АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення заборгованості за кредитним
договором на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулося з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 28.08.2008 р.
№2619/0808/71-081 від 28.08.2008 р. відповідно до
якого відповідачка отримала кредит в
розмірі 165 000 доларів США на строк по
28.08.2030 р. з сплатою 12,5 % річних для
придбання квартири АДРЕСА_1, шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором, 28.08.2008 р. між сторонами був
укладений Іпотечний договір №
2619/0808/71-081-Z-1, відповідно до якого ОСОБА_1
передала Банку в іпотеку зазначену
вище квартиру.

28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та між ТОВ «ФК ВекторПлюс» і ТОВ
«Кредитні ініціативи» були укладені
договори факторингу, внаслідок яких
відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ
«Кредитні ініціативи» набуло статусу
кредитора за кредитним договором,
позичальником за яким є ОСОБА_1

Посилаючись на те, що відповідачка не
виконує зобов'язання щодо повернення
кредитних коштів та процентів за його
користування, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 р., яка станом на
01.03.2013р. складає 3 055 293,47 грн., шляхом
проведення прилюдних торгів,
встановивши початкову ціну предмету
іпотеки на рівні, не нижчому на
звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 31.03.2014 р. позов задоволено.

Справа №754/9093/13-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/8146/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Смирнова
Є.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Звернено стягнення
на предмет іпотеки за іпотечним
договором № 2619/0808/71-081-Z-1 від 28.08.2008 р., а
саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 90.80 кв. м., житловою площею 46.80 кв.
м., що належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», встановивши початкову
ціну предмету іпотеки на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 р. в
сумі 1 303 762, 21 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Кредитні ініціативи» судовий збір в
розмірі 3441 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ТОВ «Кредитні
ініціативи», посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Зазначала, що суд першої інстанції не
урахував, що будь-яких повідомлень про
відступлення права грошової вимоги
факторові від ВАТ «Сведбанк», ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» або ТОВ «Кредитні
ініціативи» вона не отримувала,
позивач не довів, що саме він є
кредитором, і саме перед ним у
відповідача є зобов'язання, які раніше
виникли між нею ОСОБА_1 та ВАТ
«Сведбанк».

Крім того посилалась на те, що позивач
не надав до суду належних доказів на
підтвердження суми нарахованої
заборгованості та, що звернення
стягнення на предмет іпотеки порушує
не тільки її права, а й права
неповнолітніх дітей на користування
предметом іпотеки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав. Звертали увагу на набрання
чинності Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», протягом дії якого
не може бути примусово стягнуте
нерухоме майно, яке вважається
предметом виступає як забезпечення
зобов'язань за споживчими кредитами,
наданими в іноземній валюті.

Представник ТОВ «Кредитні
ініціативи» в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи зазначена особа була
повідомлена.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

За змістом ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28.08.2008 р. між ВАТ
«Сведбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №2619/0808/71-081,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит в сумі 165 000 доларів США зі
сплатою 12,5% річних за користування
кредитними коштами, на строк з 28.08.2008 р.
по 28.08.2060 р.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, 28.08.2008 р. між
Банком та ОСОБА_1 укладено Іпотечний
договір, відповідно до якого
відповідач передав Банку в іпотеку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 90,80 кв.м.

28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
було укладено договір факторингу. Того
ж дня, між ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, відповідно до
якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло
статусу кредитора/стягувача за
кредитним договором № 2619/0808/71-081 від
28.08.2008 р., позичальником за яким є ОСОБА_1

З розрахунку наданого ТОВ «Кредитні
ініціативи» убачається, що станом на
01.03.2013 р. заборгованість ОСОБА_1 за
вказаним кредитним договором
становить 3 055 293,47 грн., з яких
заборгованість за кредитом - 1303762,21 грн.;
заборгованість по відсоткам - 692668,90
грн., пеня - 1058862,36 грн.

Правильність зазначеного розрахунку
заборгованості ОСОБА_1 та її
представник не спростували належними
та допустимими доказами.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 22.11.2013 р. позовну заяву ТОВ
«Кредитні ініціативи» позовні вимоги,
в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
по відсоткам в розмірі 692,668, 90 грн. та
пені в розмірі 1 058 862,36 грн. залишено без
розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
«Кредитні ініціативи» про звернення
стягнення на предмет іпотеки квартиру
АДРЕСА_1, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 р., суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що відповідач не виконує зобов'язання
за кредитним договором, та не довів, що
його не було повідомлено про
відступлення права грошової вимоги та
зміну кредитора.

Відповідно до п.2.3 договору
факторингу від 28.11.2012 р., укладеного між
ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи», перехід від Клієнта до
Фактора прав вимоги заборгованості до
боржників відбувається в дату
відступлення, якою є дата укладення
цього договору, після чого Фактор стає
новим кредитором по відношенню до
боржників стосовно заборгованості та
набуває відповідні права вимоги.

Пунктом 2.5 цього договору Фактор
зобов'язується надіслати письмові
повідомлення боржникам про
відступлення Клієнтом Фактору прав
вимоги заборгованості, підготовлені за
формою, встановленою в додатку №3 до
цього договору.

Наступне відступлення Фактором
прав вимоги заборгованості до
Боржників будь-яким третім особам
допускається на розсуд Фактора без
необхідності отримання будь-якої згоди
Клієнта чи третіх осіб.

ОСОБА_1 не надала належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
те, що зазначені договори факторингу
укладені з порушенням вимог чинного
законодавства, або права по них не були
фактично передані.

25.04.2013 р. ТОВ «Кредитні ініціативи»
направило ОСОБА_1 повідомлення про
набуття ним прав нового кредитора за
договорами факторингу, укладеними
28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи», в якому зазначило розмір
заборгованості за кредитним договором
№ 2619/0808/71-081 від 28.08.2008 р., яка станом на
01.03.2013 р. становила 382 246,15 дол. США, що
відповідно до офіційного курсу
Національного банку України складало 3
055 293,47 грн., і вимагало повернення
кредиту у строк до тридцяти днів та
попередило, що у разі невиконання цієї
вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи»
розпочне звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд першої
інстанції при вирішенні спору не
урахував положень ст.18 Закону України
«Про охорону дитинства», ст.12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», є
безпідставними, виходячи з наступного.

Перевіряючи доводи відповідачки про
те, що ТОВ «Кредитні ініціативи»
позовні вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки не підлягають
задоволенню, оскільки в квартирі
зареєстровані та проживають її п'ятеро
неповнолітніх дітей, та відсутня згода
Органу опіки та піклування на їх
виселення, суд першої інстанції
обґрунтовано зазначив, що на час
укладення кредитного та іпотечного
договорів, неповнолітні діти не були в
ній зареєстровані та не є
співвласниками зазначеної квартири, а
тому згода Органу опіки та піклування
на укладення іпотечного договору не
була потрібна.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».
Доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Посилання ОСОБА_1 та її представника на
набрання чинності Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», протягом
дії якого не може бути примусово
стягнуте нерухоме майно, яке
вважається предметом іпотеки, якщо
таке майно виступає як забезпечення
зобов'язань за споживчими кредитами
наданими в іноземній валюті, не є
підставою для скасування законного і
обґрунтованого рішення суду, оскільки
відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

За змістом ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на час його ухвалення, в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-V11 від 03.06.2014 р.
набрав чинності з 07.06.2014 р. (після
ухвалення рішення суду), і втрачає
чинність з дня набрання чинності
законом, який врегульовує питання
особливостей погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів і позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Тобто, з моменту набрання
чинності Закону № 1304-V11 від 03.06.2014 р., і
до набрання чинності спеціального
закону, оскаржуване рішення суду не
підлягає виконанню на будь-якій стадії,
в тому числі і стадії виконавчого
провадження.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 31 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: