АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Музичко С.Г.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду
міста Києва від 24 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Генеральної прокуратури України,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Київській області про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивачка
звернулася із зазначеним позовом, на
обґрунтування якого зазначила, що
неодноразово зверталась до
Генеральної прокуратури України із
зверненнями та заявами про порушення
законодавства і притягнення до
відповідальності посадових осіб
прокуратури та суду, проте
процесуальні рішення за такими заявами
не були прийняті.

Оскарження дій та бездіяльності
посадових осіб Генеральної
прокуратури України призводили до
витрачання позивачкою часу та грошей
на відправку поштової кореспонденції і
сплату судового збору за подачу скарг.
Вказане призвело до моральних
страждань позивачки.

Враховуючи вищевикладене
просила стягнути на свою користь
шляхом списання Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Київській області із
рахунків Генеральної прокуратури
України 40.70 грн. матеріальної шкоди, 50 000
грн. грошової компенсації спричиненої
моральної шкоди, розглянути справу за
відсутності позивачки.(а.с. 1-20)

Відповідачі проти заявлених
вимог заперечували.(а.с. 28-32)

Рішенням Печерського районного суду
міста Києва від 24 липня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_1 до Генеральної
прокуратури України, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Київській області про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди залишено без задоволення. (а.с.36,
39-40).

В апеляційній скарзі позивачка
зазначила, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просила рішення
суду скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог. На
обґрунтування скарги посилалася на
неправильне встановлення обставин,
неправильне дослідження та оцінку
доказів, що на думку апелянта є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення. (а.с.50-52)

В судовому засіданні представники
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
заперечували проти скарги і просили її
відхилити.

Позивачка до суду не прибула,
повідомлялась про час та місце
розгляду справи встановленим порядком,
про що у справі є докази, справу просила
розглянути за її відсутності.(а.с. 52, 61-63)

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України
така неявка не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судом встановлено, що предметом
позову є стягнення 40.70 грн.
матеріальної шкоди, 50 000 грн. грошової
компенсації спричиненої моральної
шкоди. Обґрунтовуючи заявлені вимоги
позивачка зазначила, що внаслідок
неправомірних, на її думку, дій та
бездіяльності посадових осіб
Генеральної прокуратури України
позивачка вимушена була витрачати
вільний від роботи час та гроші на
відправку поштової кореспонденції і
сплату судового збору за подачу скарг.

Підстав для відшкодування шкоди
позивачці ОСОБА_1 із застосуванням
Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду" від 4
березня 1996 року у цьому провадженні не
вбачається.

Між сторонами виникли
правовідносини, які мають бути
врегульовані за чинним ЦК України.

За вимог ст. 1166 ЦК України, шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала, особа
звільняється від її відшкодування,
якщо доведе, що шкоду завдано не з її
вини.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Оскільки судом встановлена
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між витратами позивачки грошей
на відправку поштової кореспонденції і
сплату судового збору за подачу скарг
та діями (бездіяльністю) посадових осіб
Генеральної прокуратури України,
відсутні і підстави для покладення на
відповідача обов'язку відшкодувати
матеріальну шкоду. При цьому колегія
суддів враховує, що порядок розподілу
та відшкодування позивачці понесених
нею судових витрат визначається
відповідним процесуальним законом
здійснення провадження, за яким суд
розглядав її скарги, звернення за
подачу яких був сплачений судовий збір
та понесені витрати.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність передбачених
законом підстав для задоволення вимог
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди. З цих же підстав не підлягають
задоволенню і вимоги про відшкодування
позивачці грошової компенсації
спричиненої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність ухваленого
районним судом рішення і, з огляду на
вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть
бути визнані підставою для скасування
оскаржуваного рішення, тому колегія
суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду
міста Києва від 24 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

С.Г.Музичко

Справа № 22-ц/796/11702/2014

Головуючий у першій інстанції Вовк С.В.

Доповідач Левенець Б.Б.