Провадження №2/761/4497/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Кравець
Д.І.,

при секретарі:
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком», треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком», треті особи: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, про відшкодування шкоди. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що 15 вересня 2013
року приблизно о 20 год. 15 хв. по вулиці
Червона в місті Фастові Київської
області сталась дорожньо-транспортна
пригода (надалі - ДТП), а саме, під час
руху транспортного засобу «Volkswagen Caddy»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
(надалі - автомобіль), що на праві
приватної власності належить позивачу
та яким під час ДТП керував ОСОБА_3,
відбулося падіння електроопори на
автомобіль.

При цьому, згідно постанови
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 04 жовтня 2013 року
працівника відповідача - ОСОБА_2 було
визнано винним у вчиненні
вищезазначеної ДТП, зокрема, у
порушенні правил, норм і стандартів, що
стосуються забезпечення безпеки
дорожнього руху при утриманні дорожніх
споруд, та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 140 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Разом з тим, в результаті даної ДТП
автомобіль позивача зазнав механічні
пошкодження та згідно Висновку
автотоварознавчого дослідження про
визначення матеріального збитку № 229
від 03 жовтня 2013 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
складає 21 853 грн. 28 коп. Крім того,
позивачем були також понесенні витрати
за проведення автотоварознавчого
дослідження у розмірі 500 грн. 00 коп. та
витрати на паливно-мастильні матеріали
(бензин) в сумі 350 грн. 03 коп. При цьому,
позивач звертався до відповідача із
вимогою відшкодування шкоди, однак,
відповідач жодним чином не реагує на
вказану вимогу позивача.

На підставі зазначеного та враховуючи
те, що відповідач добровільно не бажає
відшкодувати нанесену позивачу
матеріальну шкоду, останній просив
стягнути з відповідача на його користь
матеріальну шкоду завдану внаслідок
ДТП у загальному розмірі 22 703 грн. 31 коп.
та понесенні позивачем витрати на
оплату правової допомоги адвоката у
розмірі 2 294 грн. 00 коп.

Крім того, позивач зазначає, що
внаслідок ДТП, окрім матеріальних
збитків відповідач завдав позивачу ще
й моральної шкоди, яка полягає у
душевних стражданнях позивача через
пошкодження належного йому майна, а
також неможливості протягом тривалого
часу експлуатувати власний автомобіль
та відсутність коштів на його ремонт.
Таким чином, позивач вважає, що з
відповідача також слід стягнути і
відшкодування моральної шкоди
завданої позивачу, яку він оцінює в
розмірі 1 500 грн. 00 коп.

В судовому засіданні 27 серпня 2014 року
представник позивача - ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив позов задовольнити.

У судове засідання 04 вересня 2014 року
позивач та його представник не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомленні належним чином.
При цьому, від представника позивача -
ОСОБА_4 надійшла до суду заява, згідно
якої через неможливість позивача та
його представника бути присутніми у
даному судовому засіданні представник
просив справу розглядати за їх
відсутності та повністю задовольнити
позовні вимоги.

Представник відповідача Фаріон С.П. у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував та зазначив, що на
балансі відповідача електроопори не
обліковуються, а в матеріалах справи
відсутні будь-які докази, які б
безпосередньо підтверджували факт
падіння опори на транспортний засіб
позивача. Крім того, представник
зазначив, що протокол про
адміністративне правопорушення на
їхнього працівника було складено з
численними порушеннями, однак, при
прийнятті рішення про винуватість
ОСОБА_2 Фастівський міськрайонний суд
Київської області не звернув на це
увагу, не вжив заходів щодо
встановлення фактичних обставин
справи та не навів у постанові аналіз
доказам у справі, що в свою чергу
призвело до неповноти та
необ'єктивності судового розгляду.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, вважає вимоги
позивача безпідставними, недоведеними
та необґрунтованими.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача та
третьої особи, дослідивши матеріали
справи, судом встановлено наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, у судовому засіданні достовірно
встановлено, що 15 вересня 2013 року
приблизно о 20 год. 15 хв. по вулиці
Червона в місті Фастові Київської на
автомобіль марки «Volkswagen Caddy», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, відбулося
падіння дерев'яної опори повітряних
ліній звязку, яка обліковувалась на
балансі ЦТП № 15 Київської обласної
філії Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком», що призвело
до механічного пошкодження
транспортного засобу (а.с. 7, 11, 96).

Відповідно до постанови Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 04 жовтня 2013 року ОСОБА_2, який працює
начальником цеху ЦТП № 15 Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
було визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення, а
саме, у порушенні правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху при утриманні
дорожніх споруд, та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
вчинення правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 140 Кодексу України
про адміністративні правопорушення
(а.с. 11). Дане рішення набрало законної
сили 15 жовтня 2013 року.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 3 ст.
61 Цивільного процесуального кодексу
України (надалі - ЦПК України)
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, в результаті вказаної
події автомобіль марки «Volkswagen Caddy»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить позивачу на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 8), були
завдані механічні пошкодження.

При цьому, відповідно до Висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження № 229 від 03 жовтня 2013 року
про визначення матеріального збитку,
замовленого позивачем та складеного
експертом ОСОБА_7, вартість
відновлювального ремонту автомобіля
марки «Volkswagen Caddy», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 21
853 грн. 28 коп. (а.с. 12-16).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, у зв'язку з даною подією позивач
також поніс додаткові витрати у
розмірі 500 грн. 00 коп. за проведення
автотоварознавчого дослідження № 229
від 03 жовтня 2013 року (а.с. 27).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України) шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

При цьому, ст. 1192 ЦК України визначено,
що з урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, серед іншого, є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

На підстав зазначеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача майнової шкоди у розмірі 22 353
грн. 28 коп., яка включає в себе: 21 853 грн. 28
коп. - вартість відновлювального
ремонту автомобіля, тобто витрати, які
особа мусить зробити для відновлення
свого порушеного права; 500 грн. 00 коп. -
вартість послуг за проведення
автотоварознавчої експертизи № 229 від
03 жовтня 2013 року, тобто витрати, які
особа зробила для відновлення свого
порушеного права, є такими, що
ґрунтуються на вимогах закону та
підлягають задоволенню.

При цьому, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат на паливно-мастильні
матеріали (бензин) в сумі 350 грн. 03 коп.,
оскільки позивачем не доведено
реальність, доцільність та
необхідність даних витрат, а тому в цій
частині вимоги не підлягають
задоволенню.

Крім того, щодо стягнення з відповідача
на користь позивача моральної шкоди у
розмірі 1 500 грн. 00 коп., суд вважає, що
такі позовні вимоги не ґрунтуються на
вимогах закону, оскільки враховуючи те,
що під час події автомобілем керував
ОСОБА_3, а не сам позивач, останнім не
доведено в чому саме полягає ця шкода
та з яких міркувань він виходив
визначаючи розмір такої шкоди, а тому
дана вимога також не підлягає
задоволенню.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»,
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
відшкодування шкоди підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60
коп., які сплачено позивачем за подання
позову до суду, виходячи із суми
позовних вимог, які задоволено судом.

При цьому, щодо стягнення витрат на
правову допомогу суд прийшов до
висновку, що в цій частині вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
визначено, що засобами доказування в
цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що 01 жовтня 2013 року між
позивачем та адвокатом - ОСОБА_4 було
підписано Договір про надання правової
допомоги (а.с. 75-77) та відповідно до
квитанції до прибуткового касового
ордера № 28 від 28 жовтня 2013 року
позивачем було оплачено, згідно акту
виконаних робіт від 28 жовтня 2014 року
(а.с. 33) послуги за усні консультації
протягом 0,5 год., що в грошовому
еквіваленті складає 229 грн. 40 коп., та
складання проекту вимоги про
відшкодування шкоди протягом 1 години,
що в гривневому еквіваленті складає 458
грн. 80 коп. (а.с. 35).

Разом з тим, відповідно до акту
виконаних робіт від 14 квітня 2014 року
позивачем, серед іншого, було отримано
від адвоката послуги - складання
проекту позовної заяви про
відшкодування шкоди до суду протягом 3,5
годин, що в гривневому еквіваленті
складає 1 605 грн. 80 коп. (а.с. 34).

Проте, суд приходить до висновку, що
відшкодуванню підлягають лише витрати
позивача на отримання ним правової
допомоги в частині отримання усних
консультацій протягом 0,5 год., що
відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордера № 28 від 28
жовтня 2013 року та акту виконаних робіт
від 28 жовтня 2014 року становить 229 грн. 40
коп.

В іншій частині вимоги щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу не підлягають задоволенню,
оскільки позивачем до суду не надано
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували реальність, законність
та обґрунтованість понесення ним таких
витрат.

Так, приєднана до позовної заяви копія
квитанції до прибуткового касового
ордера № 1 від 14 квітня 2014 року на суму 1
605 грн. 80 коп. (а.с. 36) не містить підпису
особи, яка прийняла даний платіж, а,
відтак, не може бути оцінена судом в
якості належного доказу підтвердження
витрат.

В частині ж відшкодування витрат на
правову допомогу по складанню проекту
вимоги про відшкодування шкоди
протягом 1 години, що в гривневому
еквіваленті складає 458 грн. 80 коп., слід
зазначити, що позивачем не надано до
суду ані копії такої вимоги, ані
доказів її направлення відповідачу,
тобто не надано доказів, які б
підтверджували реальність надання
таких послуг та їх доцільність.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
22, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 84, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218,
223, 294, 296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» на користь
ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 22 353 грн.
28 коп., судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. та
витрати на правову допомогу у сумі 229
грн. 40 коп., а всього загальною сумою 22 826
(двадцять дві тисячі вісімсот двадцять
шість) грн. 28 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: