У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» про визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 09 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом, у якому
зазначали, що 20 грудня 2013 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» (далі - ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс») та ОСОБА_4
укладено договір фінансового лізингу
№ 008961 з додатками, відповідно до умов
якого лізингодавець бере на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність та передати предмет
лізингу у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах, передбачених договором. 20
грудня 2013 року позивач сплатив ТОВ
«Лізингова Компанія «Автофінанс»
комісію за організацію угоди у розмірі
17 500 грн, але відповідач умови договору
не виконав.

Вказували, що у ТОВ «Лізингова Компанія
«Автофінанс» відсутня ліцензія на
діяльність з надання будь-яких
фінансових послуг, договір укладено
сторонами у простій письмовій формі,
письмова згода дружини ОСОБА_4 на
укладення договору лізингу відсутня,
тому просили визнати договір
фінансового лізингу недійсним з
поверненням комісії за організацію
угоди у розмірі 17 500 грн.

Рішенням Коломацького районного суду
Харківської області

від 22 квітня 2014 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір фінансового
лізингу від 20 грудня 2013 року № 008961,
укладений між ТОВ «Лізингова
Компанія «Автофінанс» та ОСОБА_4 з
додатками. Стягнуто з ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» на користь
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 17 500 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 09 липня

2014 року рішення Коломацького районного
суду Харківської області

від 22 квітня 2014 року скасовано, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що 20 грудня 2013 року між
ОСОБА_4 (лізингоодержувач) та ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс»
(лізингодавець) укладено договір
фінансового лізингу № 008961 з додатками
(а. с. 18-33).

Згідно з п. 1.3 договору лізингодавець
бере на себе зобов'язання придбати
предмет лізингу (трактор МТЗ 892,
зазначений у п. 1.1 договору та
специфікації, що є додатком № 3 до
договору) та передати його у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах, передбачених
договором. Предмет лізингу є власністю
лізингодавця (п. 1.5 договору) та
придбається ним на своє ім'я за
договором купівлі-продажу у продавця
транспортного засобу (п. 4.6 договору).

20 грудня 2013 року позивач сплатив на
користь ТОВ «Лізингова Компанія
«АвтоФінанс» комісію за організацію
угоди у розмірі 17 500 грн, що
підтверджується платіжним дорученням
від 20 грудня 2013 року № 3

а. с. 34).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» (далі −? Закон)
фінансовий лізинг −? це вид
цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі)

Відповідно до ст. 2 Закону передбачено,
що відносини, що виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) про
лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж,
поставку з урахуванням особливостей,
що встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникають із
договору лізингу, регулюються
параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому
відсутні положення щодо обов'язковості
нотаріального посвідчення такого
договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
фінансовий лізинг» договір лізингу має
бути укладений в письмові формі.
Істотними умовами договору лізингу є:
предмет лізингу, строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу, розмір
лізингових платежів та інші умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позову, правильно дійшов
висновку, що ЦК України та Закон
України «Про фінансовий лізинг» не
передбачають обов'язкового
нотаріального посвідчення договору
фінансового лізингу. Відповідач мав
право на укладання договору, оскільки
згідно з довідкою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг від 11 вересня 2012 року ФЛ № 1217,
ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» має право надавати
послуги з фінансового лізингу.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 09 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Маляренко А.В.,
Нагорняк В.А.