Справа 206/3617/14-ц
Провадження 2/206/974/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" липня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Сухоруков А.О.,

при секретарі Віткалов
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2, про
визнання недійсними свідоцтв про право
на спадщину за законом, визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом та зобов'язання
внести зміни до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

05 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом до
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_2, про
визнання недійсними свідоцтв про право
на спадщину за законом, визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом та зобов'язання
внести зміни до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що 27.03.2014
року державний нотаріус Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори Камендо Олена
Михайлівна видала їй свідоцтво про
право на спадщину за законом на
підставі спадкової справи № 53929272,
нотаріальний номер 800/2012, спадкодавець
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно якого визнала за
нею право власності на 58/600 частини
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, про що
свідчить витяг з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності. Вважає
дане свідоцтво таким, що порушує її
майнові права в бік зменшення її частки
в спадщині за рахунок збільшення
частки ОСОБА_2, тому розмір частки має
бути визначений судом з підстав: вона є
донькою померлих ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, та є спадкоємцем першої
черги.

22.10.1992р року її батько ОСОБА_5 уклав
договір купівлі - продажу з Управлінням
магістральних газопроводів на 29/100
частин житлового будинку А-1 з
відповідною частиною надвірних
побудов, що знаходиться в АДРЕСА_1 та
розташований на земельній ділянці
розміром 1089кв.м., посвідченого Восьмою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 22.10.1992 року за
реєстром № 1-2499 та зареєстрованого у
Дніпропетровському бюро технічної
інвентаризації 16.11.1992р у реєстровій
книзі за № 557-10. На той час її батько
ОСОБА_5 та мати ОСОБА_4 знаходилися у
шлюбі та проживали однією сім'єю.

Згідно ст. 22 Кодекса про шлюб та сім'ю
України (1969 р.) майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. На підставі
ст. 28 Кодекса про шлюб та сім'ю України
(1969 р.) розмір часток подружжя в
спільному сумісному майні є рівними.
Таким чином придбаний 22.10.1992 році
ОСОБА_5 будинок по АДРЕСА_1, є спільною
сумісною власністю подружжя та
належить кожному у рівній частині, а
отже розмір частки кожного, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 складає 29/200. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5
помер.

Згідно ст. 549 ЦК України (1963 р.) для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Згідно ст. 549 ЦК (1963 p.)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Після смерті її батька ОСОБА_5, ні вона,
ні її сестра ОСОБА_6, ні її брат ОСОБА_2
заяви до нотаріальної контори про
прийнятя спадщини не подавали,
фактично в права володіння та
управління майном не вступали. Її мати
ОСОБА_4 фактично вступила в управління,
володіння та користування майном, сама
сплачувала комунальні платежі, вела
господарство, тощо. Таким чином належна
ОСОБА_5 частка майна в розмірі 29/200 була
успадкована ОСОБА_4, про що свідчить
нотаріальний запис в свідоцтві про
право на спадщину за законом від 27.03.2014
р.

З 2010-2011 року у зв'язку з тяжким станом
здоров'я її матері ОСОБА_4 вона
переїхала жити до неї і доглядала за
нею до дня її смерті. Вона допомагала їй
у веденні господарства, готувала їжу,
прибирала. Її брат ОСОБА_2 деколи
навідувався в гості до матері,
виконував певні її доручення по
догляду за будинком.

На час смерті ОСОБА_7, була повною
власницею домоволодіння АДРЕСА_1, та їй
належала 29/100 частина домоволодіння.

Після смерті її матері ІНФОРМАЦІЯ_2 до
неї звернувся брат за документами на
домоволодіння , так як він збирався
подати заяву до нотаріальної контори
про прийняття спадщини. Вона передала
йому документи. Сама вона трошки
пізніше звернулася з заявою про
прийняття спадщини, як спадкоємець
першої черги. Її сестра ОСОБА_6,
відмовилася від своєї частки на її
користь, тому нотаріус вірно визначив
долі кожного з них та зазначив, що їй
належить 2/3 часток у спадщині майна, яке
належало ОСОБА_4 1930 року народження, а
її братові ОСОБА_2 - 1/3 частина.

Як їй стало відомо під час судового
розгляду справи, ОСОБА_8 12.12.2013
звернувся з заявою про видачу
свідоцтва про прийняття спадщини, в
наслідок чого було видане свідоцтво на
29/200 частки майна після смерті ОСОБА_5
Вважає, що дані дії були вчинені
нотаріусом з порушенням чинного
законодавства, що також призвело до
зменшення її частки в спадковому майні.

Згідно п. 121 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України згідно Наказу N 18/5
від 14.06.94 державний нотаріус може
видати свідоцтво про право на спадщину
за законом чи за заповітом після смерті
одного з учасників спільної сумісної
власності лише після виділення
(визначення) частки померлого у
спільному майні. Те ж саме зазначено і в
п.4.21 Глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
згідно Наказу 22.02.2012 № 296/5 При
оформленні спадщини як за законом, так
і за заповітом нотаріус у випадках,
коли із правовстановлюючого документа
вбачається, що майно може бути спільною
сумісною власністю подружжя, повинен
з'ясувати, чи є у спадкодавця той з
подружжя, який його пережив і який має
право на 1/2 частку в спільному майні
подружжя.

Згідно принципів законодавства у разі
вчинення процесуальних дій,
застосовується норми чинного
законодавства, яке діє на час вчинення
цих дій. Про це свідчить і свідоцтво про
прийняття спадщини, де нотаріус
зазначив, що до данного
правовстановлюючого документа
застосовуються норми цивільного
кодексу в редакції 2004р., що в свою чергу
породжує обов'язок ОСОБА_2 довести факт
прийняття спадщини.

Як вже зазначалось ОСОБА_2 з 1992 року
проживає за адресою АДРЕСА_2 . Згідно ст.
107 ЖК України у разі вибуття наймача та
членів його сім'ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або в інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті він втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття. Згідно ст. 71, 72 ЖК України
особа позбавляється права
користування жилим приміщенням, якщо
вона понад 6 місяців була відсутня, та
не проживала в данному приміщені. Як
свідчить судова практика фізична
особа, яка не проживає в приміщенні
понад 6 місяців, позбавляється судами
права користування жилим приміщенням з
обов'язковим зняттям з реєстрації за
вказаною адресою. Так як ОСОБА_2 не
проживав за адресою прописки понад
6-тимісячний термін, він втратив право
користування жилим приміщенням, а
значить і не вступив в права володіння
і управління спадковим майном.

Таким чином нотаріус в свідоцтві від
27.03.2014 та в свідоцтві від 12.12.2013 по
спадковій справі № 800/2012 неправильно
зазначив, що спадщина, на яку в указаній
частині видано це свідоцтво,
складається з: 29/200 частин житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та
розташований на земельній ділянці
площею 1089 кв.м., що в подальшому
призвело до неправильного визначення
її частки в спадковому майні. Саме
через це нотаріус значно занизив її
частку в спадщині, що призвело до
спричинення їй майнову шкоди. З огляду
на це державний нотаріус вніс дані в
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, де зазначив, що їй належить
58/600 частини майна, що не відповідає
дійсності.

З огляду на вище викладене вважає, що її
частка складається з 58/300.

На підставі викладеного та з
урахуванням останніх уточнень просить
суд визнати недійсним свідоцтво про
право на спадщину за законом від 12.12.2013
по спадковій справі № 800/2012, видане
державним нотаріусом Камендо Олена
Михайлівна Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори на ім'я
ОСОБА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 12.12.2013 по
спадковій справі № 687/2013 видане
державним нотаріусом Камендо Олена
Михайлівна Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори на ім'я
ОСОБА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 27.03.2014 по
спадковій справі № 800/2012 видане
державним нотаріусом Камендо Олена
Михайлівна Восьмої дніпропетровської
державної нотаріальної контори на ім'я
ОСОБА_1.

Визнати за нею право спадщини на 58/300
частини житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право спадщини на 29/300
частини житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за нею право власності в
частині 58/300 домоволодіння АДРЕСА_1, яке
складається з житлового
залізобетонного панельного будинку А-1
з прибудовою а-1 - шлакоблочною ,
верандою а3-1 -дерев'яною, прибудовою а2-1
- шлакоблочною, ґанком а-бетонним,
ґанком а1- бетонний, загальною площею
1059,6кв.м , жилою площею 70.5кв.м , сарай
Б-шлакоблочний, під Б льох бетонний,
сарай В - цегла, душ Д - цегла, сарай Е -
метал , сарай Ж - метал, цегляна
вбиральня Г, сараї металеві З ,И,
літньою кухнею М - цегла, ґанком м-
бетонний, сарай П - цегла, огородження №
1-10,1- бетон, метал, дерево.

Зобов'язати Восьму дніпропетровську
державну нотаріальну контору,
зареєструвати за нею право власності
на 58/300 частини житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
домоволодіння АДРЕСА_1, та внести
відповідні зміни в Державний реєстр
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав власності (а.с.2-4, 22-24,
206-209).

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому
засіданні позовні вимоги позивача
підтримав у повному обсязі,
обґрунтувавши їх з тих же підстав, що
викладені у позовній заяві, просив суд
задовольнити позов.

Відповідач Камендо О.М. в судовому
засіданні заперечувала проти позовних
вимог у повному обсязі. Пояснила, що
спадкова справа була відкрита на
підставі заяви про видачу свідоцтва
про право на спадщину, є порядок
вчинення нотаріальних дій, ніяких
порушень з боку нотаріуса не було.
Надала до суду письмові пояснення, які
обґрунтовує тим, що після смерті
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у 8ДДНК
було відкрито спадкову справу № 687/2013. У
встановлений чинним законодавством
шестимісячний строк ніхто із
спадкоємців не подав заяву про
прийняття спадщини. Спадкову справу
було відкрито на підставі заяви про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
поданою ОСОБА_2 12.12.2013р. Пункт 2.1 глави 10
розділу 2 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 22.02.2012р. за № 282/20595
передбачає, що Спадкова справа
заводиться нотаріусом за місцем
відкриття спадщини на підставі поданої
(або такої, що надійшла поштою) першою
заяви (повідомлення, телеграми) про
прийняття спадщини, про відмову від
прийняття спадщини, про відмову від
спадщини, заяви про відкликання заяви
про прийняття спадщини або про відмову
від спадщини, заяви про видачу
свідоцтва про право на спадщину, заяви
спадкоємця на одержання частини вкладу
спадкодавця у банку (фінансовій
установі), заяви про видачу свідоцтва
виконавцю заповіту, заяви виконавця
заповіту про відмову від здійснення
своїх повноважень, заяви другого з
подружжя про видачу свідоцтва про
право власності на частку в спільному
майні подружжя у разі смерті одного з
подружжя, заяви про вжиття заходів до
охорони спадкового майна, претензії
кредиторів. Спадкоємцями за законом
ОСОБА_5, які фактично вступили у
володіння та користування спадковим
майном: є його дружина ОСОБА_4 та син
ОСОБА_2, в рівних частках кожний,
оскільки були зареєстровані та
проживали зі спадкодавцем на час його
смерті. Стосовно посилань позивача на
те, що 29/100 частини домоволодіння, які
належали ОСОБА_5 на підставі договору
купівлі - продажу є спільною сумісною
власністю подружжя, а отже розмір
частки кожного з подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 складає 29/200, зазначає, що
порядок видачі свідоцтв про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя встановлено порядком
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 22.02.2012
року № 296/5 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
22.02.2012р. за № 282/20595 згідно п. 1.1. пункту 1
глави 2 у разі смерті одного з подружжя
свідоцтво про право власності на
частку в їх спільному майні видається
нотаріусом на підставі письмової заяви
другого з подружжя з подальшим
повідомленням спадкоємців померлого,
які прийняли спадщину. Таке свідоцтво
може бути видано на половину спільного
майна. Після смерті ОСОБА_5 його дружина
ОСОБА_4 за свого життя не звернулась до
8ДДНК. Видача свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя на ім'я ОСОБА_4 після її смерті
є неможливою, оскільки це не
передбачено чинним законодавством
України. Тому після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2., у 8ДДНК було
відкрито спадкову справу № 800/2012.

У встановлений строк з заявою
звернулися дочка ОСОБА_1, син ОСОБА_2
Дочка спадкодавця ОСОБА_6 відмовилась
від своєї частки на користь ОСОБА_1
Таким чином, розмір частки ОСОБА_1 у
спадщині , яка відкрилась після смерті
ОСОБА_4, становить 2/3 частки або 58/600
частин житлового будинку з
господарсько-побутовими приміщеннями,
а розмір частки ОСОБА_2 1/3 частка або
29/600. На підстві викладеного просить суд
відмовити у задоволенні позову
(а.с.221-222).

Представник відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_10, в судовому засіданні проти
позову заперечувала у повному обсязі,
вважаючи його необґрунтованим та
безпідставним, вказувала на те, що
власником домоволодіння був померлий
ОСОБА_5, після його смерті автоматично
спадщину прийняли його дружина ОСОБА_4
та ОСОБА_2, який був зареєстрований та
проживав з ними, за життя померла
ОСОБА_4 своє право на майно не оформила,
тому власником домоволодіння був
ОСОБА_5 Відповідно після його смерті
спадщину фактично прийняли його
дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 у рівних
частках, ален не оформили свого права
на спадщину. Після смерті ОСОБА_4 у 2012
році її частку у спадщині прийняли та
належним чином оформили троє
спадкоємців (дітей), одна з них - ОСОБА_6,
відмовилася на користь ОСОБА_1,
нотаріусом вірно визначено частки
спадкоємців. Просила суд в задоволенні
позову відмовити.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позову необхідно відмовити з наступних
підстав, встановлених в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що 22.10.1992 року
ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу з
Управлінням магістральних
газопроводів на 29/100 частини житлового
будинку А-1 з відповідною частиною
надвірних побудов, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та розташований на земельній
ділянці розміром 1089кв.м., посвідченого
Восьмою дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 22.10.1992 року за
реєстром № 1-2499 та зареєстрованого у
Дніпропетровському бюро технічної
інвентаризації 16.11.1992 р. у реєстровій
книзі за № 557-10 (а.с.7-15).

Згідно спадкової справи № 687/2013
відкритої до майна ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, у встановлений чинним
законодавством шестимісячний строк
ніхто із спадкоємців не подав заяву про
прийняття спадщини. Спадкову справу
було відкрито на підставі заяви про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
поданої ОСОБА_2 12.12.2013р. Спадкоємцями за
законом ОСОБА_5, які фактично вступили у
володіння та користування спадковим
майном: є його дружина ОСОБА_4 та син
ОСОБА_2, в рівних частках кожний,
оскільки були зареєстровані та
проживали зі спадкодавцем на час його
смерті. Державним нотаріусом 8ДДНК
Камендо О.М. видано свідоцтво про право
на спадщину за законом ОСОБА_2 на 29/200
частин житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
(а.с.122-182).

Відповідно до свідоцтва на право на
спадщину за законом від 27.03.2014р.,
виданого після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, спадщина на яку в
указаній частці видано свідоцтво,
складається з 29/200 частини житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями по АДРЕСА_1 та розташований
на земельній ділянці площею 1089 кв.м. 58/600
частин належить ОСОБА_1 та 29/600 частин
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом та
витягом з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с.16-18).

Згідно спадкової справи № 800/2012,
відкритої до майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4, у
встановлений строк з заявою про
прийняття спадщини звернулися дочка
ОСОБА_1, син ОСОБА_2 Дочка спадкодавця
ОСОБА_6 відмовилась від своєї частки на
користь ОСОБА_1 Таким чином, розмір
частки ОСОБА_1 у спадщині, яка
відкрилась після смерті ОСОБА_4
становить 2/3 частки або 58/600 частин
житлового будинку з
господарсько-побутовими приміщеннями,
а розмір частки ОСОБА_2 1/3 частка або 29/600
(а.с.29-121).

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона
двоюрідна сестра померлої ОСОБА_4 В
будинку по АДРЕСА_1 мешкали померлі
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а їх діти приїздили до
них. На момент смерті ОСОБА_5 син ОСОБА_2
мешкав у будинку.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що він є
сином позивачки. Перед смертю бабусі
ОСОБА_4 мати мешкала з нею, а до цього
вони приїздили до неї.

У судовому засіданні свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили, що
ОСОБА_2 мешкав у домоволодінні з
батьками, робив там ремонти, оплачував
за комунальні послуги. Якийсь час
мешкав у дружини, але на час смерті
батька мешкав у будинку по АДРЕСА_1.
Позивач ОСОБА_1 на час смерті батька
ОСОБА_5 там не мешкала, за декілька
місяців до смерті матері доглядала її
разом зі ОСОБА_2

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи та дослідженими
доказами, враховуючи норми
матеріального і процесуального права,
суд доходить до наступного.

За правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963
року) для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК України (1963 року)
спадкоємець за законом або за
заповітом вправі відмовитись від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. При цьому він може
заявити, що відмовляється від спадщини
на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.
Наступне скасування спадкоємцем такої
заяви не допускається. Вважається, що
відмовився від спадщини також той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчать про прийняття
спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Дійсно, ст. 22 Кодекса про шлюб та сім'ю
України передбачено, що майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. На підставі ст. 28 Кодекса про
шлюб та сім'ю України розмір часток
подружжя в спільному сумісному майні є
рівними.

Позивач та його представник
стверджують, що вже з моменту придбання
за договором купівлі-продажу у 1992 році
ОСОБА_5 29/100 частин спірного
домоволодіння половина цього майна
(29/200) належали ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності подружжя. Проте на
думку суду таке право не є абсолютним
чи аким, що набувається фактично або
«автоматично», як право на спадщину,
оскільки ні за життя ОСОБА_5, який був і
залишився титульним власником всього
спадкового майна, ні після його смерті,
ОСОБА_4 як дружина не реалізувала у
встановленому порядку свого права на
половину у спільному сумісному майні
подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач з заявою про прийняття
спадщини після смерті батька ОСОБА_5 не
зверталася та була зареєстрована за
іншою адресою. Відповідач ОСОБА_2 на час
смерті батька проживав та був
зареєстрований у домоволодінні по
АДРЕСА_1. Як на час після смерті ОСОБА_5,
так і за життя ОСОБА_4 був передбачений
порядок видачі свідоцтв про право
власності на частку в спільному майні
подружжя в разі смерті одного з
подружжя згідно Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України від 22.02.2012р. за № 282/20595
відповідно п. 1.1. пункту 1 глави 2 у разі
смерті одного з подружжя свідоцтво про
право власності на частку в їх
спільному майні видається нотаріусом
на підставі письмової заяви другого з
подружжя з подальшим повідомленням
спадкоємців померлого, які прийняли
спадщину. Аналогічний порядок
оформлення частки на право спільної
сумісної власності майна подружжя діяв
і після смерті ОСОБА_5

Таким чином, при оформленні спадкових
прав щодо майна померлого ОСОБА_5 у
нотаріуса не було необхідної правової
підстави та відповідного документа на
право спільної сумісної власності у
майні подружжя останнього та ОСОБА_4

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ст.60
ЦПК України: кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_2
не мешкав на час смерті з батьком
ОСОБА_5 та взагалі повинен вважатися
таким, що втратив право проживання по
АДРЕСА_1, спростовується як показами
свідків, так і наявністю реєстрації
саме цього місця проживання
відповідача ОСОБА_2, жодних рішень про
втрату права проживання суду не надано.

Отже, при оформленні спадкових прав на
майно ОСОБА_5 нотаріусом вірно
визначено, що його спадщину у вигляді
29/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1
прийняли два спадкоємця першої черги -
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, яким належало по ?
частці спадкового майна, або (29/100):2=29/200
кожному.

За змістом ст. 1217 ЦК України (2003 року)
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Заповітів по собі жоден зі
спадкодавців не залишив.

Спадщину після ОСОБА_4 прийняли,
подавши у шестимісячний строк після
відкриття спадщини письмові заяви про
її прийняття до 8 ДДНК, троє спадкоємців
першої черги - син і доньки ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_6, при цьому остання
відмовилася від своєї частки на
користь ОСОБА_1

Спадщина ОСОБА_4, як правильно
визначила нотаріус, складалася із 29/200
часток спірного домоволодіння, тобто
по (29/200):3=29/600 на кожного спадкоємця.

Таким чином ОСОБА_2 після матері
одержав 29/600 часток, маючи право на
спадщину після батька на 29/200 часток,
тобто загалом йому належать
29/200+29/600=87/600+29/600=116/600=58/300 часток.

ОСОБА_1 одержала право на спадщину
після смерті матері на 29/600 та ідентичну
частку сестри ОСОБА_6, тобто їй належать
29/600+29/600=58/600=29/300.

За таких обставин, суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позовних вимог і доходить висновку про
необхідність в задоволенні позову
відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 548, 549 Цивільного кодексу України
(1963 року), ст.ст. 1217, 1223, 1261, 1268 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88,
208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков