Справа № 215/6496/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу

у складі:

головуючого, судді -
Тарасенко О.В.

за участю секретаря - Махоні
Н.Ю.

розглянувши у відкритому засіданні в
залі суду в м. Кривому Розі у
відповідності до ч. 2 ст. 197 Цивільного
процесуального кодексу України без
фіксації судового процесу технічними
засобами, цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Відділу освіти
виконкому Тернівської районної у місті
ради, та Виконавчого комітету
Тернівської районної у місті ради про
встановлення юридичного факту та
визнання права власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до Відділу освіти
виконкому Тернівської районної у місті
ради, та Виконавчого комітету
Тернівської районної у місті ради про
встановлення юридичного факту та
визнання права власності на житло.

В обґрунтування позову вказує, що у
відповідності до пунктів 1.2 та 3.3
Рішення VIII сесії XXIII скликання
Криворізької міської ради від 30.06.1999
року № 213, за клопотанням виконкому
Тернівської районної у місті Кривому
Розі ради, ліквідовано дошкільний
виховний заклад відділу освіти
Тернівської райради № 114, що був
розташований у пристосованих
приміщеннях на I та II поверхах
триповерхового житлового будинку
колишнього гуртожитку по АДРЕСА_1

Майно дошкільного закладу передано
іншим закладам освіти району, а будинок
залишено на балансовому обліку відділу
освіти виконкому Тернівської райради
для подальшого переобладнання та
улаштування під квартири для сімейних
працівників закладів освіти району.

Згідно протоколу засідання комісії з
розподілу житла сімейним працівникам
освіти в закритих дошкільних закладах
Тернівського району від 18.02.2003 року
позивачці виділили приміщення у
будинку за адресою: АДРЕСА_1 для
переобладнання і улаштування під
житло.

Позивач провела капітальний ремонт
вказаної квартири за свій рахунок.
Також сплачувала гроші для улаштування
всього будинку, оплачувала за
переоформленню технічного паспорту на
житловий будинок, за виготовлення
проектних документацій, а також за
виконання ремонтних робіт щодо
улаштування та підтримання житлового
будинку у належному стані. А також за
проектну документацію щодо виділу та
реєстрацію земельної ділянки під цей
житловий будинок - проводились за
рахунок коштів квартиронаймачів цього
будинку, у тому числі й за кошти
позивача.

Після проведення улаштування квартири
під житло, коли позивач, як
квартиронаймач звернулась до
відповідачів про отримання ордеру, або
іншого правовстановлюючого документу
на квартиру, вона отримала письмову
відмову, в якій їй рекомендовано
звернутись з цим питанням до суду.

Позивач просить суд визнати квартиру №
2, загальною площею 133,3 м2, у тому числі
житловою площею 71,1 м2, розташовану по
АДРЕСА_1 - житловою, що не потребує
дозвільних документів з органів
містобудування та
архітектурно-будівельного контролю.
Також просить визнати право власності
за набувальною давністю на цю квартиру
за нею, ОСОБА_1.

Позивач у судове засідання не
з'явилась, звернулась до суду з заявою
про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі з позовом згодні, визнають
його у повному обсязі, звернулись до
суду з заявами про розгляд справи у їх
відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов належить задовольнити
із наступних підстав.

Із матеріалів даної справи вбачається,
що ОСОБА_1 з березня 2003 року відкрито,
безперервно володіє та користується
вказаною квартирою, сплачує комунальні
платежі, провела в ній капітальний
ремонт та улаштування, підтримує її в
належному стані.

Відсутність заборгованості у
позивачки по комунальним послугам у
період з лютого 2003 по теперішній час у
квартирі АДРЕСА_2 підтверджується
довідкою № 1/610 від 10.12.2014 року виданою
централізованою бухгалтерією
відповідача.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу
України, власник зобов'язаний
утримувати майно, якщо інше не
встановлено договором або законом. Це
означає, що балансоутримович, або за
домовленістю з ним, квартиронаймач має
нести витрати, необхідні для
збережності майна, а також повинен
вживати усіх заходів, пов'язаних із
забезпеченням належного стану майна.

В той же час, частиною 1 ст. 344 ЦК України
передбачено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено Цивільним кодексом
України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, правила ст. 344 ЦК
України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном розпочалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно п.1. Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України,
цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004
року, тому норми ст. 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються на
правовідносини, що виникли з 1 січня 2001
року.

Таким чином, згідно до ч. 4 ст. 344 ЦК
України, право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
може набуватися за рішенням суду
починаючи з 1 січня 2011 року.

У відповідності до ст. 37 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", дозвіл на виконання
будівельних робіт видається органами
державного архітектурно-будівельного
контролю.

В той же час, у пунктах 25 та 27 "Переліку
об'єктів будівництва, для проектування
яких містобудівні умови та обмеження
не надаються", затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України № 109 від 07.07.2011
року і зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України № 913/19651 від 22.12.2011 року
(у редакції наказу Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 08.02.2012 р. N 49), визначено, що:
"Реконструкція житлових та нежитлових
приміщень без зміни їх зовнішньої
конфігурації, улаштування в існуючих
житлових будинках,
адміністративно-побутових будівлях
підприємств та громадських будівлях
вбудованих приміщень громадського
призначення" та "Реставрація,
капітальний ремонт будівель і споруд
та перепланування приміщень" - не
потребує дозвільних документів з
органів містобудування та
архітектурно-будівельного контролю.

Оскільки відповідачі - позов визнали,
відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
приймає визнання позову відповідачем,
яке на думку суду не суперечить вимогам
закону, та обставини позову не
потребують доказуванню відповідно до
ст. 61 ЦПК України.

На підставі ст. 322 та ст. 344 Цивільного
кодексу України, пунктів 25 та 27
"Переліку об'єктів будівництва, для
проектування яких містобудівні умови
та обмеження не надаються",
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 109 від 07.07.2011 року і
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України № 913/19651 від 22.12.2011 року,
керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 61, 130, 212-215, та ч. 4
ст. 174 Цивільного процесуального
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділу освіти
виконкому Тернівської районної у місті
ради, та Виконавчого комітету
Тернівської районної у місті ради про
встановлення юридичного факту та
визнання права власності на житло -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати квартиру № 2, загальною площею
133,3 м2, у тому числі житловою площею 71,1
м2, розташовану по АДРЕСА_1 - житловою, що
не потребує дозвільних документів з
органів містобудування та
архітектурно-будівельного контролю.

Визнати право власності за набувальною
давністю на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський районній суд м. Кривого
Рогу. Особи, які брали участь ц справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: