АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№ 22ц/790/6007/14
Справа №635/3700/14-ц
Головуючий 1 інстанції Юдін Є.О.
Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М.,
Довгаль А.П.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 22 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, ВГІРФО
Харківського РВ ГУМВС України у
Харківської області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим будинком, усунення перешкод у
користуванні житловим будинком шляхом
виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи -
ОСОБА_5, ВГІРФО Харківського РВ ГУМВС
України у Харківської області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим будинком,
усунення перешкод у користуванні
житловим будинком шляхом виселення.

В обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що відповідно до
договору дарування від 28 березня 2011
року вона є власником житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

В зазначеному житловому будинку з
01.08.2007 року зареєстрований відповідач -
ОСОБА_3, який з 2007 року по 2011 рік
підтримував сімейні відносини з її
матір'ю - ОСОБА_5

Просила визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням та усунути перешкоди у
користуванні та розпорядженні її
майном - житловим будинком, шляхом
виселення та зняття з реєстрації
ОСОБА_3

Позивач в судовому засіданні
підтримала заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на те, що він має право на
користування домоволодінням.

Третя особа ОСОБА_5 не заперечувала
проти задоволення позовних вимог.

Представник ВГІРФО Харківського РВ
ГУМВС України у Харківської області в
судове засідання не з'явився.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 22 липня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням в домоволодінні за
адресою: АДРЕСА_1. Усунуто перешкоди
ОСОБА_4 у користуванні та розпорядженні
її майном - житловим будинком за
вищевказаною адресою, шляхом виселення
ОСОБА_3 з зазначеного будинку. В іншій
частині вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у позові. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що він
проживав у спірному будинку як член
сім'ї власниці, проводив його ремонт за
рахунок коштів, отриманих від продажу
його матір'ю іншого житлового будинку.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги,
виселяючи відповідача, суд першої
інстанції виходив з того, що ним не
надано доказів на підтвердження свого
права на проживання в займаному
житловому будинку.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має
для суду наперед встановленого
значення. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Встановлено, що 01.08.2008 року ОСОБА_3 був
зареєстрований в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34 - 50 ).

28.03.2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4
укладено договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1. Договір зареєстровано
в КП «Харківське районне БТІ» 14.04.2011
року ( а.с. 8 - 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Таке свідчить про те, що виникнення
права членів сім'ї власника будинку
(квартири) на користування цим будинком
та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім'ї
власника будинку на об'єкт власності є
похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку на відчуження цих об'єктів,
закон не передбачив при цьому перехід
прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку .

Суд, виселяючи відповідача із спірного
жилого будинку, виходив з того, що у
зв'язку з відсутністю договірних
відносин з новим власником будинку -
ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 втратив
право користування цим будинком,
оскільки він не є членом її сім'ї.

Обставини, на які посилається ОСОБА_3,
як на обґрунтування своїх заперечень
щодо його участі у проведенні ремонту
спірного будинку в рахунок оплати за
проживання, не знайшли свого
підтвердження у суді.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження того, що між ним та
колишньою власницею - ОСОБА_5
укладалися будь-які угоди, які давали б
право ОСОБА_3 проживати в спірному
будинку після зміни власника.

Рішення в частині відмови в знятті з
реєстраційного обліку ОСОБА_3
сторонами не оскаржувалося, судовою
колегією не переглядалося.

З огляду на наведене судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без
зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 313,
п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 22 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді