Головуючий у суді першої інстанції: Бабко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Пікало К.В., Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача - Симбірцева Є.В.

відповідача -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року в справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ВАТ «Київхімволокно» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті за користування житлом в розмірі 10367,52 грн., посилаючись на те, що остання, яка проживає у гуртожитку разом з сім'єю та займає три ліжко-місця, не в повному обсязі виконує зобов'язання щодо сплати за проживання та користування житлом, внаслідок чого виникла зазначена заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року частково задоволені позовні вимоги.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» кошти в розмірі 9238,11 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі послалася на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Зокрема, зазначила, що між сторонами відсутній договір найму, договір про надання комунально-житлових послуг. Тарифи на комунально-житлові послуги позивачем формуються самостійно без затвердження Київською міською державною адміністрацією. Крім цього звернула увагу на те, що судом не застосовані строки позовної давності про що вона заявляла.

В судовому засіданні ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник ВАТ «Київхімволокно» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 208 про поселення в гуртожиток ВАТ «Київхімволокно» ОСОБА_4 було надано право поселення на час праці у гуртожитку по АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.8).

Відповідно до довідки форми № 3 ВАТ «Київхімволокно» № 309 від 8 листопада 2013 року у гуртожитку по АДРЕСА_1, зареєстровані з 2004 року відповідач та її син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.1 а.с.11).

За заявою ОСОБА_4 від 29 січня 2010 року ВАТ «Київхімволокно» надало згоду на зайняття відповідачем третього ліжко-місця (т.1 а.с.23).

Згідно з архівною довідкою № 11/101 від 11 листопада 2013 року ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Київхімволокно» з 20 лютого 2006 року та була звільнена відповідно до наказу № 135к від 16 липня 2010 року за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.9).

Після скорочення штату ВАТ «Київхімволокно» з ОСОБА_4 було укладено трудову угоду з 19 липня 2010 року по 30 травня 2011 року.

При вирішення питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Київхімволокно» заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, проживаючи в гуртожитку, не в повному обсязі сплачувала за користування житлом. Розмір плати за проживання встановлений наказами по підприємству, при видання яких ВАТ «Київхімволокно» керувалось Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання і споруд та прибудинкових територій і Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Проте повністю з такими висновками суду не можна, оскільки до таких висновків суд першої інстанції дійшов при неповному з'ясуванні обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що з огляду на положення ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 3 червня 1986 року, плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, з довідки ВАТ «Київхімволокно» № 309 від 8 листопада 2013 року та заяви ОСОБА_4 від 29 січня 2010 року, остання займає в гуртожитку по АДРЕСА_1, який має статус гуртожитку ліжкового типу, 3 ліжко-місця ( т.1 а.с.11, 23). Кімната, яку займає ОСОБА_4 не відноситься до кімнат, які ВАТ «Київхімволокно» використовуються як сімейний гуртожиток на підставі розпорядження Ватутінської районної державної адміністрації м.Києва № 916 від 5 вересня 2001 року.

ОСОБА_4 проживаючи в гуртожитку та споживаючи житлово-комунальні послуги, зобов'язана їх оплачувати у строки, встановлені договором або законом ( п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Проте, ОСОБА_4 свої зобов'язання виконує не в повному обсязі у зв'язку з чим має заборгованість за період з червня 2010 року по жовтень 2013 року включно, що підтверджується довідкою позивача ( т.1 а.с.12).

ВАТ «Київхімволокно» не є комунальним підприємством і не здійснює житлово-комунальних послуг споживачам, а забезпечує експлуатацію гуртожитку на підставі укладених договорів із підприємствами виробниками ( виконавцями) комунальних послуг за цінами та тарифами, установленими з урахуванням цін на виробництво житлово-комунальних послуг, затверджених органами місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Як убачається з документів наданих представником позивача в апеляційному суді, відкритим акціонерним товариством «Київхімволокно» укладено договори: 1 листопада 2000 року № 161о/р 745 з ВАТ «Київенерго» про користування електричною енергією ( т.2 а.с.33-36), 30 серпня 2006 року № 06867/5-03 з ВАТ «АК «Київводоканал» на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі ( т.2 а.с.37-39), 1 листопада 2001 року № 690428 з АЕК «Київенерго» на постачання теплової енергії у гарячій воді (т.2 а.с.40-44), 31 грудня 2005 року № 6001803 з ВАТ «Київгаз» на постачання природного газу ( т.2 а.с.45-51).

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що комунальні послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, постачання холодної води і водовідведення, газу, електроенергії, послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються ОСОБА_4, від отримання яких остання не відмовляється.

ВАТ «Київхімволокно» нараховує відповідачу плату за проживання в гуртожитку відповідно до наказів, якими затверджені розміри плати за проживання в гуртожитку, виходячи із займаних відповідачем трьох ліжко-місць. За спірний період плата за проживання нараховувалась на підставі наказів ВАТ «Київхімволокно» № 74 від 31 грудня 2009 року, № 37/1 від 1 липня 2010 року, № 48 від 1 серпня 2010 року, №2/1 від 1 лютого 2011 року, № 5 від 1 березня 2011 року, № 7/1 від 31 березня 2011 року, № 80 від 25 листопада 2008 року, № 14/1 від 30 червня 2011 року, № 36 від 28 грудня 2012 року ( т.1 а.с.13-21).

Зокрема, плата за проживання в гуртожитку за три ліжко-місця в період з червня 2010 року по травень 2011 року включно ОСОБА_4, як працівнику підприємства, нараховувалася на підставі наказів № 74 від 31 грудня 2009 року, № 37/1 від 1 липня 2010 року, № 48 від 1 серпня 2010 року, №2/1 від 1 лютого 2011 року, № 5 від 1 березня 2011 року, № 7/1 від 31 березня 2011 року в сумі 56 грн., 67 грн., 70 грн., 77 грн.68 коп. 78 грн.61 коп., 81 грн.35 коп. відповідно. Як убачається з розрахунку для оплати за проживання працівників підприємства, які є додатками до наказів, до плати за проживання включені витрати на комунальні послуги, в тому числі на опалення, холодну воду та водовідведення, гарячу вода, водовідведення, газ та електроенергію, розмір яких визначений в межах тарифів, які затверджені органами місцевого самоврядування та центральною комісією регулювання електроенергетики України ( т.2 а.с.7-14, 56-88). Крім того, для нарахування плати за послуги з утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території в цей період застосовувався тариф в розмірі 0,76 грн. за 1 кв.м. загальної площі.

Цими наказами, повнолітнім членам родин працівників підприємства, які проживають в гуртожитку, розмір оплати встановлений на рівні 240 грн./ місяць, для неповнолітніх дітей працівників підприємства - на рівні 120 грн./місяць.

З липня 2011 року ОСОБА_4, як звільненому за скороченням штату працівнику, нараховувалась щомісячна плата за проживання в гуртожитку в сумі 250 грн. за одне ліжко - місце, що була встановлена наказом ВАТ «Київхімволокно» №14/1 від 30 червня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житво-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перші група -житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Отже, плата за проживання в гуртожитку, встановлена наказами підприємства, для повнолітніх членів родин та неповнолітніх дітей працівників підприємства в період часу з червня 2010 року по травень 2011 року, а також плата для колишніх працівників підприємства за період часу з липня 2011 року по грудень 2012 року, відноситься до третьої групи житлово-комунальних послуг передбачених ч.1 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відсутність укладеного між сторонами договору, від підписання якого відмовилася відповідач ОСОБА_4, не звільняє останню від зобов'язань сплатити заборгованість.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за червень 2011 року в сумі 1494 грн., з огляду на таке.

Наказом № 80 від 25 листопада 2008 року встановлено розмір оплати за проживання в гуртожитку працівників інших організацій за договірними цінами 498 грн./місяць в т.ч. ПДВ за ліжко-місце з 01 січня 2009 року. Виходячи з такої ставки ОСОБА_4 у червні 2011 року нараховувалася плата за проживання і за цей місяць остання має заборгованість у сумі 1494 грн.

Як вже зазначалося раніше жила площа в гуртожитку ОСОБА_4 була надана у зв'язку з перебуванням її у трудових відносинах з ВАТ «Київхімволокно» , з роботи відповідач була звільнена з 16 лютого 2010 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (за скороченням штату).

Отже, ОСОБА_4 за своїм статусом не є працівником іншої організації і на неї не може поширюватися дія наказу № 80 від 25 листопада 2009 року.

Даних про те в якому щомісячному розмірі відповідач мала нести витрати по оплаті за проживання як працівник позивача, звільнена за скороченням штату, матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи статус ОСОБА_4, підстав для стягнення з неї заборгованості за червень 2011 року у визначеному позивачем розмірі не вбачається.

Сторонами не заперечується , що за час розгляду справи в суді ОСОБА_4 сплатила заборгованість, яка була нарахована позивачем за 2013 рік.

З урахуванням встановлених обставин, з ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість в сумі 5438 грн.62 коп. за період з червня 2010 року по грудень 2012 року включно. Підстави для застосування строків позовної давності з урахуванням досягнутої між сторонами згоди щодо добровільного погашення існуючої заборгованості до листопада 2010 року відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Деснянського районного суду м.Києва від 29 квітня 2014 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 квітня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Київхімволокно» грошові кошти в сумі 5438 грн.62 коп., судовий збір в сумі 229 грн.41 коп., а всього 5668 грн.03 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: