АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Кирилюк Г.М.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 квітня 2014р. по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

у лютому 2014р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідачів
солідарно 352 130,81грн. заборгованості за
кредитним договором та пеню у сумі 29
208грн. 95коп.

Мотивуючи позові вимоги, позивач
зазначав, що 4 квітня 2008р. уклав з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
генеральний договір про надання
кредитних послуг, відповідно до якого
зобов'язався надати позичальнику
кредитні послуги в рамках ліміту,
встановленого в базовій валюті, що
дорівнює 258 973 доларів США, в порядку та
на умовах зазначених у договорі. У цей
же день з позичальником була укладена
додаткова угода, за умовами якої
позичальник отримав 300 000грн., які
відповідач зобов'язався повернути не
пізніше 6 квітня 2015р. та сплатити за
користування кредитом 14,5% річних. Також
сторонами було погоджено, що погашення
кредитної заборгованості буде
здійснюватися щомісячними платежами у
розмірі 5 710грн. Проте, відповідач
взятих на себе зобов'язань не
виконував, у зв'язку із чим станом на 13
січня 2014р. виникла заборгованість у
сумі 352 130,81грн., з яких 240 519,98грн.
кредитна заборгованість та 111 610,83грн.
заборгованість за процентами. Також
умовами договору передбачена сплата
пені, яка становить 29 208,95грн.

У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 4
квітня 2008р. з ОСОБА_2 був укладений
договір поруки, за яким поручитель несе
солідарну відповідальність із
позичальником.

Заочним рішенням суду від 22
квітня 2014р. позов задоволено.

Ухвалою суду від 12 червня 2014р.
заява відповідачів про перегляд
заочного рішення суду залишена без
задоволення.

У поданій апеляційній скарзі
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Апелянт посилається на
безпідставність прийняття судом, як
доказу, розрахунку заборгованості,
який був наданий позивачем, так як
заборгованість повинна
підтверджуватися первинними
бухгалтерськими документами.

Також апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального

№ апеляційного провадження:№
22-ц/796/10300/2014
Головуючий у суді
першої інстанції: Кравець Д.І.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.права, так як суд не звернув увагу на
ту обставину, що банк в односторонньому
порядку

- 2 -

змінив процентну ставку за
користування кредитом, хоча про це не
були повідомлені ні позичальник, ні
поручитель, а заявляючи вимоги про
дострокове повернення кредиту, банк не
заявив вимоги про розірвання
кредитного договору.

Рішення суду в частині стягнення
кредитної заборгованості з ОСОБА_2 не
оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст.
303 ЦПК України не є предметом
апеляційної перевірки.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, пояснення представника
позивача, яка вважала рішення суду
законним, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що 4 квітня 2008р.
між АКІБ «УкрСиббанк» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 укладений
генеральний договір № 0 про
надання кредитних послуг, відповідно
до якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредитні послуги в рамках
ліміту, встановленого в базовій валюті,
що дорівнює 258 973 доларів США в порядку
та на умовах зазначених у договорі.
Умови і порядок надання, сума, строк і
порядок виконання зобов'язань, розмір і
порядок плати за кредитні послуги
стосовно кожної кредитної послуги в
межах кредитного договору
оформляються додатковою угодою до
цього договору у формі індивідуальної
угоди, що є невід'ємною частиною до
основного договору.

У цей же день з позичальником була
укладена додаткова угода до
Генерального договору про надання
кредитних послуг № 0, за умовами
якої позичальник отримав 300 000грн., які
відповідач зобов'язався повернути не
пізніше 6 квітня 2015р. та сплатити за
користування кредитом 14,5% річних.

Пунктом 2.2. додаткової угоди сторони
погодили, що погашення кредитної
заборгованості буде здійснюватися
щомісячними платежами у розмірі 5
710грн., а пунктом 3.2. сторони визначили,
що за користування кредитними коштами
понад встановлений додатковою угодою
строк процентна ставка встановлюється
у розмірі 29% річних.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позичальник умов кредитного договору
не виконував у повному обсязі, у зв'язку
із чим виникла заборгованість та право
банку вимоги про дострокове повернення
кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає обставинам справи,
наданим сторонами доказам та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Апелянт не оспорює отримання
кредитних коштів у сумі 300 000грн., що
також підтверджено випискою про рух
коштів по рахунку НОМЕР_1 відповідача.

Позивачем суду надані
довідки-розрахунки заборгованості за
кредитним договором та за користування
кредитом, з яких вбачається, що
останній платіж по погашенню кредитної
заборгованості позичальником внесено 5
червня 2010р., а останній платіж по
погашенню процентів за користування
кредитом здійснено 26 грудня 2012р. Цими ж
довідками підтверджено, що
заборгованість за кредитним договором
погашалася нерегулярно та не у повному
розмірі, який був визначений
додатковою угодою сторін.

З наданого банком розрахунку
встановлено, що заборгованість по
кредитному догово-

- 3
-

ру станом на 13 січня 2014р. становить 352
130,81грн., з яких 240 519,98грн. кредитна
заборгованість та 111 610,83грн.
заборгованість за процентами, пеня за
період з 12 грудня 2012р. по 12 грудня 2013р.
становить 29 208,95грн.

Доводи апелянта про те, що
позивачем не надані належні докази у
підтвердження наявності у нього
заборгованості за кредитним договором,
колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

При цьому, кожна сторона на
власний розсуд визначає обсяг таких
доказів.

Враховуючи правовідносини, які
виникли між сторонами, позивач
зобов'язаний довести, що ним були
виконані зобов'язання за кредитним
договором, а саме надані кредитні
кошти, а позичальник зобов'язаний
довести, що ним виконуються
зобов'язання по кредитному договору, а
саме здійснюється погашення кредитної
заборгованості.

Проте, апелянтом доказів у
підтвердження виконання ним своїх
зобов'язань за кредитним договором та
сплату кредитної заборгованості у
повному обсязі відповідно до умов
додаткової угоди не надано.

Надані представником апелянта
апеляційному суду квитанції не
спростовують розрахунку
заборгованості, наданого позивачем,
оскільки з призначення платежів, які
зазначені у наданих квитанціях,
вбачається, що платежі були здійснені
для поповнення рахунку, оплати
орендної плати, зарахування
торгівельної виручки або погашення
кредитної заборгованості за іншим
кредитним договором № 710 та інше.

Погашення заборгованості за
спірним кредитним договором №0
підтверджено квитанціями від 12 грудня
2012р. на суму 2040 доларів США, 26 грудня
2012р. на 800 доларів США, від 16 жовтня 2012р.
на суму 2000 доларів США, які були
зараховані банком, як погашення
процентів за користування кредитом, що
підтверджується наданою позивачем
довідкою-розрахунком заборгованості
за процентами.

Також апелянтом не надано
доказів списання банком коштів з його
рахунку НОМЕР_1, як визначено сторонами
у п. 7.1.1. генерального договору, у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 0.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором у
повному обсязі.

Твердження апелянта про те, що
банк неправомірно в односторонньому
порядку підвищив процентну ставку, не
погодивши з ним, як позичальником,
даної дії, що суперечить ст.ст. 1056, 1061 ЦК
України, колегія суддів вважає
безпідставним, так як умовами
додаткової угоди, укладеної
відповідачем з банком, а саме пунктом
3.2., сторони погодили, що за
користування кредитними коштами понад
встановлений додатковою угодою строк
процентна ставка встановлюється у
розмірі 29%, а з наданого позивачем
розрахунку заборгованості вбачається,
що підвищена процентна ставка
нарахована на заборгованість, яка є
простроченою.

Надані позивачем докази в цій
частині спростовані відповідачем не
були.

Посилання апелянта на
відсутність у позивача права на вимогу
дострокового повернення кредиту,
колегія суддів вважає необґрунтованою.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, право банку на
дострокове повернення кредиту
передбачено п. 6.1. генеральної угоди, у
разі порушення позичальником умов
договору.

Судом повно встановлені
обставини справи, оцінені надані
докази, правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,

- 4 -

докази, надані апелянтом, не
спростовують висновків суду та
доказів, наданих позивачем, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити,
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 22 квітня
2014р. в частині задоволення позовних
вимог, заявлених до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: