У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько
А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Луганської області від 19 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
1 березня 2006 року згідно з кредитним
договором ОСОБА_3 надано кредит у
розмірі 5 тис. грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом 48 % річних
на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Взяті на
себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у
зв'язку з чим станом на 30 жовтня 2013 року
виникла заборгованість за кредитним
договором у розмірі 16 805 грн 01 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за кредитним
договором у розмірі 16 805 грн 01 коп. та
судові витрати.

Рішенням Лутугинського районного суду
Луганської області від 17 лютого 2014 року
в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 19 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 16 805 грн 01 коп. та судові
витрати в розмірі 351 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України, при цьому відповідач заявляв
про застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК
України, що є підставою для відмови в
позові .

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають матеріалам
справи й вимогам закону.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
задовольняючи позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної
інстанції виходив із того, що позивачем
не пропущено строк позовної давності й
оскільки відповідач свої зобов'язання
за кредитним договором не виконав, це є
підставою для стягнення з нього
заборгованості за цим договором.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції установлено, що
1 березня 2006 року між сторонами
укладено договір про надання
банківських послуг, за умовами якого
ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 5 тис.
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом 48 % річних на
суму залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у
зв'язку з чим станом на 30 жовтня 2013 року
виникла заборгованість за кредитним
договором у розмірі 16 805 грн 01 коп.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пп. 3.1.1, 5.3, 5.4 правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору,
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що дія
картки закінчилась в лютому 2007
року.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 заявлено про
застосування строку позовної давності,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивачем
пропущений строк позовної давності
звернення до суду, оскільки з позовом
позивач звернувся в листопаді 2013 року,
поважних причин пропуску строку не
зазначив.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 19 травня 2014 року скасувати,
рішення Лутугинського районного суду
Луганської області від 17
лютого 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко