У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна
В.М., Дем'яносова
М.В.,
Мостової Г.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської
філії товариства з обмеженою
відповідальністю «Орлан-Транс-Груп»
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 01 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Львівської філії
товариства з обмеженою
відповідальністю «Орлан-Транс-Груп»
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, компенсації втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати, відшкодування моральної
шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 03
червня 2008 року він працював водієм
автотранспортних засобів для
перевезення вантажів у міжміському,
міжобласному та міжнародному
сполученні на вантажних автомобілях
всіх марок у товаристві з обмеженою
відповідальністю «Орлан-Транс-Груп»
(далі -ТзОВ «Орлан-Транс-Груп») з повною
індивідуальною матеріальною
відповідальністю, з оплатою праці
згідно з відпрацьованим часом.

Наказом від 29 вересня 2010 року № 128-кф
ОСОБА_1 було звільнено з роботи за
власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП
України.

Вказуючи, що при звільненні йому не
були виплачені 5925 грн добових за
перебування у відрядженні за кордоном
та оскільки вказані кошти були
стягнуті з ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» лише
за рішенням апеляційного суду
Львівської області від 27 червня 2012 року
і були зараховані в рахунок погашення
його заборгованості перед ТзОВ
«Орлан-Транс-Груп» лише 20
листопада 2013 року, посилаючись на
приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України,
позивач просив стягнути з ТзОВ
«Орлан-Транс-Груп» на свою користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 29
вересня 2010 року до 20 листопада 2013 року.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 24 червня 2014 року, в
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 01 вересня 2014 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі ухвалено нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1
було задоволено частково. Стягнуто з
ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» на користь
ОСОБА_1 63043 грн 30 коп. середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні, 526 грн.
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з пропущенням строків виплати,
1000 грн. моральної шкоди, а всього - 64 569
грн 03 коп. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТзОВ
«Орлан-Транс-Груп» просить скасувати
рішення апеляційного суду та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, суд апеляційної інстанції
виходив з наявності підстав,
передбачених ст. ст. 116, 117 КЗпП України,
для стягнення з ТзОВ «Орлан-Транс-Груп»
на користь позивача середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні.

Судами встановлено, що з 03 червня 2008
року ОСОБА_1 працював водієм
автотранспортних засобів для
перевезення вантажів у міжміському,
міжобласному та міжнародному
сполученні на вантажних автомобілях
всіх марок у ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» з
повною індивідуальною матеріальною
відповідальністю, з оплатою праці
згідно з відпрацьованим часом.

Наказом від 29 вересня 2010 року № 128-кф
ОСОБА_1 було звільнено з роботи за
власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП
України.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 03 жовтня 2011 року
позов ТзОВ «Орлан - Транс - Груп» було
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ТзОВ «Орлан-Транс-Груп»
заборгованість за неповернутий
залишок понад суму, згідно зі звітом
про використання коштів, наданих на
відрядження, в розмірі 18 221 грн 18 коп. та
суму штрафних санкцій у розмірі 2733 грн
18 коп., всього - 20 954 грн. 64 коп. У
зустрічному позові ОСОБА_1 про
стягнення з ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» 5925
грн невиплачених добових на
відрядження відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 27 червня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 грудня 2012 року, рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 03 жовтня 2011 року в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ
«Орлан-Транс-Груп» 2733 грн 18 коп.
штрафних санкцій скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.
В частині відмови у задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до
ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» про стягнення
невиплачених добових на відрядження за
кордон - скасовано, та в цій частині
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено та стягнуто з ТзОВ
«Орлан-Транс-Груп» на користь ОСОБА_1 5925
грн невиплачених добових на
відрядження за кордон.

Ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 20 листопада 2013 року
проведено зарахування зустрічних
однорідних вимог, визнано виконавчий
лист, виданий Франківським районним
судом м. Львова 17 липня 2013 року про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ
«Орлан - Транс - Груп» 18 550 грн 72 коп.
таким, що не підлягає виконанню в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» суми у розмірі
5925 грн.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Таким чином, непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що оскільки при звільненні з роботи
ОСОБА_1 не були виплачені 5925 грн добових
за перебування у відрядженні за
кордоном і оскільки ці кошти були
стягнуті з ТзОВ «Орлан-Транс-Груп» лише
за рішенням апеляційного суду
Львівської області 27 червня 2012 року і
були зараховані в рахунок погашення
його заборгованості перед ТзОВ
«Орлан-Транс-Груп» лише 20 листопада 2013
року, то на підставі ст. ст. 116, 117 КЗпП
України, з ТзОВ «Орлан-Транс-Груп»
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок суду апеляційної
інстанції відповідає обставинам
справи, а також узгоджуються з нормами
матеріального та процесуального права,
які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Орлан-Транс-Груп» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 01 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна Судді:
В.М. Коротун Г.І. Мостова
М.В.
Дем'яносов О.В. Ступак