отриманням позивачем кімнат АДРЕСА_7 на підставі наказу № 251 від 1 листопада 2009 року командира військової частини НОМЕР_2 було виключено зі списків особового складу управління військової частини, з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Ленінського РВК м. Дніпропетровська.
Також цим же судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 у надану йому службову квартиру не вселився.
Відповідно до ст. 52 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів, а у випадках, передбачених Радою Міністрів СРСР, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.
Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЖК УРСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
Частиною 1 ст. 122 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Відповідно до п. 2 положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого Постанови Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 року №37 «Про службові жилі приміщення» службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Пункт 15 даного Положення передбачає, що службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні.
Статтею 326 ЦК України визначено, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 вчиняв дії, пов`язані з чиненням перешкод представникам відповідача у здійсненні від імені держави права власності на спірну квартиру, які виразилися у тому, що ОСОБА_1 заперечувала та не надавав можливості службовцям військової частини НОМЕР_1 увійти до спірної квартири, перешкоджав у доступі до квартири шляхом встановлення вхідний дверей та замків тощо.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно, ним вчинялися дії щодо недопущення службовців військової частини НОМЕР_1 до спірної квартири, пояснивши це тим, що він діяв на захист свого житлового права та інших прав, оскільки у цій квартирі ним були проведені ремонті роботи на зберігалися особисті речі.
Проте, відповідачами у судовому засіданні не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме вони проводили ремонтні роботи у квартирі та зберігали в ній свої речі.
У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача у частині заборони відповідачам створювати перешкоди у користуванні та використанні за призначенням службовим житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 є обґрунтованими.

Проте, суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідачів не створювати перешкод на не чинити перешкоди відповідачу у використовувати своє законне право у користуванні службовим житловим приміщенням не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені передчасно, оскільки, із задоволенням позовних вимог про заборону відповідачам створювати перешкоди у користуванні спірною квартирою, одночасне зобов`язання відповідачів не чинити ці ж самі перешкоди є недоцільним. Крім того, в судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі у майбутньому можуть вчиняти певні дії направленні на перешкоджання позивачу у використанні та розпорядженням спірною службовою квартирою.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати понесені позивачем мають бути присудженні з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 52, 121, 122, ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 326, 386 Цивільного Кодексу України ст.ст. 2, 10, 11, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 , Дніпропетровська міська рада про заборону вчиняти перешкоди у користуванні службовою квартирою, зобов`язання не створювати перешкоди та не чинити перешкоди у здійснені права користування службовим житловим приміщенням задовольнити частково.
Заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 створювати будь-які перешкоди 19 окремому мостовому загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) у користуванні та використанні за призначенням службовим житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити
Стягнути з ОСОБА_1 на користь 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 57 (п`ятдесят сім) гривень 35 копійок судових витрат на сплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 57 (п`ятдесят сім) гривень 35 копійок судових витрат на сплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 57 (п`ятдесят сім) гривень 35 копійок судових витрат на сплату судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь 19 окремого мостового загону 26 об`єднаного загону Державної спеціальної служби транспортну (військова частина НОМЕР_1 ) 57 (п`ятдесят сім) гривень 35 копійок судових витрат на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя М.М. Таус