У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Державної фітосанітарної інспекції
Миколаївської області про стягнення
майнової шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_11, на
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_11 звернувся з
урахуванням уточнених позовних вимог
до суду з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10,
Державна фітосанітарна інспекція
Миколаївської області про стягнення
майнової шкоди. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що відповідачами
позивачу завдано збитки, спричинені в
результаті знищення посівів соняшника
на площі 2,4 га, належні позивачу на
праві власності, внаслідок оброблення
гербіцидом не сумісним з його сортом
соняшника. З урахуванням уточнених
позовних вимог, позивач просив
стягнути з відповідачів солідарно
завдані збитки (упущену вигоду),
спричинені у результаті знищення
посівів соняшника на площі 2,4 га в сумі
21 356, 23 грн.

Рішенням Врадіївського районного суду
Миколаївської області від
27 грудня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в
рахунок відшкодування матеріальних
збитків, завданих внаслідок знищення
посівів соняшника, грошові кошти в сумі
21 356, 23 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат та витрат на
правову допомогу.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року вказане рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_11 просить рішення
суду апеляційної інстанції скасувати,
а рішення суду першої інстанції
залишити в силі, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з доведеності вини
відповідачів у спричинені позивачу
збитків шляхом знищення посівів
соняшника на земельній ділянці
останнього.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що
відповідачі не набули статусу
користувача суміжної з позивачем
земельної ділянки з визначенням
конкретного обсягу прав та обов'язків
кожного відповідно до вимог закону,
тобто на підставі договору оренди або
договору про сумісну обробку землі,
отже дійсним користувачем суміжної
земельної ділянки є її власник -
ОСОБА_10, права та обов'язки якої чітко
визначені законодавством, а тому
висновок суду першої інстанції про
покладення на відповідачів обов'язку
щодо компенсації за завдану позивачу
шкоду є безпідставним.

Проте повністю погодитись з такими
висновками апеляційного суду не можна.

Судами встановлено, що в червні 2013 року
відповідачем ОСОБА_7 було замовлено
обробку гербіцидом своїх посівів
соняшника на сільськогосподарських
землях, які перебувають у власності
ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 43, 44). Обприскування
посівів соняшника гербіцидом
«Експрес® » 75 в.г. на зазначених землях
проводив відповідач ОСОБА_8 за
домовленістю з ОСОБА_7

Обробляючи дані землі, відповідачем
ОСОБА_8 були також піддані обробці й
посіви соняшника, на землях площею 2,4
га, які належать на праві приватної
власності позивачу ОСОБА_6 (а.с. 6).

Як вбачається з акта обстеження
посівів сільськогосподарських культур
Врадіївського району Миколаївської
області від 11 червня 2013 року, в
результаті обстеження комісія виявила
загибель посівів соняшників на площі 2,4
га внаслідок обробки пестицидами
(гербіцидом) (а.с. 7).

Відповідно до проведених розрахунків
позивачу спричинені збитки у
результаті знищення посівів соняшника
на площі 2,4 га в сумі 21 356, 23 грн.

Частиною 1 та 2 статті 22 ЦК України
визначено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 3 статті 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність одночасно
усіх елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини.

Частиною 1 статті 1190 ЦК України
передбачено, що особи, спільними діями
або бездіяльністю яких було завдано
шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

Із роз'яснень, викладених у п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року № 6 вбачається, що розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7
роз'яснено, що вирішуючи спори про
відшкодування власникам землі й
землекористувачам шкоди, заподіяної
самовільним зайняттям або
забрудненням земельних ділянок та
іншими порушеннями земельного
законодавства, суди мають виходити з
того, що відповідно до статті 156 ЗК,
статті 1166 ЦК така шкода
відшкодовується у повному обсязі.

Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням
посівів і насаджень при прокладенні
шляхів, трубопроводів та проведенні
розвідувальних, бурових, будівельних
робіт, псуванням і забрудненням
сільськогосподарських та інших земель,
іншими порушеннями земельного
законодавства, визначається з
урахуванням витрат на відновлення
родючості землі, а також доходів, які
власник землі або землекористувач міг
би одержати при використанні земельної
ділянки і які він не одержав за час до
приведення землі у стан, придатний для
її використання за цільовим
призначенням, або до повернення
самовільно зайнятої ділянки.

Зокрема, при пошкодженні посівів,
самовільному зайнятті ріллі або
сінокосінні на користь
землекористувача (власника) стягується
вартість неодержаних
сільськогосподарської продукції чи
сіна, обчислена за ринковими цінами, з
урахуванням середньої врожайності
певної культури в господарстві, за
винятком витрат виробництва,
пов'язаних зі збиранням урожаю, а також
витрат на відновлення якості земель
відповідно до їхнього призначення.
Якщо замість пошкоджених посівів
землекористувач провів у тому ж сезоні
повторний посів культур, відшкодуванню
підлягають витрати на пересівання
(вартість насіння, обробітку землі
тощо).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, у порушення вимог ст.
ст. 214, 215 ЦПК України апеляційний суд,
не визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню, зауважив, що
відповідачі не набули статусу
користувача суміжної земельної
ділянки з визначенням конкретного
обсягу прав та обов'язків кожного, а
отже не є належними відповідачами у
спірних правовідносинах, залишивши
поза увагою, що відповідачами факт
обприскування гербіцидом не придатним
для посівів гібриду соняшника, які
вирощувались на земельній ділянці
позивача в результаті якого врожай
даного гібриду соняшника загинув, не
заперечувався; не перевірив
правовідносин, які склались між
власниками земельних ділянок, суміжних
з земельними ділянками позивача та
відповідачами, з огляду на наявний в
матеріалах справи договір про спільне
оброблення земельної ділянки від 12
листопада 2011 року (а.с. 35-36).

Відмовивши позивачу у позові, суд
фактично не вирішив спір по суті, не
з'ясував порушено чи не порушено право
позивача та чи підлягає воно захисту.

За вказаних обставин рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Не може залишатись в силі й рішення
суду першої інстанції, оскільки в
порушення вимог ст. 212-215 ЦПК України,
суд першої інстанції належним чином не
з'ясував обставин справи, не перевірив
вини кожного з відповідачів окремо у
спричиненні позивачу збитків, в чому
саме полягає ця вина, та який вид
цивільно-правової відповідальності
розповсюджується на дії відповідачів
(солідарна чи дольова). Зокрема,
виходячи з положень Закону України
«Про пестициди та агрохімікати»,
Закону України «Про захист рослин», та
Порядку одержання допуску
(посвідчення) на право роботи,
пов'язаної з транспортуванням,
зберіганням, застосуванням та
торгівлею пестицидами і
агрохімікатами», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 18 вересня 1995 року №746, не перевірив
належним чином, в чому саме полягало
оброблення посівів соняшника
(придбавання гербіциду, приготування
суміши, оприскування тощо), хто з
відповідачів на якому саме етапі та які
саме дії вчиняв при підготовці до
обробки гербіцидом посівів соняшника
та при самій обробці. Крім того, взявши
до уваги акт обстеження посівів
сільськогосподарських культур від 11
червня 2013 року (а.с. 7), суд першої
інстанції не з'ясував чи проводився
повторний посів агрокультур на
земельній ділянці позивача замість
пошкоджених посівів соняшника та чи
відшкодовувались йому такі витрати
відповідачами, оскільки зі змісту акта
вбачається рекомендація комісії щодо
підготовки площі земельної ділянки для
посівів озимих зернових культур урожаю
2014 року та п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року № 7
роз'яснено, що якщо замість пошкоджених
посівів землекористувач провів у тому
ж сезоні повторний посів культур,
відшкодуванню підлягають витрати на
пересівання (вартість насіння,
обробітку землі тощо).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
вказаних розбіжностей не усунув та не
сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_11 задовольнити
частково.

Рішення Врадіївського районного суду
Миколаївської області від
27 грудня 2013 року та рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:О.В.
Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук