У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Бондаренко Н.В., Шеремет А.М.

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Національного університету водного
господарства та природокористування
на рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 04 грудня 2013
року по справі за позовом
Національного університету водного
господарства та природокористування
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за проживання в гуртожитку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року Національний
університет водного господарства та
природокористування звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за проживання в
гуртожитку № 8 університету,
посилаючись на те, що відповідачка
займаючи кімнати № 410 а,б, належним
чином не виконує обов'язки з оплати за
користування житловою площею та
комунальними послугами, у зв'язку з чим
заборгованість відповідачки складає 5
358 грн. 89 коп., яку і просив стягнути з
ОСОБА_1.

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зустрічним позовом до
Національного університету водного
господарства та природокористування
про скасування абзацу № 1 примітки до
наказу № 146 від 17 березня 2011 року,
абзацу 1 примітки до наказу № 395 від 22
липня 2011 року, абзацу № 1 примітки до
наказу № 93 від 10 лютого 2012 року та
зобов'язання зробити перерахунок,
посилаючись на те, що вказані накази в
частині не встановлення плати за
проживання у гуртожитку сімей у
відособлених приміщеннях, не
відповідають нормам, які встановлені
розділом IV Положеннями про гуртожитки.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 04 грудня 2013
року у задоволенні первісного та
зустрічного позовів відмовлено.

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/1720/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Крижова О.Г.

Доповідач : Демянчук С.В.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 22 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні
первісного позову скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Національного університету водного
господарства та природокористування 5
348 грн. 89 коп..

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України від 04 червня 2014 року рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 22 січня 2014 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення Рівненського міського суду від
04 грудня 2013 року в частині вирішення
позову ОСОБА_1 залишено без змін.

Національний університет водного
господарства та природокористування
(далі НУВГП) оскаржив рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні первинного позову.
Вказавши, що дане рішення постановлене
з порушенням норм процесуального права
та без належного дослідження судом
матеріалів справи.

Зазначає, що місцевий суд, відмовляючи
у задоволенні первинного позову,
не врахував норми Примірного
положення про гуртожитки, що регулюють
плату за проживання в гуртожитках.
Послуги проживання в гуртожитках
є одним із видів платних послуг, що
надаються державними навчальними
закладами на підставі п. 4 розділу 8
Переліку платних послуг, які можуть
надаватись державними навчальними
закладами, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 20 січня
1997 року № 38. Конкретний розмір плати за
проживання в гуртожитках
встановлюється керівництвом вищого
навчального закладу і розраховується
відповідно до законодавства, тарифів,
порядку розрахунків за комунальні
послуги залежно від рівня комфортності
житла. Гуртожиток, в якому проживає
ОСОБА_1 розрахований для проживання
студентів на ліжко-місце з санітарною
нормою 6 кв.м на одну людину. ОСОБА_1
займає дві кімнати, які передбачені
для заселення п"яти студентів і не є
відособленим приміщенням, тому, є
незаконним висновок, що плата за
користування гуртожитком сім"ї ОСОБА_1
має бути встановлена по ставках
квартирної плати для гуртожитків
державного та громадського
житлового фонду.

З наведених підстав просить рішення
суду першої інстанції в цій частині
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову НУВГП.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_1 вказує на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, яке просить
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта просить
апеляційну скаргу задовольнити в
повному обсязі.

ОСОБА_1, її представник апеляційну
скаргу не визнали, покликаючись на
законність рішення, просять апеляційну
скаргу відхилити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Межами доводів апеляційної скарги
відмова в задоволенні позовних вимог
Національного університету водного
господарства та природокористування
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за проживання в гуртожитку .

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
кімнати АДРЕСА_1, перебувають у
відособленому користуванні
відповідачки, а нарахування
заборгованості за проживання в цих
кімнатах проводилось з порушенням
вимог п. 38 Постанови Ради Міністрів
УРСР № 208 від 03.06.1986 "Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки"
(далі Постанови), оскільки, ця
заборгованість не може нараховуватись
за кількість займаних ліжко-місць.

Щодо даних висновків, суд першої
інстанції навів відповідні мотиви та
доводи з якими погоджується і колегія
суддів, виходячи з наступногою.

Судом встановлено: на балансі позивача
знаходиться гуртожиток, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Безпосереднє обслуговування цього
гуртожитку здійснюється НУВГП. Ця
обставина підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, а саме:
інвентарною карткою обліку
основних засобів у бюджетних
установах, розпорядженням міського
голови від 31 березня 2003 року про
надання дозволу на реконструкцію
гуртожитку під житловий будинок та
висновком комплексної
державної експертизи по робочому
проекту реконструкції гуртожитку. На
даний час реконструкція гуртожитку
не проведена.

Відповідно до обставин, встановлених
рішенням Рівненського міського суду
від 08 грудня 2006 року, яке є чинним,
ОСОБА_1, як молодий спеціаліст, 20 серпня
1991 року була зарахована на посаду
лікаря-терапевта здоровпункта НУВГП, у
зв'язку з чим поселена в гуртожиток
АДРЕСА_1 і їй, як одинокій матері,
надано житло, що складалось з двох
кімнат. На іншу роботу в Рівненську
обласну дитячу лікарню переведена у
липні 1994 році. (а.с. 39-41).

На підставі розпорядження ректора
НУВГП від 28 листопада 2008 року № 69,
ОСОБА_1 виданий ордер від 22 грудня 2008
року № 402, яким їй надано право з дочкою
до 30 червня 2009 року займати квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідачка проживає у вказаних
кімнатах з дочкою, зятем та онукою та
вносить регулярно квартплату згідно
реальних витрат. Наведені обставини
сторонами не оспорюються.

З урахуванням вірно встановлених
фактичних даних, судова колегія вважає
оскаржуване рішення суду правильним по
суті та ухваленим з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних та, заслуговуючих на
увагу доказів, які б спростовували
висновки суду, представник позивача
суду не надав.

Належними і допустимими доказами в
передбаченому законом порядку,
представник позивача висновки суду не
спростував.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Вбачається, що судом
при вирішенні спору в повній мірі
дотримано ці вимоги закону.

Відхиляючим доводи представника
апелянта про право керівника
навчального закладу змінювати поряд
оплату за проживання в гуртожитку в
відособленому приміщенні з реальних
витрат /як квартплата/ на плату за
користування ліжко-місцем кожного
проживаючого, колегія суддів виходить
з того, що оскільки є встановленими та
не спростованими обставини того, що
відповідачка проживає відповідно до
наданого ордеру в відособленому
приміщенні, тому відповідно до п. 38
Приміного положення про гуртожитки,
плата за користування жилою площею в
приміщеннях, що знаходяться у їх
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
стосунках, правадиться за
встановленими ставками. Витрати на
комунальні послуги входять до ставки
плати за користування жилою площею і
окремо плата за них не стягується.

Громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, вносять
плату за користування жилою плещею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати /тарифах/,
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Як пояснили сторони в апеляційному
суді, відповідачка сплачує комунальні
послуги відповідно до вищевказаного
порядку, що не оспорюється в даній
справі.

Таким чином, немає правових підстав для
стягнення з відповідачки плати за
проживання в гуртожитку відповідно до
наказу по НУВГП від 22 липня 2009 року №
343 „Про оплату за проживання в
гуртожитках НУВГП на 2009-2010 роки", наказу
№ 146 від 17 березня 2011 року, наказу № 93
від 10 лютого 2012 року (а.с. 42-52).

Поскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
та зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Національного
університету водного господарства
та природокористування відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді:
Н.В.Бондаренко

А.М. Шеремет