У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Херсонського
учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_6, в особі
представника ОСОБА_7, на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 09 грудня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 14 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Херсонське
учбово-виробниче підприємство
Українського товариства глухих (далі -
Херсонське УВП УТОГ) звернулося до суду
з позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те,
що остання є наймачем жилої площі
(ліжко-місце) у гуртожитку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 та
користується житлово-комунальними
послугами, яке надає підприємство. З
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість про сплаті за
житлово-комунальні послуги в розмірі 11
383, 31 грн, яка виникла за період з липня
2012 року до серпня 2013 року.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 09 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 14 лютого 2014
року, позов Херсонського
учбово-виробничого підприємства
Українського товариства глухих
задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_6 на
користь Херсонського УВП УТОГ
заборгованість в сумі 11 383, 31 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 просить вказані
судові рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що між
сторонами виникли договірні
правовідносини щодо надання позивачем
відповідачу комунальних послуг. В
порушення умов договору відповідач за
надані послуги не розраховується,
внаслідок чого у останньої виникла
заборгованість.

Проте повністю погодитись з такими
висновками судів не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_6
зареєстрована та проживає у гуртожитку
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Гуртожиток, розташований за згаданою
адресою, відповідно до свідоцтва про
право власності від 18 серпня 2000 року,
належить Українському товариству
глухих на праві колективної власності
(а.с. 4).

Із розрахунку Херсонського УВП УТОГ
(а.с.138) вбачається, що по особовому
рахунку наймача ОСОБА_6 за період з
липня 2012 року до серпня 2013 року існує
заборгованість по сплаті за проживання
в гуртожитку в розмірі 11 383, 31 грн
виходячи із кількості 8 ліжко-місць.

Розпорядженням Голови Херсонської
обласної державної адміністрації №462
від 20 липня 2011 року «Про встановлення
граничного розміру плати за проживання
у гуртожитках» (а.с. 24), встановлений
граничний розмір плати за проживання у
гуртожитках (крім студентських
гуртожитків) громадян України, осіб без
громадянства та іноземців, які
займають приміщення, що знаходяться у
спільному користуванні кількох осіб,
які не перебувають у сімейних
відносинах, 160 грн за 1
ліжко-місце (з урахуванням ПДВ) на
місяць.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(частина 1 статті 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Отже, судове рішення теж
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до пункту 4 розділу 1
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208,
гуртожитки підрозділяються на два види
для проживання одиноких громадян (жилі
приміщення знаходяться у спільному
користуванні кількох осіб, які не
перебувають у сімейних стосунках); для
проживання сімей (жилі приміщення, що
складаються з однієї чи кількох
кімнат, перебувають у відособленому
користуванні сімей).

У гуртожитках, призначених для
проживання одиноких громадян, при
необхідності, з дозволу виконавчого
комітету районної, міської, районної
в місті Ради народних депутатів
можуть бути виділені приміщення для
проживання сімей. Ці приміщення
повинні розташовуватися в окремих
під'їздах (секціях) жилого будинку.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, в порушення ст.ст. 212- 214 ЦПК
України, на вказані положення закону
уваги не звернув, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що відповідач вселилась до
даного гуртожитку як член сім'ї ОСОБА_8
та якому було надано у цьому гуртожитку
4 кімнати. Беручи до уваги нараховану
позивачем заборгованість за
проживання відповідача у гуртожитку,
виходячи із розрахунку 8 ліжко-місць,
суд першої інстанції не перевірив на
якій відповідній підставі відповідач
займає приміщення у гуртожитку, чи
особисто вона займає у гуртожитку 8
ліжко-місць, чи займає вона окремі
кімнати. Із приєднаних до справи
письмових доказів вбачається, що
ОСОБА_6 проживає у спірному житловому
приміщенні (сектор АДРЕСА_1) разом з
батьком ОСОБА_9 та двома повнолітніми
дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11, проте вказані
особи до участі у справі не залучені.
Судом, не з'ясовано які саме житлові
приміщення займає відповідач ОСОБА_6,
які ОСОБА_9, чи є вони наймачами окремих
жилих приміщень чи користуються
кімнатами в секторі АДРЕСА_1, як члени
сім'ї.

Суд не звернув уваги, що ОСОБА_8 була
виділена жила площа для проживання
сім'ї на склад із 4 осіб, в тому числі, на
відповідача ОСОБА_11 Водночас, ОСОБА_8
має право на пільги, встановлені
законодавством України для ветеранів
війни - учасників війни (а.с. 49).

Вирішуючи питання про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції не
з'ясував чи виставлялись відповідачу
особисто рахунки за проживання у
гуртожитку, чи укладались із нею окремо
договори найму жилого приміщення або
ліжко-місця за період за який
стягується заборгованість. Оскільки,
як вбачається з копій квитанцій (а.с.
157-161), платниками за житлово-комунальні
послуги за спірний період зазначено
ОСОБА_8, ОСОБА_6

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в порушення
ст. 303, 315 ЦПК України, не перевірив
належним чином доводів апеляційної
скарги відповідача, в ухвалі не
зазначив конкретні обставини і факти,
що спростовують такі доводи, та залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом в повному
обсязі не встановлені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в особі
представника ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 09 грудня 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області від 14 лютого 2014
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:О.В.
Кадєтова Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук