Ухвала

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Маляренка А.В.,Леванчука А.О.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії -
Тернопільського обласного управління
акціонерного товариства «Ощадбанк» до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
звернення стягнення на Ѕ частини майна,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Тернопільського обласного управління
акціонерного товариства «Ощадбанк» на
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 02 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» в особі філії -
Тернопільського обласного управління
акціонерного товариства «Ощадбанк»
(далі −? Банк) звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просив суд
звернути стягнення на Ѕ частини
належного ОСОБА_6 нерухомого майна, яке
розташоване по АДРЕСА_1, а саме:
земельної ділянки площею 0,16 га з
цільовим призначенням −? землі
житлової та громадської забудови (для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд), житлового будинку з
надвірними побудовами та спорудами,
земельної ділянки площею 0,13 га з
цільовим призначенням −? землі
сільськогосподарського призначення
(для ведення особистого селянського
господарства), в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_7 в сумі 1 527 469 грн
84 коп.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що під час укладання ОСОБА_7
договору відновлювальної кредитної
лінії від 11 липня 2008 року № 11 (далі -
Кредитний договір) він перебував у
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6, а
тому, укладаючи кредитний договір, діяв
в інтересах сім'ї, отримані кошти
витрачалися в сімейних інтересах, а
відтак кредитні кошти є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
за наслідками чого у подружжя виникли
спільні майнові обов'язки сплати
кредитної заборгованості.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 02 січня 2014
року, у вищезазначеному позові
відмовлено.

У касаційній скарзі Банк, просить
скасувати оскаржувані судові рішення і
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні
пред'явленого позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що оскільки
припинилось право спільної сумісної
власності сторін на спірне майно (ст. 372
ЦК України), то відсутні підстави для
звернення стягнення на Ѕ частини майна
відповідача.

Такий висновок судів є правильним,
відповідає фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
які правильно застосовані з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
перебувають у шлюбі з 15 лютого1992 року. 11
липня 2008 року між Банком та третьою
особою укладено Кредитний договір, за
умовами якого Банк надав позичальнику
грошові кошти в сумі 200 000 00 доларів США
з відсотковою ставкою 16 % річних, з
терміном повернення у строк до 10 липня
2018 року. У свою чергу відповідач
виступив майновим поручителем за
Кредитним договором, однак рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 10 серпня 2012
року по справі № 2-9561/11 було визнано
недійсними договір майнової поруки від
11 липня 2008 року № 1 та договір іпотеки
від 14 липня 2008 року.

Судами також встановлено, що рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 07 квітня 2010
року за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визнано право
власності по Ѕ частини за кожним, а
саме: на житловий будинок з надвірними
побудовами та спорудами по АДРЕСА_1;
земельну ділянку площею 0,13 га
сільськогосподарського призначення
(для ведення особистого селянського
господарства), яка розташована у с. Гаї
Шевченківські Тернопільського району
та на земельну ділянку площею 0,16 га,
призначену для житлової та громадської
забудови (для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд), яка
розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 23−?24).

Вказане право зареєстроване за
сторонами, про що свідчать витяги про
державну реєстрацію права власності
від 07 липня 2011 року.

Відповідно до ст. 73 СК України, за
зобов'язання одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Отже, посилання відповідача на ч. 3 ст. 61
СК України, згідно з якою, одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
є безпідставним.

Крім того, рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 серпня 2010 року у справі №
2-7119/10 вирішено стягнути з ОСОБА_7
заборгованість за Кредитним договором,
проте відповідач у справі жодних
зобов'язань перед Банком не має.

Не заслуговує на увагу посилання
позивача на те, що кредитні кошти були
використані в інтересах сім'ї.

Виходячи з положень ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім встановлених ст. 61 цього Кодексу
випадків. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять будь-яких
документальних підтверджень факту
витрати кредитних коштів у інтересах
сім'ї.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому підстав для їх зміни чи скасування
немає.

Наведені в скарзі доводи не дають
підстав для скасування або зміни
оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що оскаржувані судові
рішення відповідають вимогам закону й
підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Тернопільського обласного управління
акціонерного товариства «Ощадбанк»
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 жовтня 2013 року, залишене
без змін ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 02 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.В. Маляренко А.О.
Леванчук В.А. Нагорняк Т.О. Писана