У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.,
Суддів:Євграфової Є.П., Завгородньої
І.М.,Журавель В.І., Ізмайлової
Т.Л.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанку Росії» про визнання
недійсними договорів банківського
вкладу (депозиту) з видачею купонного
ощадного (депозитного) сертифіката на
пред'явника в рамках договору щодо
банківського обслуговування,
повернення грошових коштів, за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
публічного акціонерного товариства
«Дочірній банк Сбербанку Росії» про
визнання недійсними договорів
банківського вкладу (депозиту) з
видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явника в рамках договору щодо
банківського обслуговування,
повернення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_8, який діє в
інтересах публічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанку
Росії», на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 06 серпня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 23 вересня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7, публічного
акціонерного товариства «Дочірній
банк Сбербанку Росії»(далі - ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії») про
визнання недійсними договорів
банківського вкладу (депозиту) з
видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явника в рамках договору щодо
банківського обслуговування,
повернення грошових коштів.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що їй стало відомо про укладення 30
грудня 2013 року її чоловіком ОСОБА_7
низки договорів банківського вкладу
(депозиту) з видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явлення в рамках договору
банківського обслуговування на
загальну суму 2 100 000,00 доларів.

У березні 2014 року чоловік повідомив її,
що подав до банку заяву про дострокове
погашення купонних ощадних
(депозитних) сертифікатів за всіма
договорами, але не зможе отримати
грошові кошти у валюті.

Оскільки купонні ощадні (депозитні)
сертифікати були погашені достроково
та перераховані на поточний рахунок,
відкритий на ім`я ОСОБА_7 в національній
валюті України за курсом 9,9 грн за долар
США, а на день отримання коштів курс
складав 10,6 грн за долар США, у зв'язку з
чим їх родина втратила 139 000,00 доларів
США, тому звернувся до суду з позовом,
та просив визнати вказані договори
недійсними та застосувати правові
наслідки недійсності правочину
відповідно до ст. 216 ЦК України і
зобов'язати банк повернути ОСОБА_7 2 100
000,00 доларів США .

Позивач вважає, що внесені грошові
кошти є спільною сумісною власністю
подружжя, а ОСОБА_7 всупереч вимог ч. 2
ст. 369 ЦК України розпорядився ними без
її згоди, тому вона звернулась до суду з
позовом та просила визнати вказані
договори недійсними та застосувати
правові наслідки недійсності
правочину відповідно до ст. 216 ЦК
України і зобов'язати банк повернути
ОСОБА_7 2 100 000,00 доларів США.

ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_6, ПАТ «Дочірній
банк Сбербанку Росії» про визнання
недійсними договорів банківського
вкладу (депозиту) з видачею купонного
ощадного (депозитного) сертифіката на
пред'явника в рамках договору щодо
банківського обслуговування,
повернення грошових коштів.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
його дружина ОСОБА_6 уклала з ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії»
договори банківського вкладу
(депозиту) на загальну суму 1 025 000,00
доларів США. Позивач вважає грошові
кошти, внесені його дружиною до
банківської установи є спільною
власністю подружжя, на розпорядження
якими він згоди не надавав.

Оскільки купонні ощадні (депозитні)
сертифікати були погашені достроково
та перераховані на поточний рахунок,
відкритий на ім`я ОСОБА_6 в національній
валюті України за курсом 9,9 грн за долар
США, а на день отримання коштів курс
складав 10,6 грн за долар США, у зв'язку з
чим їх родина втратила 40 000,00 доларів
США, тому звернувся до суду з позовом,
та просив визнати вказані договори
недійсними та застосувати правові
наслідки недійсності правочину
відповідно до ст. 216 ЦК України і
зобов'язати банк повернути ОСОБА_6 1 025
000,00 доларів США .

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 06 серпня 2014
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 23 вересня 2014 року позов ОСОБА_6
задоволено. Визнано недійсними
договори банківського вкладу
(депозиту) з видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явника в рамках договору щодо
банківського обслуговування, укладені
30 грудня 2013 року між ОСОБА_7 та ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії».
Повернуто сторони у становище, яке
існувало до укладення спірних
договорів, а саме: зобов'язано ПАТ
«Дочірній банк Сбербанк Росії»
повернути ОСОБА_7 в натурі 2 100 000,00
доларів США шляхом перерахування ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» на
поточний рахунок ОСОБА_7 № НОМЕР_1,
відкритий в ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» Харківське
відділення № 3 коштів в сумі
2 100 000,00 доларів США; зобов'язано
ОСОБА_7 повернути ПАТ «Дочірній
банк Сбербанку Росії» в натурі 20 454 156,62
грн шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії». Зустрічний позов
ОСОБА_7 задоволено. Визнано недійсними
договори банківського вкладу
(депозиту) з видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явника в рамках договору щодо
банківського обслуговування, укладені
30 грудня 2013 року між ОСОБА_7. та ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії».
Повернуто сторони у становище, яке
існувало до укладення спірних
договорів, а саме: зобов'язано ПАТ
«Дочірній банк Сбербанк Росії»
повернути ОСОБА_6 в натурі 1 025 000,00
доларів США шляхом перерахування ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» на
поточний рахунок ОСОБА_6
№ НОМЕР_2, відкритий в ПАТ «Дочірній
банк Сбербанку Росії» Харківське
відділення № 3 коштів в сумі 1 025 000,00
доларів США; зобов'язано ОСОБА_6
повернути ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії» в натурі 9 984 041,82 грн шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії». Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, який діє в
інтересах ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії» просить скасувати ухвалені
судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суди виходили із того,
що укладені договори між ОСОБА_6 та ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» та між
ОСОБА_7 та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії» виходять за межі дрібних
побутових, а тому підлягають визнанню
недійсними, оскільки відсутня згода
одного з подружжя на укладення
вказаних договорів, у зв'язку з чим ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії»
зобов'язаний повернути ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 грошові кошти.

Однак, з такими висновками судів
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з 27
листопада 2007 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

30 грудня 2013 року між ОСОБА_7 та ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» були
укладені договори банківського вкладу
(депозиту) з видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явника на загальну суму 2 100 000,00
доларів США.

В свою чергу ОСОБА_6 30 грудня 2013 року
уклала з ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» договори
банківського вкладу (депозиту) з
видачею купонного ощадного
(депозитного) сертифіката на
пред'явника на загальну суму 1 025 000,00
доларів США.

Частинами 1, 2 статті 65 СК України
передбачено, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за
рахунок, на який внесений вклад,
застосовується положення про договір
банківського рахунку (Глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Отже, після укладення ОСОБА_7 та ОСОБА_6
депозитних договорів з банком, у сторін
за вказаними договорами виникли права
та обов'язки відповідно до положень
глави 72 ЦК України та умов договорів.
Крім того, відповідно до
положень ч. 2 ст. 369 ЦК України
передбачено, що розпорядження майном,
що є у спільній сумісній
власності,здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Згода співвласника
на вчинення правочину щодо
розпорядження спільним майном, який
підлягає нотаріальному посвідченню та
(або) державній реєстрації, має бути
висловлена письмово і нотаріально.

Статтею 65 СК України передбачено
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема, ч. 3 вказаної статті
визначено, що для укладення одним із
подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Отже, з аналізу вказаних правових норм
вбачається, що згода другого з подружжя
необхідна лише при реалізації права
одного з подружжя виключно на
розпорядження майном, а внесення
грошових коштів на депозит за
договором банківського вкладу жодним
чином не обмежує право вкладника на
безперешкодне розпорядження цими
коштами, а тому за своєю суттю не є
розпорядженням ними.

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, в порушення положень ст. ст. 212-214,
303, 304 ЦПК України, на вищенаведене уваги
не звернули та не врахували, що чинним
законодавством України не встановлено
необхідності отримання згоди іншого
подружжя на укладення депозитного
договору, зняття коштів з депозитного
рахунка чи здійснення інших операцій з
депозитом, як і не вимагається згоди
іншого з подружжя на укладення
кредитного договору та виконання
зобов'язань за ним, у зв'язку з чим не
правильно застосували до спірних
правовідносин положення ч. 2 ст. 369 ЦК
України та ч. 3 ст. 65 СК України.

Враховуючи
вищезазначене, в порушення норм
процесуального закону, суди дійшли
помилкового висновку щодо задоволення
позовних вимог за основним та
зустрічними позовними вимогами, у
зв'язку з чим ухвалені у справі рішення
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, який діє в
інтересах публічного акціонерного
товариства «Дочірній банк Сбербанку
Росії» задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 06 серпня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 23 вересня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня
Т.Л. Ізмайлова