АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2468/2014р.
Головуючий в І інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 11 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Капітан
І.А.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 14 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, посилаючись на ті
обставини, що 02 січня 2010 року за усним
договором позики він передав ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 1690 грн строком
на два місяці із сплатою 30% пені за
несвоєчасне повернення боргу.
Відповідачка надала розписку про
отримання коштів при свідках. Оскільки
до теперішнього часу відповідачка
гроші не повернула, від виконання своїх
зобов'язань всіляко ухиляється, з
уточненнями, просив поновити строк
звернення до суду, стягнути з ОСОБА_2 на
його користь 1690 грн основного боргу та
15000 грн відсотків за несвоєчасне
повернення боргу.

Рішенням Великоолександрівського
районного суду Херсонської області від
14 липня 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено в зв'язку з пропуском
строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути надана
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи вбачається, що 02.01.10
року ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1
грошову суму в розмірі 1690 грн строком
на 2 місяці, тобто до 02.03.10 року, що
підтверджується відповідною розпискою
(а.с.13). В розписці зазначено, що у
випадку неповернення суми боргу в
зазначений строк сплачується 30% від
суми боргу.

У зв'язку з невиконанням відповідачкою
взятих на себе зобов'язань по
поверненню грошових коштів у
визначений строк, у позивача виникло
право вимоги стягнення боргу.

Суд першої інстанції встановивши, що
між сторонами існують правовідносини
позики грошових коштів, відмовив у
задоволенні позовних вимог через
пропуск позивачем строку позовної
давності, враховуючи заяву
відповідачки про застосування строку
позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони ґрунтуються на нормах
Цивільного кодексу України та
обставинах справи.

Статтями 257, 261, 267 ЦК України
визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із змісту розписки,
відповідачка зобов'язалася повернути
борг до березня 2010 року, тобто право
вимоги через невиконання ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за договором позики, у
позивача виникло з 02 березня 2010 року.

З позовом до суду позивач звернувся 21
травня 2014 року, тобто з пропуском
строку позовної давності. В судовому
засіданні позивач доказів на
підтвердження поважності пропуску
строку або переривання перебігу
позовної давності, не надав.

Отже, висновок суду про відмову в
задоволенні позову через пропуск
позивачем строку позовної давності,
про який було заявлено відповідачкою, є
правильним.

Доводи апеляційної скарги колегією
суддів до уваги не приймаються як такі,
що не спростовують мотивованих
висновків суду.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що можуть
слугувати підставою для скасування чи
зміни судового рішення, колегією
суддів не встановлено, то підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається, рішення законне та
обґрунтоване, а тому скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У ХВ А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Великоолександрівського
районного суду Херсонської області від
14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: