Справа №481/2057/13-ц 16.09.2014 16.09.2014 16.09.2014
Провадження №22-ц/784/2559/14
Провадження № 22ц/784/2559/14
Головуючий у 1-ї інстанції Васильченко
Доповідач в апеляційній
інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю.,
Галущенка О.І.,

при секретарі: Свіщук О.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 та
її представника - ОСОБА_3,

представника
відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_2,

ОСОБА_5

на рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 13 серпня 2014
року

за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_5

про відшкодування майнової та
компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_5 про відшкодування
майнової та компенсації моральної
шкоди, завданої їй внаслідок дії
відповідача, що призвели до загибелі її
сина ОСОБА_6.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим,
що 8 грудня 2012 року ОСОБА_5, керуючи
автомобілем «ВАЗ2108», допустив
зіткнення з велосипедом «Україна» під
керуванням ОСОБА_6, який від тяжких
тілесних ушкоджень загинув на місці
події.

Посилаючись на те, що у зв'язку зі
смертю сина вона понесла витрати на
перевезення тіла померлого, здійснила
його поховання, встановила надгробний
пам'ятник, позивачка просила про
стягнення з відповідача на її користь 50
000 грн. 00 коп. на відшкодування майнової
шкоди, та 50 000 грн. компенсації
моральної шкоди, яка заподіяна їй у
зв'язку втратою рідного чоловіка і
тривалістю перенесених моральних
страждань.

Рішенням Новобузького районного суду
Миколаївської області від 13 серпня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
ухвалено про стягнення на її користь з
відповідача ОСОБА_5 30 000 грн. 00 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди, 5 000
грн. 00 коп. на відшкодування
компенсації моральної шкоди і 114 грн. 70
коп. судових витрат та з нього стягнуті
судові витрати на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить частково скасувати
рішення суду і стягнути на її користь 100
000 грн. 00 коп. майнової та моральної
шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
зазначаючи про те, що судом першої
інстанції неправильно встановлені
обставини справи, у зв'язку з чим суд
при ухваленні рішення вийшов за межі
позовних вимог, просить скасувати
рішення суду та ухвалите нове про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши наведені в скаргах
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_5 - частково
задовольнити, виходячи із наступних
підстав.

Судом встановлено, що 8 грудня 2012 року
ОСОБА_5, керуючи автомобілем «ВАЗ2108»
допустив зіткнення з велосипедом
«Україна» під керуванням ОСОБА_6, який
від тяжких тілесних ушкоджень загинув
на місці події.

Із постанови старшого слідчого СУ УМВС
України в Миколаївської області від 27
лютого 2013 року вбачається, що причиною
виникнення вказаної
дорожньо-транспортної пригоди стали
дії водія велосипеду «Україна» ОСОБА_6,
який міг запобігти настанню ДТП, але
його дії не відповідали вимогам
дорожнього знаку 2.1 ПДР України «Дати
дорогу», і вимогам п.п.2.3 «б», 2.9 «а», 6.2,
6.6, 10.1, 16.11 ПДР України. Ці обставини
підтверджені відповідними висновками
експертів, що надані в межах
кримінального провадження.

За такого, порушене кримінальне
провадження закрите із-за відсутності
складу кримінального правопорушення у
діях ОСОБА_6, так як шкода, пов'язана із
грубим порушенням ним вимог ПДР
України, була заподіяна лише йому, а він
внаслідок ДТП загинув. Відповідача
ОСОБА_5 до кримінальної або
адміністративної відповідальності не
притягнуто (а.с.89-94).

За змістом частини 5 статті 1187 ЦК
України особа, яка здійснює діяльність,
що є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди була завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України також
визначено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Таким чином, законом не ставиться
можливість покладення
відповідальності за заподіяну
джерелом підвищеної небезпеки шкоду в
залежність від наявності вини
заподіювача.

Отже, сам по собі факт не притягнення
відповідача ОСОБА_5 до кримінальної або
адміністративної відповідальності не
може бути підставою для звільнення від
цивільної відповідальності в цьому
випадку. В той же час, груба
необережність ОСОБА_6, яка сприяла
виникненню шкоди, є підставою для
зменшення її розміру, при відсутності
вини відповідача та в залежності від
ступеня вини самого потерпілого.

Доказів, які свідчили б, що шкода була
заподіяна внаслідок непереборної сили
або умислу ОСОБА_6, судом не
встановлено.

Між тим, цивільна відповідальність
ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована
ПрАТ «СК «Провідна».

Так, відповідно до статті 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування заданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно зі статтею 6 Закону України «По
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) страховим
випадком є ДТП, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільна-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

За роз'ясненнями, викладеними у пункті
16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2014 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності відповідно до статті
3 вищезазначеного Закону здійснюється
як з метою захисту прав потерпілих
унаслідок ДТП, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, тому
враховуючи положення статті 1194 ЦК
України, питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого статтею
33 Закону обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір, повідомлення про
ДТП встановленого зразка.

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про ДТП встановленого
зразка, шкода відшкодовується
завдавачем шкоди.

Так як відповідачем не надано доказів
щодо належного повідомлення ним ПрАТ
«СК «Провіта» щодо обставини ДТП, то
заподіяна шкода повинна
відшкодуватися за його рахунок.

За положеннями статті1201 ЦК України у
разі смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди має особа , яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника.

Як слідує із матеріалів цивільної
справи, до таких витрат, що були
понесені позивачкою, яка втратила сина,
відносяться: витрати на організацію та
поховання сина 11 грудня 2012 року на суму
4 250 грн. 00коп., поминальний обід на суму
1 388 грн. 00 коп. і передоплата на
облаштування надгробного пам'ятника на
суму 2730 грн. 00 коп., а всього на загальну
суму 8 368 грн. 00 коп. (а.с.12-14, 28).

Щодо витрат на проїзд, які підтверджені
квитками на період 24-25.12.2012 року, то вони
не пов'язані безпосередньо зі шкодою,
завданою смертю потерпілого.

Ймовірні витрати на облаштування
могили померлого відповідно до наданої
до суду накладної, виданої на ім'я іншої
особи, не можуть бути допустимим
доказом щодо реально понесеної
особисто позивачкою шкоди (а.с.15, 18-19, 28).

Таким чином, позивачкою у судовому
засіданні доведена понесена нею
майнова шкода в загальному розмірі 8 368
грн. 00 коп., з якої 5 638 грн. 00 коп.
складають витрати на поховання.

Отже, з врахуванням установлених
обставин справи і вимог закону, колегія
суддів вважає, що у зв'язку з
відсутністю вини володільця джерела
підвищеної небезпеки і підтвердження
грубої необережності самого
потерпілого, розмір майнової шкоди
(окрім витрат на поховання в сумі 5 638
грн. 00 коп.) підлягає зменшенню на 90%,
тобто до 273 грн. 00 коп., а тому загальний
розмір майнової шкоди яка підлягає
відшкодуванню володільцем джерела
підвищеної небезпеки складає 5 911 грн. 00
коп..

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

За частиною 2 статті 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловіку (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям, а також особам,
які проживали з нею однією сім'єю.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо її
близьких родичів. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибиною
фізичних або душевних страждань,
ступеня вини особи, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Тому, вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди за
обставинами справи, слід врахувати, що
позивачка втратила сина, у зв'язку з
чим для неї настали незворотні
наслідки, які призвели до вимушених
непоправимих змін у її житті, а тому
заявлена нею сума грошової компенсації
шкоди є співмірною перенесеним нею
душевним стражданням без врахування
відсутності вини відповідача як
володільця джерела підвищеної
небезпеки, та грубої необережності
потерпілого, яка призвела до його
загибелі.

За такого, розмір грошової компенсації
моральної шкоди також підлягає
зменшенню на 90% ( з врахуванням грубої
необережності потерпілого, яка сприяла
виникненню шкоди), тобто до 5 000 грн. 00
коп., яка була стягнута з відповідача на
користь позивачки за оскарженим
рішенням суду першій інстанції.

Таким чином, рішення суду першій
інстанції в частині вирішення позовних
вимог про стягнення грошової
компенсації моральної шкоди є по суті
правильним, а тому скасуванню або зміні
не підлягає.

В той же час, судом допущено порушення
норм процесуального та матеріального
права в частині розгляду позову про
відшкодування майнової шкоди, що
призвело до неправильного вирішення
справи в цієї частині, а тому
відповідно до п.п.3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України це є підставою для зміни
судового рішення, та зменшення розміру
майнової шкоди, яка стягнута з
відповідача на користь позивачки з 30 000
грн. 00 коп. до 5 911 грн. 00 коп..

Підстав для зарахування добровільно
сплачених відповідачем матері
потерпілого 6 000 грн. 00 коп., колегія
суддів не вбачає, так як сторони на
цьому не наполягали, та не визнали ці
обставини у судовому засіданні суду
першій інстанції, а також не надали
доказів на підтвердження цього факту у
суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та
виходячи із розміру задоволених
позовних вимог з відповідача на
користь держави слід стягнути 372 грн. 50
коп. судового збору, змінив таким чином
судове рішення і в цієї частині.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 13 серпня 2014
року в частині розміру майнової шкоди
та розміру судових витрат на користь
держави змінити, стягнути з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_2 5911 грн. 00 коп. майнової
шкоди, і на користь держави 372 грн. 50 коп.
судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча

Судді