Справа № 363/3986/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/3925/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 43
УХВАЛА

Іменем України

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 29 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Відділ громадянства,
міграції та реєстрації фізичних осіб
Вишгородського РВ ГУ МВС України в
Київській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення та
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
вселити його в будинок АДРЕСА_1,
зобов'язавши ОСОБА_1 не чинити йому
перешкод в користуванні будинком та
встановити порядок користування
житловим приміщенням наступним чином:
ізольовану кімнату зазначену в
поетажному плані під номером 2-7
(веранда), яка переобладнана під
житлову кімнату, житловою площею 8,8
кв.м., що має спільні входи до інших
кімнат виділити в його користування.
Житлові кімнати зазначені в поетажному
плані під №№ 2-10, площею 12,4 кв.м., 2-9
площею 16,7 кв.м., новозбудовану кімнату
площею 20 кв.м., виділити в користування
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, а нежилі та підсобні
приміщення і прибудинкову територію
залишити у загальному користуванні.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 29 квітня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково.

Вселено ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1,
зобов'язавши ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2
перешкод в користуванні
вищезазначеним будинком.

Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову
в частині встановлення порядку
користування житловим приміщенням.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій, просила скасувати рішення суду
першої інстанції з підстав неповного
з'ясування судом обставин, які мають
значення для справи, неправильного
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та ухвалити
нове рішення, відмовити в задоволені
заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 в 2005 році як член сім'ї був
зареєстрований та проживав до 2013 року в
спірному житловому будинку в АДРЕСА_1,
власником якого являється ОСОБА_1

Також встановлено, що в 2013 році
стосунки між ОСОБА_2 ОСОБА_1 стали
неприязними із-за постійних побутових
сварок, після чого ОСОБА_1 вигнала
позивача з будинку.

Згідно зі ст.64 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать дружина власника, їх діти та
батьки. Якщо особи перестали бути
членами сім'ї наймача, але продовжують
проживати у займаному жилому
приміщенні, то вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до вимог ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням на
рівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За ст.9 ЖК України ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування ним інакше як з підстав і
в порядку,передбаченому законом.

Задовольняючи частково позов та
вселяючи до спірної квартири позивача,
суд першої інстанції обгрунтовував
свої висновки тим, що останній
вселилися до спірної квартири як члени
сім'ї власника квартири і
зареєстрований у вказаній кварирі.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст.9 ЖК
України, згідно якої ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відмовляючи в задоволенні заявленої
позовної вимоги в частині встановлення
порядку користування спірним житловим
приміщенням, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
ізольована кімната , яку позивач просив
виділити йому в користуванні,
являється верандою під №2-7 на
поетажному плані, яка самочинно
переобладнана, але в установленому
законом порядку не узаконена.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, як підставу для
скасування рішення суду, законності та
обґрунтованості рішення суду не
спростовують, оскільки відповідно до
ст. 309 ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування рішення суду
лише, якщо ці порушення призвели до
неправильного вирішення справи,
натомість справа судом вирішена
правильно, відповідно до норм
матеріального права та з дотриманням
норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
містить.

Оскільки судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 29 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: