АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/4928/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/7776/13
Категорія:відшкодування шкоди ДТП
Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Бородіна М.М.

Малінської С.М.

при секретарі:
Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м.Харкова від 04 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Відкритого акціонерного
товариства Національної акціонерної
страхової компанії «Оранта» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

28 серпня 2013 року позивач
звернувся у суд з позовом, в якому з
урахуванням його уточнень 25.03.2014 року ,
просив стягнути матеріальну шкоду ,
спричинену внаслідок
дорожньо-транспротної пригоди ( далі
ДТП) в сумі 11392, 51 грн. , моральну шкоду ,
розмір якої визначає в 7000 грн .та судові
витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим ,
що 19.06.2012 р. він, керуючи належним йому
автомобілем марки HYUNDAI MATRIX
реєстраційний № НОМЕР_4 став учасником
ДТП за участю автомобіля марки Шевроле,
реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_4

Позивач зазначає, що вказана ДТП
сталась на вул. Залютінський, біля АЗС
«УкрНафта», що в Ленінському районі м.
Харкова з вини водія ОСОБА_4, що
підтверджується постановою
апеляційного суду Харківської області.

Позивач також зазначає, що
внаслідок зазначеної ДТП було
пошкоджено його автомобіль та
висновком експертного
автотоварознавчого дослідження № 3163
від 22.04.2013 року визначений розмір
матеріальної шкоди становить 10368, 07 грн.
Крім того він ніс витрати , пов»язані з
проведення автотоварознавчого
дослідження в сумі 705, 60 грн. та 48,84 грн.
витрати по відправленню телеграми, а
тому просить , а також витрати по сплаті
судового збору та витрати на правову
допомогу в сумі 5000 грн. ( а.с.2-3, 77-78).

Ухвалою суду від 28.01.2014 року до
участі у справі в якості
співвідповідача було залучено ВАТ НАСК
«Оранта».

В судовому засідання суду першої
інстанції позивач та його представник
підтримали позовні вимоги та просили
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його
представник в судовому засіданні суду
першої інстанції позовні вимоги
позивача не визнали . Свої заперечення
обґрунтовували тим, що позивач не довів
вину відповідача у скоєнні ДТП.

Представник відповідача ВАТ НАСК
«Оранта» в судовому засіданні суду
першої інстанції проти позову
заперечувала. Свої заперечення, з
посиланням на п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року,
обґрунтовувала тим, що відповідач у
справі ОСОБА_4, як застрахована особа у
порушення підпункту 33.1.4. пункту 33.1. ст.
33 Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів » не повідомив
страховика про настання вказаної
дорожньо-транспортної події.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Харкова від 04 червня 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує невідповідністю висновків
суду обставинам справи та наявним у
справі доказам.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції необґрунтовано не взяв до
уваги встановлені постановою
апеляційного суду Харківської області
обставини від 27 березня 2013 року
обставини щодо порушення відповідачем
при даній ДТП вимог пунктів 10.1 та 14.6 «а»
та «е» Правил дорожнього руху України.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги , судова колегія
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з посиланням на частини 1 та 2
ст. 1166 ЦК України, ст. 60 ЦПК України, п.16
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року, виходив з
недоведеності позивачем вини
відповідача в скоєнні зазначеної
дорожньо-транспортної пригоди ( далі
ДТП).

Однак погодитись з таким
висновком суду не можна .

Так, як свідчать матеріали справи
19.06.2012 року на вул. Залютинській в
районі АЗС «УкрНафта» сталась ДТП за
участю належного позивачу автомобіля
марки HYUNDAI MATRIX реєстраційний № НОМЕР_4
та за участю автомобіля марки Шевроле,
реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_4.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що постановою
апеляційного суду Харківської області
від 27 березня 2013 року було скасовано
постанову судді Ленінського районного
суду м. Харкова від 30 січня 2013 року у
відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та
провадження у справі у відношенні
ОСОБА_3 закрито за відсутністю в його
діях складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП ( а.с.15-16).

Як свідчить вказана постанова та
вказані обставини відповідачем не
спростовані, підставою для закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення у
відношення ОСОБА_3 слугувало
відсутність його вини в зазначеній
вище ДТП та порушення ОСОБА_4 пунктів
10.1. та 14.6 «а», «е» Правил дорожнього
руху України, які з технічної точки
зору знаходились в причинному зв»язку
з виникненням даної
дорожньо-транспортної пригоди Вказана
постанова також свідчить про те, що
скасовуючи постанову Ленінського
районного суду м.Харкова від 30 січня 2013
року у відношенні ОСОБА_4, апеляційний
суд виходив з того, що у відношенні
нього не складався адміністративний
протокол, а також з того, що висновок
суду щодо порушення ним вимог саме п.12.3.
Правил дорожнього руху суперечить
висновкам судової автотехнічної
експертизи про невідповідності в даній
ДТП дій ОСОБА_4 пунктів 10.1. та 14.6 «а»,
«е» Правил дорожнього руху України, які
з технічної точки зору знаходились в
причинному зв»язку з виникненням даної
дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріали справи також свідчать
про те ,та це факт відповідачем не
спростовано, що внаслідок вказаної ДТП
було пошкоджено належний позивачу
автомобіль марки HYUNDAI MATRIX
реєстраційний № НОМЕР_4 та відповідно
до висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 3163
від 22.04.2013 року Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса,
внаслідок пошкодження автомобіля при
ДТП 19.06.2012 року позивачу спричинено
матеріальну шкоду в розмірі 10368,07 грн. .

Відповідно до наданих позивачем
квитанцій, останній також ніс витрати
по сплаті вказаного експертного
дослідження в сумі 705, 60 грн. та 48,84 грн.
витрати по відправленню відповідачу
телеграми щодо повідомлення про
експертне дослідження ( а.с. 7-14).

Згідно до частин 1 та 2 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоду,
звільняється від її відшкодування,
якщо доведе, що шкоди завдано не з її
вини.

Таким чином за змістом, вказана
норма ЦК України встановлює обов»язок
заподіювача шкоди, тобто в даному
випадку відповідача, довести свою
невинність в заподіянні шкоди.

Згідно до вимог ч.2 ст. 1187, п.1 ч.1
ст. 1188 ЦК України , шкода завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом . Шкода завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах винною особою.

В ч.1 п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у разі порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв»язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
порушеного права( реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

В ч.1 , п.3 .2 ст. 23 ЦК України
встановлено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна кода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб,поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

В ст. 60 ЦПК України встановлено,
що кожна сторона зобов»язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Вина відповідача в скоєнні даної
ДТП , внаслідок якої було пошкоджено
автомобіль позивача підтверджується
встановленими при розгляді
адміністративної справи зазначеними
вище обставинами , а саме
невідповідність дій відповідача
пунктів 10.1. та 14.6 «а», «е» Правил
дорожнього руху України, які з
технічної точки зору знаходились в
причинному зв»язку з виникненням даної
ДТП та доказів, які б їх спростовували
вказані обставини, ОСОБА_4 в порушення
вимог ст. 60 ЦПК України суду не надав .

Розмір матеріальної шкоди,
спричиненої позивачу пошкодженням
його автомобілю, внаслідок ДТП
відповідачем також не спростовано.

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи та вимоги норм
матеріального та процесуального права
уваги не звернув та при наявності
наданих позивачем зазначених вище
доказів як вини відповідача ОСОБА_4 в
скоєнні вказаної ДТП, так і розміру
матеріальної шкоди, які відповідачем
не спростовані, прийшов до помилкового
висновку про відсутність таких
доказів.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню
як таке , що ухвалено судом першої
інстанції з порушенням вказаних вище
норм матеріального та процесуального
права, невідповідності висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам ( пункти 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України), з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог позивача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи
також свідчать про те, що на момент ДТП
цивільна відповідальність відповідача
ОСОБА_4 була застрахована на підставі
укладеного між ним та ВАТ НАСК
«Оранта» договору страхування АА /7571958
( а.с.49).

У відповідності до ст. 979 ЦК
України, за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно п. З ч. 1 ст. 988 ЦК України
страховик зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до підпункту 33.1.4 п.33.1 ст. 33
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування, водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов»язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка.

При цьому в роз»ясненнях, які
містяться в п. 16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» зазначено, що у
разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов»язку письмового надання
страховику,з яким укладено договір
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ
зразка,шкода відшкодовується
завдавачем шкоди.

Вказані обставини справи та
вимоги норм матеріального права
виключають відповідальність
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» щодо виплати
позивачу завданої внаслідок ДПТ шкоди
та таке відшкодування покладається на
ОСОБА_4

З огляду на наведене ,з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню матеріальна шкода в
сумі 11 130 грн. 11 коп., яка складається із
шкоди, завданої пошкодженням його
автомобіля та витрат, які ніс позивач
по оплаті експертного дослідження та
телеграфного повідомлення
відповідача про експертне дослідження
( а.с.7,14).

Судова колегія також вважає, що
вказаними діями, відповідач спричинив
позивачу моральну шкоду, яка полягає в
пошкодженні його майна та з
урахуванням обставин справи визначає
розмір такої шкоди у сумі 1000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача також підлягають стягненню
витрати по сплаті ним судового збору в
сумі 243 грн. 60 коп. при подачі позовної
заяви до суду першої інстанції та 121
грн. 80 коп.- при подачі апеляційної
скарги.

При цьому позивачем не надано
суду доказів щодо понесених ним витрат
на правову допомогу, а тому підстави
для стягнення таких витрат з
відповідача на користь позивача,
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319,
218 ЦПК України , судова колегія -,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Скасувати рішення Ленінського
районного суду м.Харкова від 04 червня
2014 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково. Стягнути з
ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_3,
зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2
на користь ОСОБА_3, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1 у відшкодування
матеріальних збитків 11 130 грн. 11 коп. ;
у відшкодування моральної шкоди - 1000
грн.; витрати по сплати судового збору
при подачі позовної заяви до суду
першої інстанції в сумі 243 грн. 60 коп. та
при подачі апеляційної скарги в сумі 121
грн. 80 коп. , а всього 12495 ( дванадцять
тисяч чотириста дев»яносто п»ять) грн.
51 коп..

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог в іншій частині.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :