Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/778/3042/14
Головуючий у 1-й інстанції Колесник С.Г.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.

суддів Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.

при секретарі Остащенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 19
травня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5,
треті особи Управління державної
міграційної служби України в
Запорізькій області, Служба у справах
дітей Ленінської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про звернення стягнення на
предмет іпотеки та примусове
виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ «Держощадбанк» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої доньки ОСОБА_5, треті особи
Управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
Служба у справах дітей Ленінської
районної адміністрації Запорізької
міської ради про звернення стягнення
на предмет іпотеки та примусове
виселення.

В обґрунтування позову, позивач
зазначав, що 14 липня 2008 року між ВАТ
"Ощадбанк" та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено договір про іпотечний кредит
№ 2879.

На виконання даного договору
Позичальник отримав кредит у сумі - 275
640,00 грн. строком на 240 місяців з
терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 14 липня 2028 року, на
придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань
по договору про іпотечний кредит було
укладено нотаріально посвідчений
іпотечний договір, реєстровий № 4897,
предметом якого є нерухоме майно, а
саме: двокімнатна кв. АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за договором про
іпотечний кредит Позичальник не
виконав, а саме своєчасно не погасив
суму кредиту та відсотки по ньому.

Сума боргу станом на 01 грудня 2013 року
складає: за кредитом - 219 643,45 гривень; за
відсотками - 124 185,27 гривень; пеня за
несвоєчасне погашення відсотків по
кредиту -22663,81 гривень; пеня за
несвоєчасне погашення кредиту - 437584,23
гривень; заборгованість 3% річних від
простроченої суми відсотків по кредиту
складає 10227,38гривень; заборгованість 3%
річних від простроченої суми кредиту
складає 7879,70 гривень; сума
простроченого боргу з урахуванням
індексу інфляції складає 4870,44 гривень.
Загальна сума боргу складає - 427054,28
гривень.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути з відповідача
вказану заборгованість шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 та її
реалізації на прилюдних торгах за
початковою ціною її реалізації на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності /незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій та
виселити із спірної квартири ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та неповнолітню доньку ОСОБА_5

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 травня 2014 року позов
задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 2879 від 14 липня 2008
року в розмірі 427 054,28 грн. звернути
стягнення на квартиру загальною площею
49,37 кв.м., житловою площею 30,09 кв.м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_3 шляхом її реалізації на
прилюдних торгах за початковою ціною
її реалізації на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності /незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

В частині вимог щодо виселення ОСОБА_3,
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та
інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 із
спірної квартири відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Запорізьке обласне
управління AT «Ощадбанк» судові витрати
в розмірі 3897,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Держощадбанк» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» подало апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про виселення відповідачів,
ухвалити в цій частині нове рішення ,
яким задовольнити позовні вимоги про
виселення відповідачів. В іншій
частині рішення залишити без змін та
стягнути судовий збір за подання
апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 14
липня 2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
договір про іпотечний кредит №2879.

На виконання даного договору ОСОБА_3
отримав кредит у сумі - 275640,0 грн. з
терміном погашення кредиту не пізніше
14 липня 2028 року, на придбання квартири
за адресою АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов»язань
по договору про іпотечний кредит було
укладено нотаріально посвідчений
іпотечний договір, реєстровий №4897,
предметом якого є нерухоме майно:
двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Свої зобов»язання за договором про
іпотечний кредит Позичальник не
виконав та рішенням Ленінського
районного суду м.Запоріжжя від 26.03.2012
року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» 374949,61
грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3
порушив умови кредитного договору,
внаслідок чого за ним утворилась
заборгованість, у зв'язку з чим на
підставі ст. 589 ЦК України, ст. 33 Закону
України "Про іпотеку", умов кредитного
договору та договору іпотеки
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим на час ухвалення рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки відсутні виконання
імперативно-диспозитивних приписів,
встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК України
щодо примусового виселення за рішенням
суду із житлового приміщення, на яке
здійснюється звернення стягнення як на
предмет іпотеки, тому такі позовні
вимоги на цій стадії не можуть бути
задоволені. Статтею 39 Закону України
"Про іпотеку" передбачено, що одночасно
з рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя виносить рішення про
виселення мешканців за наявності
підстав, передбачених законом, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення.

Згідно вимог ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців.

Як роз'яснено у п. 43 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39-40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Як убачається з матеріалів справи в
квартирі, що є предметом іпотеки та
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
зареєстровані та мешкають ОСОБА_3,
ОСОБА_41984р.н., ОСОБА_5 2005 р.н.

08 листопада 2013 року банк направив лише
ОСОБА_3 письмову вимогу про виселення з
переданої в іпотеку квартири, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 такі вимоги банком не
направлялись.

За таких обставин, суд першої інстанції
вірно визначив характер правовідносин
між сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав оцінку усім доказам, зібраним у
справі, та дійшов вірного висновку про
те, що на час ухвалення рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відсутні виконання
імперативно-диспозитивних приписів,
встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК України
щодо примусового виселення за рішенням
суду із житлового приміщення, на яке
здійснюється звернення стягнення як на
предмет іпотеки.

Порушень чи неправильного
застосування норм закону, які б потягли
за собою скасування чи зміну рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
під час розгляду даної справи не
встановила, тому вважає за необхідне
залишити рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 травня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: