Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2014 року
м. КиївСуддя судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

Гвоздик П.О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 05 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 20 червня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Перший
інвестиційний банк», про захист прав
співвласника, усунення перешкод у
здійсненні права власності, припинення
права власності та визначення порядку
користування квартирою та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа - Публічне акціонерне
товариство «Перший інвестиційний
банк», про визнання майна особистою
власністю, визнання кредитного
договору таким, що укладений в
інтересах сім'ї, стягнення грошових
коштів, сплачених за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа - ПАТ «Перший
інвестиційний банк», про захист прав
співвласника, усунення перешкод у
здійсненні права власності, припинення
права власності та визначення порядку
користування квартирою.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ
«Перший інвестиційний банк», про
визнання майна особистою власністю,
визнання кредитного договору таким, що
укладений в інтересах сім'ї, стягнення
грошових коштів, сплачених за
кредитним договором.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 14 квітня 2014 року
первісний та зустрічний позови
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1. Визнано кредитний договір від
06 листопада 2012 року, укладений
між ОСОБА_3 та ПАТ «Перший
інвестиційний банк» таким, що
укладений в інтересах сім'ї, а в решті
вимог позовів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 05 червня
2014 року рішення місцевого суду в
частині визнання права власності на
1/2 частку квартири змінено. Визнано
за ОСОБА_2 право власності на 19/100 часток
квартири АДРЕСА_1, а в решті рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 20 червня 2014 року
виправлено описки та арифметичні
помилки в зазначеному рішенні суду.
Зазначено, що: в мотивувальній частині
рішення сума отримана ОСОБА_4 від
продажу 15/100 часток квартири АДРЕСА_2
складає 37 961 грн, а не 25 813 грн 50 коп.;
правильно вважати частку особистого
майна ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 - 92/100, а
не 62/100; частка спільного майна подружжя
ОСОБА_3 складає 8/100 часток, а не
38/100 часток, а ідеальна частка ОСОБА_2
складає 4/100 часток спірної квартири, а
не 19/100 часток; за ОСОБА_2 визнати право
власності на 4/100 часток квартири
АДРЕСА_1, а не 19/100 часток; шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний рішенням
Фрунзенського районного суду м.
Харкова 02 грудня 2013 року, а не 02 грудня
2003 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
судові рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення
місцевого суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Розглянувши касаційну скаргу, вважаю,
що підстави для відкриття касаційного
провадження відсутні, виходячи з
наступного.

Змінюючи рішення місцевого в частині
визначення розміру частки ОСОБА_2 в
нерухомому майні, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтовано
висновку про те, що лише 8/100 часток
зазначеної квартири є спільним майном
подружжя, оскільки решта житлового
приміщення придбана за особисті кошти
ОСОБА_3

Вирішуючи питання про виправлення
описок та арифметичних помилок у
судовому рішенні, суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що через
зазначення неправильностей, які
стосуються суми отриманих
ОСОБА_4 від продажу квартири коштів і
частки особистого майна ОСОБА_3 та
сумісного майна подружжя ОСОБА_3,
помилково вказана частка в квартирі,
право власності на яку визнано за
ОСОБА_2, а також зазначено хибну дату
розірвання шлюбу між сторонами, що в
розумінні ст. 219 ЦПК України є
помилками, допущеними при його
оформленні, а тому в судове рішення
необхідно внести відповідні
виправлення.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені в ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Із змісту касаційної скарги та
оскаржуваних судових рішень
апеляційного суду не вбачається
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«Перший інвестиційний банк», про
захист прав співвласника, усунення
перешкод у здійсненні права власності,
припинення права власності та
визначення порядку користування
квартирою та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Перший
інвестиційний банк», про визнання
майна особистою власністю, визнання
кредитного договору таким, що
укладений в інтересах сім'ї, стягнення
грошових коштів, сплачених за
кредитним договором.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами
направити ОСОБА_2.

Касаційну скаргу залишити в суді
касаційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
П.О. Гвоздик