АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5371/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 643/9339/14-ц
Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Котелевець А.В.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2, ОСОБА_3, на ухвалу Московського
районного суду м. Харкова від 27 червня
2014 року у цивільній справі за поданням
Державного виконавця Московського
ВДВС Харківського міського управління
юстиції Машкіна І.О., зацікавлена особа
ОСОБА_5, про заборону виїзду за межи
України боржнику ОСОБА_2, -

в с т а н о в и л а:

Державний виконавець Московського
ВДВС ХМУЮ звернувся до суду з поданням,
у якому просить боржника ОСОБА_2
тимчасово обмежити у праві виїзду за
межі України.

Вказує, що на виконанні у Московському
ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий напис
про стягнення з боржника ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 боргу у сумі 80 000,00 грн.,
виконавче провадження по якому
відкрите 21.11.2012 року. Але боржник даний
виконавчий напис до теперішнього часу
не виконав, майна не має, уклоняється
від сплати боргу, що є підставою для
обмеження його виїзду за межі України.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 27 червня 2014 року подання
задоволене. Боржника ОСОБА_2 обмежено
тимчасово у праві виїзду з України до
виконання зобов'язань, покладених на
нього виконавчим написом №2933 про
стягнення з нього на користь ОСОБА_5
боргу у сумі 80 000,00 грн. Виконання ухвали
в частині тимчасового обмеження
боржника у праві виїзду з України
покладене на Державну прикордонну
службу України.

Не погодився з таким рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_2 та в особі
свого представника ОСОБА_3 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана ухвала є незаконною,
ухваленою з порушенням норм
матеріального права та підлягає
скасуванню.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як встановлено судом першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами,на виконанні Московського
ВДВС ХМУЮ знаходиться виконавчий напис
про стягнення з боржника ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 боргу у сумі 80 000,00 грн.,
виконавче провадження по якому
відкрите 21.11.2012 року. Боржнику
надавався строк на добровільне
виконання виконавчого напису, але до
теперішнього часу борг не сплачений і
виконавчий напис боржником не
виконаний.

Задовольняючи подання державного
виконавця щодо тимчасового обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду з України,
районний суд виходив із того, що
останній ухиляється від сплати боргу, а
майна, на яке можливо звернути
стягнення за виконавчим написом,
боржник не має.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець в процесі здійснення
виконавчого провадження має право
зокрема у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого напису, виданого
18.07.2012 року Приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7, за яким стягненню з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_5 підлягає борг у сумі
80 000,00 грн., відкрите 21.11.2012 року.

Ухвалою Московською районного суду м.
Харкова від 01 березня 2013 року зупинене
стягнення на підставі виконавчого
напису № 2933 від 18 липня 2012 pоку в зв'язку
із зверненням ОСОБА_2 до суду із позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання договору
позики недійсним. 25 березня 2013 року
Постановою державного виконавця
Московського відділу ДВС ХМУЮ
Соклакової О.М. зазначене виконавче
провадження зупинене.

Станом на 15.03.2013 р. ОСОБА_2 на праві
приватної власності належало:

? частка 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1;

житловий будинок, та надвірні побудови
по АДРЕСА_2.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 27.02.2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_7
про визнання договору позики недійсним
відмовлено в повному обсязі. Ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 09.04.2014 року зазначене рішення
районного суду залишено без змін.

31 березня 2014 року, тобто в період
зупинення виконавчого провадження по
стягненню з ОСОБА_2 суми боргу, між ним
(боржником за виконавчим провадженням)
та ОСОБА_9 (донькою боржника) було
укладено договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом ХМ ПО
Харківської області ОСОБА_10 за
реєстровим № 216, за яким ОСОБА_2 передав
у безоплатну власність дочці - ОСОБА_9 ?
частку квартири АДРЕСА_1.

Виходячи із встановлених обставин,
судова колегія вважає, що висновок
районного суду про ухилення ОСОБА_2 від
сплати боргу є обгрунтованим, оскільки
за час виконання виконавчого напису
про стягнення з нього суми боргу жодних
дій на погашення суми ОСОБА_2 не
зроблено, натомість, дії з відчуження
власного майна свідчать про небажання
виконувати такі зобов'язання.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Згідно п. 2, п. 8 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у випадках, де діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
невиконанні зобов'язання та він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
до виконання зобов'язань.

Відповідно до положень ст. 2 Закону
України «Про Державну прикордонну
службу України»№ 661-IV від 3 квітня 2003
року, однією із основних функцій
Державної прикордонної служби України
є здійснення в установленому порядку
прикордонного контролю і пропуску
через державний кордон України осіб,
транспортних засобів, вантажів та
іншого майна, а також виявлення і
припинення випадків незаконного їх
переміщення.

Згідно пункту 8 ст. 19 Закону України
«Про Державну прикордонну службу
України» на Державну прикордонну
службу України відповідно до
визначених законом завдань
покладаються, окрім іншого,
запобігання та недопущення виїзду з
України осіб, яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про необхідність тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені
представником ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
апеляційній скарзі, висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,
ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 27 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -