Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Євтушенко О.І.,

Коротуна В.М., Штелик
С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Сихівської
районної адміністрації до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: Львівське
комунальне підприємство «Житловик - С»,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання
демонтувати самочинно збудоване
приміщення, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 3 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Сихівська районна
адміністрація звернулась

до суду з указаним позовом,
обґрунтувавши свої вимоги тим, що

відповідачі проживають у будинку, який
обслуговує Львівське

комунальне підприємство (далі - ЛКП)
«Житловик - С» за адресою:

АДРЕСА_1.

Зазначала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
самочинно збудували комору на сходовій
клітці другого поверху вищевказаного
будинку. При розгляді питання про
самочинно збудовану комору Сихівська
районна адміністрації прийшла до
висновку, що спірна комора підлягає
демонтажу, оскільки збудована без
проектної документації та згоди усіх
мешканців будинку.

Розпорядженням голови Сихівської
районної адміністрації від

13 грудня 2012 року за № 638 було
затверджено висновок та зобов'язано
ОСОБА_3 демонтувати самочинно
збудовану комору, однак остання
відмовилась добровільно виконувати
розпорядження.

Посилаючись на наведене, Сихівська
районна адміністрація просила
зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати спірну
комору у вказаному будинку.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 25 жовтня

2013 року у задоволенні позовних вимог
Сихівської районної адміністрації
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 3 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги Сихівської районної
адміністрації задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати
самочинно улаштовану комору у
приміщеннях загального користування
на сходовій клітці другого поверху
біля входу на горище в будинку АДРЕСА_1.
У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 є
власником квартири

НОМЕР_2, а ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1, який знаходиться у
комунальній власності та перебуває на
обслуговуванні ЛКП «Житловик-С».

10 грудня 2012 року ЛКП «Новий Львів»
направлено на адресу Сихівської
районної адміністрації звернення щодо
самовільного встановлення комори на
сходовій клітці будинку НОМЕР_1 за
вказаною адресою.

Згідно протоколу Сихівської районної
адміністрації від 11 грудня

2012 року № 25 розглянуто заяву ЛКП «Новий
Львів» та встановлено, що у будинку
НОМЕР_1, на площі загального
користування житлового будинку, ОСОБА_3
встановила комору без згоди всіх
мешканців будинку, без дозволу та
розробленої проектної документації на
виконання будівельних робіт, а тому
самочинно збудована комора підлягає
демонтажу.

Постановою адміністративної комісії
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради від 8 листопада
2012 року № 236 на ОСОБА_3 було накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу за самовільно встановлену
комору на горищі за вказаною адресою.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 26 грудня

2012 року скасовано постанову
адміністративної комісії Сихівської
районної адміністрації Львівської
міської ради від 8 листопада 2012 року №
236 про притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності, а
справу передано на новий розгляд до
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради.

Постановою адміністративної комісії
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради від 18 січня 2013
року № 13 закрито провадження у справі
про адміністративне правопорушення
ОСОБА_3 у зв'язку із закінченням строків
притягнення до адміністративної
відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не було надано
належних доказів того, що саме ОСОБА_3
здійснено влаштування комори на
сходовій клітці будинку

НОМЕР_1, та будь-яких доказів щодо вини
останньої у вчиненні правопорушення в
постанові не наведено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позов, апеляційний суд виходив з того,
що самочинно збудована комора
використовується в особистих
інтересах ОСОБА_3, оскільки останньою
встановлено двері, навісний замок і в
коморі зберігаються її особисті речі.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК
України, житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Судом першої інстанції було вірно
встановлено що, постановою Сихівського
районного суду м. Львова від 26 грудня 2012
було задоволено позов ОСОБА_3 до
Сихівської районної адміністрації
Львівської міської ради та скасовано
постанову районної адміністрації про
притягнення

ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності за облаштування
комори, яка була предметом розгляду у
вказаній справі.

При цьому, в описовій частині
вищевказаної постанови є лише
посилання на довідку про склад сім'ї,
виданої ЛКП «Новий Львів», крім цього
інших доказів про облаштування комори
саме ОСОБА_3 до матеріалів справи
відповідачем не долучено (а.с. 21-22).

Також, підставою для відмови у
задоволенні позову стало і те, що
первинно у серпні 2012 року було складено
протокол про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_4 на
підставі тієї ж довідки про склад сім'ї,
який в подальшому був розглянутий на
комісії Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради,
та після надання доказів того, що
останній там не проживає і не веде
жодного побуту у будинку НОМЕР_1 за
вказаною адресою, було відмовлено у
притягненні ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності.

Однак, задовольняючи частково позов,
суд апеляційної інстанції
безпідставно не взяв до уваги
вищевказані обставини справи.

Доводи апеляційного суду з приводу
того, що комора використовується в
особистих інтересах ОСОБА_3,
спростовуються показами свідка ОСОБА_7
у суді першої інстанції, що спірна
комора була збудована ще в п'ятдесятих
роках двадцятого століття і в ній
зберігаються речі

ОСОБА_6

Крім цього, апеляційний суд не дав
оцінки рішенню Сихівського районного
суду м. Львова від 23 травня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області,
яким було відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_6, про встановлення
порядку користування

спільною сумісною власністю, предметом
розгляду якої було горище, допоміжні
приміщення в т. ч. спірна комора, які
ОСОБА_5 просив поділити (а.с. 28-29).

Отже, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність та необґрунтованість
позовних вимог Сихівської районної
адміністрації, оскільки матеріали
справи не містять жодних відомостей та
доказів того, що влаштування комори
було здійснено саме ОСОБА_3, а тому
підстави для зобов'язання демонтувати
самочинно улаштовану комору у
приміщеннях загального користування
на сходовій клітці другого поверху
біля входу на горище у будинку АДРЕСА_1
відсутні.

Оскільки на час ухвалення рішення
судом першої інстанції було досліджено
усі надані сторонами докази, їм дано
відповідну правову оцінку та зроблено
висновки, що відповідають обставинам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

Тому, рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню в силі.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 3 квітня 2014 року
скасувати, рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 25 жовтня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.П.
Касьян В.М. Коротун О.І. Євтушенко
С.П. Штелик