АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2949/14Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівВишні Н. В. , Пономаренка В. В.
при секретаріНаконечній М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 20.11.1993 року вона з ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 26.08.2014 року згідно рішення Черкаського районного суду. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач зловживає спиртними напоями, на цьому грунті влаштовував скандали та бійки. Вказувала, що сторони під час шлюбу спільною працею та за кошти сім'ї побудували житловий будинок по АДРЕСА_1, який зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності від 25.08.1999 року №1009. Даний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В будинку проживає вона з неповнолітнім сином ОСОБА_10.

З жовтня 2010 року ОСОБА_6 з відповідачем стали проживати окремо: відповідач переїхав проживати до своєї матері, спільне господарство вони не ведуть. Позивачка вважає, що оскільки з нею проживає неповнолітній син, відповідач недобросовісно сплачує аліменти, маючи на даний час заборгованість по сплаті аліментів близько 30 000 грн., не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, неодноразово виносив з дому спільне майно, яке фактично пропивав, завдаючи шкоду інтересам сім'ї, тому суд має право відповідно до ч.2, 3 ст.70 СК України відступити від засад рівності часток подружжя на її користь.

У зв'язку з цим, позивачка просила визнати жилий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та поділити вказане майно, визнавши право власності за нею на 3/5 частин будинковолодіння, а за відповідачем на 2/5 частин.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Ухвалено визнати 12/100 частин будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 об'єктом права особистої приватної власності ОСОБА_8.

Ухвалено визнати 88/100 частин будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_6 право власності на 44/100 частин будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_8 право власності на 56/100 частин будинковолодіння (з урахуванням частки особистої приватної власності), що розташоване по АДРЕСА_1.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 ? судових витрат по справі, що становить 121 грн. 80 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з 20.11.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 26.08.2014 року рішенням Черкаського районного суду. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25.08.1999 року за ОСОБА_8 на праві особистої власності зареєстрований жилий будинок по АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

Відповідно до договору дарування укладеного 23.04.1996 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_8, останній від своєї матері ОСОБА_12 отримав в дар незакінчений будівництвом (готовністю 12%) будинок по АДРЕСА_1. На момент укладення договору дарування, за вказаною адресою були побудовані: фундамент, літня кухня-сарай, пристройка, сарай, погріб, уборна, огорожа №1-2, водоколонка №4, що підтверджується заключенням з архівної справи БТІ по спірному домоволодінню /а.с.33/. Вказані споруди знаходяться там і на даний час.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю, який діяв на момент укладення договору дарування, майно, яке належало кожному із подружжя до укладення шлюбу, а також отримане ним в період шлюбу в дар або в порядку спадкування, є особистою власністю кожного з них.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме 88/100 частин спірного будинковолодіння є об»єктом спільної сумісної власності, які і підлягають поділу між подружжям в порядку передбаченому ч. 1 ст. 70 СК України, оскільки 12/100 частин отриманих відповідачем за договором дарування відповідно до положень сімейного законодавства, яке діяло як на час укладення угоди так і на час розірвання шлюбу та поділ майна подружжя є його особистою власністю.

Однак ухвалюючи рішення про визнання 12/100 частин будинковолодіння по АДРЕСА_1 об»єктом права особистої власності відповідача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки сторонами така позовна вимога не заявлялась. Враховуючи відсутність такої позовної вимоги, колегія суддів вважає необхідним із резолютивної частини рішення суду виключити абзац про визнання 12/100 частин будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 об»єктом права особистої власності ОСОБА_8.

Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апелянта про те, що при розгляді справи судом першої інстанції були допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а оцінка доказів судом першої інстанції була проведена з порушенням ч. 2 ст. 212 ЦПК України, оскільки результати оцінки доказів відображені в рішенні суду з наведенням мотивів їх прийняття чи відмови, що відповідає вимогам викладеним в ч. 4 ст. 212 ЦПК України

Колегія суддів також не може прийняти до уваги твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд застосував закон, який не поширюється на дані правовідносини і не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню, апелянт конкретно не вказав, який саме застосований судом закон не поширюється на дані правовідносини і які саме норми матеріального права підлягали застосуванню.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Тобто збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе при наявності певної умови - якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно має заборгованість по аліментах на неповнолітню дитину, але з березня 2014 року частково почав сплачувати аліменти, крім того в добровільному порядку надає матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка навчається, а саме частково оплачує її навчання у Черкаському медичному коледжі. Щомісячний платіж по аліментах складає станом на вересень 2014 року 686 гривень 25 копійок.

Оскільки нарахована відповідачу заборгованість по аліментах підлягає до стягнення на користь позивачки, розмір щомісячної суми, яка підлягає до сплати визначений за рішенням суду, і позивачка не вказує що цей розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування неповнолітнього сина, колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність підстав для відступлення від рівності часток подружжя в спільному майні подружжя з підстав передбачених ч. 3 ст. 70 СК України. Наявність інших істотних обставин, в розумінні ч. 2 ст. 70 СК України, які є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя, позивачка суду не довела, а тому висновок суду першої інстанції і в цій частині колегія суддів вважає таким, що ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, змінивши рішення суду, а саме виключити з його резолютивної частини перший абзац про визнання 12/100 частин будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 об'єктом права особистої приватної власності ОСОБА_8. В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7- задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя - змінити, виключивши з резолютивної частини рішення перший абзац про визнання 12/100 частин будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 об'єктом права особистої приватної власності ОСОБА_8.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили одразу після його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :