Справа № 159/3849/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Лесик В.О. Провадження №
22-ц/773/1304/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі Янко О.А.,

з участю:

представника відповідача Борща
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк (далі по тексту ПАТ КБ) «Надра»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4, про
встановлення нікчемності правочину за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 липня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 липня 2014 року рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області в позові ОСОБА_2 відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись із вищеназваним
рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій вказує на
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення суду із-за
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким поданий нею позов по
суті заявлених вимог задовольнити.

В ході апеляційного розгляду
даної справи позивач та третя особа в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи,
представник відповідача просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу відхилити
з огляду на безпідставність наведених
у ній доводів.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін з таких
мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
на підставі поданих сторонами доказів,
яким надана належна оцінка у
відповідності до вимог ст. 212 ЦПК
України, дійшов до правильного
висновку про те, що підстав
передбачених Законом України «Про
заставу» для недійсності (нікчемності)
договору немає, оскільки на момент
укладення договору ст. 13 Закону України
«Про заставу» не передбачала
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору застави рухомого
майна, зокрема автомобіля.

Такі висновки суду є правильними,
узгоджуються із встановленими судом
обставинами справи та нормами
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

За змістом ст. 13 Закону України
«Про заставу» (в редакції закону, що
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) договір застави повинен
бути укладений у письмовій формі.

У випадках, коли предметом
застави є нерухоме майно, космічні
об'єкти договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правоустановчих
документів. Нотаріальне посвідчення
договору застави нерухомого майна
здійснюється за місцезнаходженням
нерухомого майна, договору застави
космічних об'єктів - за місцем
реєстрації цих об'єктів.

Законодавством України може бути
передбачено й інші випадки
нотаріального посвідчення договору
застави.

Угодою сторін може бути передбачено
нотаріальне посвідчення договору
застави і в тих випадках, коли це є не
обов'язковим в силу законодавства
України, але на цьому наполягає одна із
сторін.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
недійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Із матеріалів справи вбачається, що
10.01.2007 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра» укладено договір кредитної
лінії № 5MK/2007/978-МКЛ/47-К та додаткові
угоди до нього.

13.03.2007 року з метою забезпечення
виконання вищевказаного договору між
ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» укладено
договір застави. Договір укладений в
письмовій формі, нотаріально не
посвідчений. Предметом застави за
договором є вантажний сідловий тягач
марки Вольво FH, 1999 року випуску, синього
кольору, шасі: НОМЕР_3, реєстраційний
номер НОМЕР_1 та напівпричіп Когель SN 24,
2001 року випуску, синього кольору,
заводський номер НОМЕР_4, реєстраційний
номер НОМЕР_2, належні на праві
власності ОСОБА_2

Відповідно до п. 5.3 Договір набуває
чинності з моменту його підписання
Сторонами та нотаріального
посвідчення і діє до повного виконання
зобов'язань по Кредитному договору (а.с.
4 зворот).

Зазначені обставини
стверджуються належними та
допустимими доказами, що містяться в
матеріалах справи та не оспорюються
сторонами.

Аналіз вищенаведених положень
матеріального закону вказує на те, що
нікчемність правочину є наслідком
недодержання сторонами вимоги про
нотаріальне посвідчення договору, яка
встановлена законом. Із невиконанням
сторонами обов'язку про нотаріальне
посвідчення правочину, визначеного
умовами самого договору, закон
нікчемність не пов'язує.

За таких обставин, якщо одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Предметом застави у справі є рухоме
майно, щодо якого законом встановлено
обов'язкову письмову форму його
укладення, яку сторонами дотримано.
Закон не зобов'язує сторін договору
застави нотаріально посвідчувати
указаний правочин, тобто недійсність
договору застави рухомого майна,
укладеного у письмовій формі без
нотаріального посвідчення, не
встановлена законом. Із підстав
недійсності договору застави позов у
справі не заявлявся.

За таких обставин справи колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відсутність передбачених законом
правових підстав для задоволення
позову та визнання договору застави
нікчемним із підстав недодержання
сторонами вимоги про нотаріальне
посвідчення, визначеного умовами
самого договору.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
зазначені в ньому висновки
відповідають дійсним обставинам
справи і підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 10 липня 2014
року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді