У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Маляренка А.В., Писаної Т.О., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Металургійний комбінат
«Азовсталь» про стягнення суми
індексації та компенсації заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 23 липня 2014 року, додаткове
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 25
липня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 09 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що з 11
грудня 1973 року по 29 грудня 2008 року він
перебував у трудових відносинах з
Публічним акціонерним товариством
«Металургійний комбінат «Азовсталь»
(далі −? ПАТ «МК «Азовсталь»). З березня
2003 року відповідачем не проводилася
індексація його заробітної плати,
внаслідок чого порушені його права на
оплату праці.

Просив стягнути з відповідача
індексацію заробітної плати та
компенсацію частини доходів у зв'язку з
порушенням строків її виплати за
період з 01 березня 2003 року по 29 грудня
2008 року у розмірі 210 грн 30 коп.;
середній заробіток за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні за період з 30 грудня 2008 року
по 19 лютого 2014 року у розмірі 193 216 грн 20
коп., 1 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди, 1 тис. грн витрат на
правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 23
липня 2014 року та додатковим рішенням
цього ж суду від 25 липня 2014 року,
залишеними без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 09 вересня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «МК
«Азовсталь» на користь ОСОБА_6
індексацію заробітної плати з
компенсацією заборгованості у розмірі
210 грн 30 коп. з утриманням з цієї суми
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при її виплаті та
20 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ПАТ «МК «Азовсталь» на
користь ОСОБА_6 середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з 16
січня 2014 року по 19 лютого 2014 року у
розмірі 23 грн 63 коп. У задоволенні
іншої частини позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та додаткове рішення
суду першої інстанції, ухвалу суду
апеляційної інстанції та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити у
повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що касаційна скарга
має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 11 грудня 1973
року перебував у трудових відносинах з
ПАТ «МК «Азовсталь», що
підтверджується відповідними записами
у трудовій книжці (а. с. 7).

Наказом від 29 грудня 2008 року № 371 ОСОБА_6
звільнено на підставі ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з виходом на пенсію.

Позивач звернувся з позовом, у якому
вважав, що підприємством порушено його
право на індексацію заробітної плати.

При розгляді справи суди вважали, що
доказом заборгованості з індексації
заробітної плати є довідка
підприємства. Разом з тим суди не
встановили, чи є вказаний розрахунок
доказом заборгованості ПАТ «МК
«Азовсталь» перед позивачем.

Суди не врахували, що відповідно до ст. 2
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» (далі -
Закон) об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці.

Водночас індексації підлягають
грошові доходи населення у межах
прожиткового мінімуму, встановленого
для відповідних соціальних і
демографічних груп населення, що також
передбачено у ст. 2 Закону.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону у
разі, якщо грошові доходи населення
підвищено з урахуванням прогнозного
рівня інфляції випереджаючим шляхом,
при визначенні обсягу підвищення
грошових доходів у зв'язку із
індексацією враховується рівень
такого підвищення у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Суди не перевірили, чи відповідає
розмір заробітної плати позивача
встановленому прожитковому мінімуму
за певний період та не надали оцінки
доводам відповідача щодо
попереджувального підняття розміру
заробітної плати та виплати
компенсації від знецінення доходів
працівника.

Також сторонами надані розрахункові
листи за кожен місяць роботи позивача з
переліком виплат, однак суди зазначені
докази не дослідили та не надали їм
правової оцінки.

Крім того, у судових рішеннях відсутні
посилання на докази щодо несвоєчасної
виплати заробітної плати ОСОБА_6 у
вказаний період, не зазначено
конкретні періоди виникнення та
існування заборгованості із виплати
заробітної плати та конкретні
календарні дати, що унеможливлює
перевірку правильності застосування
судами норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
судами вирішувалося питання про
здійснення ОСОБА_6 компенсації втрати
частини доходів (індексації заробітної
плати) за період з 01 березня 2003 року по 29
грудня 2008 року.

На цей час питання проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати регулювалося ст. 34
Закону України «Про оплату праці»,
Законом України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати» (у редакції від 16 січня 2003
року) та Порядком проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 лютого 2001 року № 159 (зі змінами і
доповненнями від 09 серпня 2001 року та 31
березня 2003 року).

Дія зазначених нормативних актів
поширювалася на підприємства, установи
та організації всіх форм власності і
господарювання та застосовувалася у
всіх випадках порушення встановлених
термінів виплати грошових доходів, у
тому числі з вини власника або
уповноваженого ним органу (особи) та
стосувалася усіх доходів, які
одержують громадяни в гривнях на
території України і не мають разового
характеру (пенсії, соціальні виплати,
стипендія, заробітна плата).

Відповідно до цих нормативних актів
підставою для здійснення компенсації
громадянам втрати частини доходів є
дотримання таких умов: 1) нарахування
громадянину належних йому доходів
(заробітної плати, пенсії, соціальних
виплат, стипендії); 2) порушення
встановлених строків їх виплати (як з
вини так і без вини підприємств всіх
форм власності і господарювання); 3)
затримка виплати доходів один і більше
календарних місяців; 4) зростання цін на
споживчі товари і тарифи на послуги; 5)
доходи не повинні носити разового
характеру (пенсії, соціальні виплати,
стипендії, заробітна плата).

При цьому суди не встановили, які
строки порушено при виплаті заробітної
плати та чи є ненарахована індексація
заробітної плати частиною заробітної
плати відповідно до Закону України
«Про оплату праці».

Крім того, день звільнення позивача,
згідно з його робочим графіком був
вихідним днем, що підтверджується
відомостями обліку робочого часу за
грудень 2008 року та довідкою ПАТ «МК
«Азовсталь» (а. с. 35−?36).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, −? наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи
−? по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Із матеріалів справи вбачається, що з
вимогою про проведення розрахунку
після звільнення позивач не звертався,
тому моментом звернення з такою
вимогою є момент звернення до суду.

Із заявою про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати (індексації з
компенсацією) у розмірі 210 грн
30 коп. ОСОБА_6 звертався 15 січня 2014 року
(а. с. 82).

Ухвалою Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
10 лютого 2014 року судовий наказ від 20
січня 2014 року, виданий
Орджонікідзевським районним судом м.
Маріуполя Донецької області про
стягнення з ПАТ «МК «Азовсталь» на
користь ОСОБА_6 нараховану, але не
виплачену заробітну плату у розмірі 210
грн 30 коп. та витрат на правовому
допомогу у розмірі 300 грн скасовано (а.
с. 84−?85).

Суди, прийнявши до уваги довідки
відповідача про розрахунок індексації
заробітної плати як підтвердження
заборгованості підприємства перед
працівником, не звернули уваги на
пояснення ПАТ «МК «Азовсталь», що
вказані довідки видані на звернення
позивача і не є підтвердженням
заборгованості із заробітної плати.

Інших доказів наявності
заборгованості із індексації та
компенсації заробітної плати
позивачем не надано.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суди вказаним обставинам оцінки не
надали та не обґрунтували, на якій
підставі надали перевагу одному доказу
над іншим.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 23
липня 2014 року, додаткове рішення
Жовтневого районного суду м. Маріуполя
Донецької області від 25 липня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 09 вересня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська