АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5266/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/3521/14
Категорія: договірні
Доповідач - Котелевець А.В.
1 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
суддів -
Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,
секретаря - Варюшичевої А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 29 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання недійсним договору
в с т а н о в и л а:
В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
в суд із позовом до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання недійсним договору
На обґрунтування вказала, що 6
листопада 2007 року укладено договір
Акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк» (далі - АКІБ
«УкрСиббанк»), правонаступником якого
є Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»)
надало їй споживчий кредит в розмірі 120
000 грн. 00 коп. зі сплатою 13,90% річних
строком до 6 листопада 2007 року.
Однак під час укладення договору
відповідач не повідомив її про сукупну
вартість кредиту, у тому числі супутні
витрати; в розділі У в односторонньому
порядку залишив за собою право в
будь-який час підвищувати процентну
ставку, а в разі незгоди позичальника з
такою зміною, чи взагалі без згоди,
передбачив вимагати дострокового
повернення всієї суми кредиту. Крім
того, договір не містить умов або
правил щодо відповідальності сторін.
Посилаючись на підстави,
передбачені статтями 203, 215, 216 ч. 1 ЦК
України, просила визнати кредитний
договір про надання споживчого кредиту
Відповідач в письмових
запереченнях позов не визнав,
посилаючись на обізнаність ОСОБА_1 з
укладеним договором.
Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 29 травня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального,
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Зокрема, зазначає,
що суд належним чином не дослідив
обставин укладення договору про
надання споживчого кредиту.

Відповідач рішення суду першої
інстанції не оскаржив, своїх
заперечень на апеляційну скаргу не
надав.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 ЦК
України).

Матеріали справи свідчать, що
6 листопада 2007 року укладено
договір № 0, відповідно до умов
якого АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк», надав ОСОБА_1 споживчий
кредит в розмірі 120 000 грн. 00 коп. зі
сплатою 13,90% річних строком до 6
листопада 2007 року (а. с. 4-6).

Позов стосується визнання
правочину недійсним з підстав,
передбачених статтями 203, 215, 216 ч. 1 ЦК
України.

Пленум Верховного суду України в
пунктах 7, 8 постанови від 6 листопада 2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої
статті 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України, саме
на момент вчинення правочину. Не може
бути визнаний недійсним правочин, який
не вчинено.

Однак доказів того, що договір про
надання споживчого кредиту укладено з
порушенням вимог статті 203 ЦК України,
матеріали справи не містять. Не надано
таких доказів і суду апеляційної
інстанції.

З огляду на це, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову про визнання недійсним договору
про надання споживчого кредиту.

Доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки
договір підписаний особисто ОСОБА_1

Справа розглянута з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313,
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 29 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді