УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко
О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Відкритого
акціонерного товариства «Банк «Біг
Енергія», третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду міста Києва
від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Банк «Біг
Енергія» (далі - ВАТ «Банк «Біг
Енергія») правонаступником якого є ПАТ
«Банк «Біг Енергія», третя особа -
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.

Позивачка зазначала, що 21 березня 2007
року між нею та ВАТ «Банк «Біг Енергія»
укладено кредитний договір згідно з
яким вона отримала 115 тис. доларів США
на умовах сплати 16 % річних із кінцевим
терміном повернення коштів не пізніше
16 березня 2009 року.

Також вказувала, що з метою
забезпечення виконання зобов'язання за
вказаним кредитним договором 21 березня
2007 року між нею та відповідачем було
укладено іпотечний договір, згідно з
умовами якого вона передала банку в
іпотеку належну їй на праві власності
квартиру № 47, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 зазначала, що 09 вересня 2009 року
вчинено виконавчий напис, яким
звернуто стягнення на зазначене
нерухоме майно та за рахунок коштів,
отриманих від його реалізації надано
право ВАТ «Банк «Біг Енергія»
задовольнити свої вимоги за
невиконання нею зобов'язань за
кредитним договором від 21 березня 2007
року та понесених на вчинення
нотаріальних дій.

Позивачка, посилаючись на те, що
вчиняючи виконавчий напис нотаріус не
перевірив факту безспірності суми
заборгованості, його вчинено на іншу
суму заборгованості, ніж та, яка була
вказана у вимозі про усунення порушень
умов кредитного договору, просила
визнати виконавчий напис від 09
вересня 2009 року таким, що не підлягає
виконанню.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 13 грудня 2013 року,
позов задоволено. Визнано виконавчий
напис від 09 вересня 2009 року,
вчинений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 таким, що не підлягає
виконанню. Стягнуто з ВАТ «Банк
«Біг Енергія» на користь ОСОБА_4
судовий збір в розмірі 114 грн 70
коп.

Рішенням апеляційного суду міста Києва
від 20 травня 2014 року рішення місцевого
суду скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6 просить рішення апеляційного
суду скасувати та залишити в силі
рішення місцевого суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про
відмову в позові, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що
виконавчий напис виконавчі вчинено з
дотриманням вимог чинного
законодавства, зокрема ст. ст. 87, 88, 89
Закону України «Про нотаріат» та
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
а також законність дій нотаріуса
встановлено судовим рішенням, а згідно
із ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, 21
березня 2007 року між ВАТ
«Банк «Біг «Енергія», правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Біг Енергія» та
ОСОБА_4 укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого позивачка
отримала 115 тис. доларів США на умовах
сплати 16 % річних та кінцевим терміном
повернення коштів не пізніше 16 березня
2009 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 21 березня 2007 року між
сторонами укладено іпотечний договір,
предметом, якого є належна позивачці
квартира АДРЕСА_1.

В зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_4 умов кредитного договору, 13
липня 2009 року відповідачем було
направлено вимогу, в якій зазначалося
про необхідність погашення суми
кредиту в розмірі 85 790,27
доларів США та 1 825,87 доларів США
несплачених процентів до 13
серпня 2009 року, а в разі її невиконання
вказано про те, що буде розпочато
процедуру звернення стягнення на
передане в іпотеку майно.

09 вересня 2009 року вчинено виконавчий
напис, згідно із яким звернуто
стягнення на квартиру № 47, що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

За рахунок коштів, отриманих від
реалізації вищевказаного нерухомого
майна, надано право ПАТ «Банк «Біг
Енергія» задовольнити свої вимоги в
розмірі 85790,27 доларів США (гривневий
еквівалент згідно із офіційним курсом
НБУ становить 673 282 грн 04 коп.) основна
сума кредиту, 1 109,55 доларів
США (гривневий еквівалент згідно із
офіційним курсом НБУ становить 8 707 грн
75 коп.) несплачені проценти та пеня за
несвоєчасне повернення кредиту та
процентів зам користування коштами в
204 649,08 доларів США (гривневий
еквівалент згідно із офіційним курсом
НБУ становить 1 606 085 грн 98 коп.), а всього
на загальну суму боргу 2 288 075 грн 77 коп.
за невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за
кредитним договором за період з 19
березня 2009 року по 20 серпня 2009 року.

За змістом положень ст. 88 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Відповідно до ч. 1 п. 284 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі -
Інструкція), нотаріус вчиняє
виконавчий напис, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Згідно із ч. 2 п. 283 Інструкції вчинення
виконавчого напису в разі порушення
основного зобов'язання здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти днів
з моменту одержання боржником
письмової вимоги про усунення
порушень.

Заборгованість або інша
відповідальність боржника визнається
безспірною і не потребує додаткового
доказування у випадках, якщо подані для
вчинення виконавчого напису документи
передбачені Переліком документів, за
якими стягнення заборгованості
проводиться у безспірному порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України (ч. 2 п. 284 Інструкції).

Пунктом 1 Переліку документів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 червня 1999 року
№ 1172 (далі - Перелік), за яким стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів, для
одержання виконавчого напису
подаються: оригінал нотаріально
посвідченої угоди, що передбачає
сплату грошових сум, передачу або
повернення майна, а також право
звернення стягнення на заставлене
майно; документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Таким чином, місцевий суд, встановивши,
що вимога про здійснення дострокового
погашення кредиту від 13 липня 2009 року
та зазначений в ній розрахунок
заборгованості не містить періодів за
який вона нарахована, а спірний
виконавчий напис вчинено з урахуванням
вже збільшеної суми заборгованості за
пенею із зазначенням періоду, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що до
заяви про вчинення виконавчого напису
не було додано документів, які свідчать
про безспірність розміру
заборгованості ОСОБА_4, в зв'язку з чим
правильно визнав виконавчий напис
таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд на зазначені порушення
вимог Закону України «Про нотаріат»
щодо підстав для вчинення такого
напису уваги не звернув і помилково
скасував правильне рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

При цьому, суд апеляційної суд
зазначає, що судовим рішенням від
23 травня 2011 року було встановлено
відповідність дій нотаріуса щодо
вчинення спірного виконавчого напису
вимогам законодавства.

Однак, застосовуючи норму ч. 3 ст. 61 ЦК
України, апеляційний суд не врахував,
що за її змістом не потребують
доказування саме обставини, щодо яких
мав місце спір і які були предметом
судового розгляду.

Оскільки Печерським районним судом
міста Києва були встановлені
обставини, що стосуються отримання
ОСОБА_4 письмової вимоги та
кримінальної справи, де позивачка
визнана потерпілою, а також розрахунку
суми боргу і його перевірка не
проводились, тому в апеляційного суду
підстав для визнання встановленими
обставин щодо безспірності суми
заборгованості не було.

Крім того, з мотивувальної частини
рішення, на преюдиційність якого
вказує суд апеляційної інстанції,
вбачається, що спір між сторонами з
приводу безспірності суми
заборгованості відсутній, отже
апеляційний суд помилково прийняв
мотиви судового рішення та правову
кваліфікацію вказаних правовідносин
місцевим судом щодо законності дій
нотаріуса в цій частині, за обставини,
що не підлягають доведенню відповідно
до ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню, а рішення
суду першої інстанції залишенню в силі
з підстав, передбачених ст. 339
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду міста Києва
від 20 травня 2014 року скасувати, а
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 13 грудня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко