Провадження № 2/161/3989/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

05 вересня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючого - судді
Кихтюка Р.М.,

при секретарі -
Козак О.А.,

з участю представника позивача -
Борща Н.М.,

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «»Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, яка діє в свої
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення,

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «Надра» звернулось в суд з
позовом до відповідачів про виселення.

Позовні вимоги мотивує тим, що
07.05.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір №40-Б,
відповідно до якого відповідач
отримала кредит у розмірі 36000,00 доларів
США на строк до 07.10.2025 року зі сплатою
14,99% річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
було укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу №1041, відповідно до якого ОСОБА_2
передала в іпотеку квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 55,2 кв.м..

В зв'язку з невиконанням
позичальником кредитних зобов'язань,
ПАТ КБ «Надра» подано позов про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та рішенням Луцького міськрайонного
суду від 23.04.2012 року позов задоволено
повністю.

Вимога банку про добровільне
виселення із житлового приміщення ними
не виконана.

В зв'язку з чим, просить суд
виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3 із квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав,
викладених у позовній заяві та просив
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала, просила відмовити в
його задоволенні, покликаючись на дію
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази в справі, суд прийшов до
висновку, що позов до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2005 року між
ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладений
кредитний договір №40-Б, відповідно до
якого відповідач отримала кредит у
розмірі 36000,00 доларів США на строк до
07.10.2025 року зі сплатою 14,99% річних (а.с. 5-6)
та з метою забезпечення виконання
зобов'язань укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу №1041, відповідно до якого ОСОБА_2
передала в іпотеку квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 55,2 кв.м.. (а.с. 7-8).

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 23.04.2012 року задоволено позов ПАТ КБ
«Надра» до ОСОБА_2 та звернуто
стягнення на предмет іпотеки, а саме:
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 55,2
кв.м, що належить ОСОБА_2 в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 318095,39 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ст. 109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають у
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Проте, 07 червня 2014 року набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Частиною 1 даного Закону визначено, що
протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

Як встановлено судом, що ОСОБА_2 був
даний кредит в іноземній валюті та на
його забезпечення нею було передано в
іпотеку квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,2
кв.м та використовується позичальником
як місцем постійного проживання.

Таким чином, враховуючи, що норми
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року,
є чинними на момент постановлення
рішення і прийнятий з метою захисту
майнових та житлових прав громадян, які
отримали споживчі кредити і позбавлені
можливості захистити свої інтереси
іншим чином, а тому суд вважає, що
вимога позивача щодо виселення
відповідачів зі спірної квартири є
похідною вимогою, яка випливає з
примусового стягнення (відчужене без
згоди власника) нерухомого житлового
майна, що вважається предметом іпотеки,
на що вищезазначеним Законом України
накладений мораторій, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 209, 213-215 ЦПК
України, ст. 109 ЖК України, Законом
України «Про іпотеку», Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», суд ,-

в и р і ш и в :

В задоволені позову публічного
акціонерного товариства «»Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, яка діє в свої
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення без
надання іншого житла - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Р.М.
Кихтюк