АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7870/14 Справа № 2-14/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Дубіжанська Т.О. Доповідач - Козлов
С.П. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод»,
виконавчого комітету
Красногвардійської районної ради у м.
Дніпропетровську, третя особа: відділ
державної міграційної служби України
Красногвардійського району м.
Дніпропетровська, про визнання
приватизації незаконною, визнання
ордеру та свідоцтва про право
власності недійсним, виселення, за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
відділ державної міграційної служби
України Красногвардійського району у
м. Дніпропетровську, про визнання особи
такою, що втратила право на
користування житловою площею, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
18 липня 2014 року визнано ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, а в
задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання
приватизації незаконною, визнання
ордеру та свідоцтва про право
власності недійсними, вселення -
відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позов, а в позові Публічного
акціонерного товариства
«Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод» відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення та
скасування рішення суду.

За змістом ст. 71 ЖК України (в
редакції від 01.01.1984 року) при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку
взяття під варту - протягом усього часу
перебування під слідством і судом. У
випадках, передбачених пунктами 1 - 7
цієї статті, право користування жилим
приміщенням зберігається за відсутнім
протягом шести місяців з дня
закінчення строку, зазначеного у
відповідному пункті.

Пунктом 10 постанови Пленуму
Верховного суду України від 12.04.1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» розяснено,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
Житлового кодексу України), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6 з 02.10.1989 року зареєстрований
АДРЕСА_1, з 17.08.1990 року по 17.08.1996 року за
вироком Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 05.08.1992 року
знаходився у місцях позбавлення волі
та після звільнення з 1996 року проживав
на арендованих квартирах, у 2000 році
переїхав проживати до м. Хуст
Закарпатської області, де проживав до
2004 року, не проявляючи інтерес до цієї
квартири, а 24.06.2004 року був знову
засуджений і лише після звільнення в
грудні 2005 року звернувся до суду зі
своїм позовом щодо спірної квартири.

Рішенням Виконавчого комітету
Кіровської районної ради народних
депутатів № 134 від 17.01.1992 року спірну
квартиру включено до списку службових
приміщень і закріплено за ЖКВ
Дніпропетровського
тепловозоремонтного заводу, рішенням
адміністрації і профкому якого від
06.02.1992 року постановлено її надати
слюсару-сантехніку ЖКВ ОСОБА_5 зі
складом сім'ї 4-х осіб, а 12 лютого 1992 року
ОСОБА_5 зі складом сім'ї: ОСОБА_3 -
дружина, ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_4 - дочка,
був виданий ордер № 3217 серії ІV на
вказану квартиру та 18.11.1998 року на
підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» було видано свідоцтво про право
власності на це житло на ім'я ОСОБА_5,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які згідно довідки ЖКВ
ДТРЗ Дніпропетровський
тепловозоремонтний завод за № 24/01-Ж від
24 січня 2006 року проживають в цій
квартирі та окрім них зареєстрований
ОСОБА_2.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 ні до
яких відповідних органів до 2005 року з
заявами про чинення йому перешкод в
користуванні квартирою не звертався,
нею не цікавився, квартплату та
комунальні послуги не сплачував, в
підтвердження поважності причин свого
не проживання в квартирі ніяких
безспірних доказів суду не надав, тобто
не проживав за місцем своєї реєстрації
без поважних причин більш як шість
місяців, суд на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК
України визнав його таким, що втратив
право користування спірним жилим
приміщенням, та відмовив в задоволенні
його позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про
залишення судом без уваги всіх
обставин його відсутності у спірній
квартирі не ґрунтуються на досліджених
в судовому засіданні матеріалах
справи, фактично зводяться до
одностороннього тлумачення
регулюючого спірні правовідносини на
час їх виникнення законодавства лише
на свою користь, повторного
обґрунтування заявлених ним вимог з
викладенням таких же самих обставин і
доказів, яким суд дав належну оцінку у
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України, в тому числі, показанням
свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на яких
вказує скаржник, а його посилання на
незаконність приватизації
відповідачами у 1998 році спірної
квартири без його участі під час його
реєстрації в цій квартирі не може бути
підставою для скасування рішення суду
і задоволення його позовних вимог в цій
частині у зв'язку з пропуском ним
строку позовної давності для звернення
до суду з таким позовом без поважних
причин у відповідності до вимог ЦК
Української РСР в редакції 1663 року,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, тому з урахуванням
положень ст. 5 ЦК України доводи скарги
на застосування в даному випадку п. 4 ст.
268 ЦК України щодо нерозповсюдження
строку позовної давності по заявленим
вимогам в цій частині є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий:
С.П.
Козлов

Судді:
Л.О.
Каратаєва

М.Л.
Прозорова