У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи:
відділ опіки та піклування
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради, товариство з
обмеженою відповідальністю «Форес»,
про визнання права власності на
спадкове майно, за касаційною скаргою
ОСОБА_9, подану представником ОСОБА_12,
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 28 квітня 2010 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 4 листопада 2011 року,

в с т а н о в и л
а:

У лютому 2010 року ОСОБА_6 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітніх: ОСОБА_8, ОСОБА_8
звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_9 про визнання
права власності на спадкове майно.

Позивач посилалася на те, що з 1995 року
вона перебувала у фактичних шлюбних
відносинах, а з 7 червня 2003 року - у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7,
а у ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_8.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_13 помер.
Спадкоємцями першої черги за законом
після його смерті є вона, їхні спільні
діти, батьки спадкодавця - ОСОБА_11 і
ОСОБА_10, та син ОСОБА_13 від
першого шлюбу - ОСОБА_9 Спадкове майно
відповідно до заочного рішення
Суворовського районного суду
м. Одеси від 30 липня 2009 року, залишеного
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 8 грудня 2009 року,
поділено між спадкоємцями, проте
неподіленим спадковим майном
залишилося 62,5 % статутного фонду
товариства з обмеженою
відповідальністю «Форес» (далі - ТОВ
«Форес»), засновником якого був ОСОБА_13

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач
просила визнати за нею право власності
на 31,25% статутного фонду ТОВ «Форес»,
інші 31,25% статутного фонду ТОВ «Форес»,
які є спадковим майном ОСОБА_13,
поділити між 6 спадкоємцями, виділивши
кожному, у тому числі і їй, по 5,2%.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 квітня 2010 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 17
листопада 2010 року, позовні вимоги
ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_7,
ОСОБА_8, задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 червня 2011 року
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 17 листопада 2010 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 4 листопада 2011 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 квітня 2010 року скасовано й
ухвалено нове рішення у справі, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в
частині визнання права власності на
36,45% статутного фонду ТОВ «Форес»
відмовлено. Визнано за ОСОБА_6 право на
частку статутного фонду ТОВ «Форес» у
розмірі 36,45%, за іншими спадкоємцями
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11
визнано за кожним по 5,21% право на частку
статутного фонду ТОВ «Форес».

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування ухвалених у
справі судових рішень, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 17
листопада 2010 року та направляючи
справу на новий апеляційний розгляд,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 22 червня 2011 року
вказувала на допущені апеляційним
судом порушення ст. ст. 303, 304 ЦПК
України, зокрема на те, що суд не
перевірив належним чином доводів
апеляційної скарги та чи правильно суд
першої інстанції встановив
правовідносини, які виникли між
сторонами у справі та правові норми,
які підлягають застосуванню. При цьому,
суд касаційної інстанції, звертав
увагу апеляційного суду на положення
ст. ст. 12, 55 Закону України «Про
господарські товариства» і, що вклад до
статутного фонду господарського
товариства не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та не може
входити до складу спадщини.

Разом з цим, відповідно до правової
позиції Верховного Суду України,
викладеної у постанові № 6-61цс13 від 3
липня 2013 року, господарське товариство
є власником майна, переданого йому
учасниками у власність як вклад до
статутного (складеного) капіталу (ст. 115
ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12
Закону України «Про господарські
товариства»). Згідно з положеннями ст. 10
Закону України «Про господарські
товариства» та ст. 116 ЦК України
учасники господарського товариства
мають право здійснити відчуження
часток у статутному (складеному)
капіталі товариства, цінних паперів, що
засвідчують його участь у товаристві, у
порядку, встановленому законом. З
моменту внесення грошових коштів до
статутного капіталу господарського
товариства вони є власністю самого
товариства, зазначені спільні кошти
(майно) подружжя втрачають ознаки
об'єкта права спільної сумісної
власності подружжя. Право на
компенсацію вартості частини коштів
виникає в іншого подружжя лише щодо
спільних коштів, а не статутного
капіталу, при цьому лише в тому разі,
коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК
України були використані одним із
подружжя саме для внесення вкладу до
статутного капіталу. Подальше
розпорядження учасником товариства
його часткою в статутному капіталі з
огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК
України є суб'єктивним корпоративним
правом такого учасника й відчуження
ним на власний розсуд частки в
статутному фонді не може вважатися
використанням (відчуженням) спільного
майна подружжя проти волі іншого
подружжя та не в інтересах сім'ї. Таким
чином, у разі передання подружжям свого
майна для здійснення підприємницької
діяльності шляхом участі одного з них у
заснуванні господарського товариства
це майно належить зазначеному
товариству на праві власності,
подружжя набуває відповідне майнове
право, яке реалізується одним із
подружжя (засновником) шляхом участі в
управлінні товариством, а друге
подружжя набуває право вимоги виплати
йому певних сум у разі поділу майна між
подружжям. Отже, учасник
господарського товариства має право
розпорядження належною йому часткою в
статутному капіталі товариства без
згоди другого подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

У порушення зазначеної норми,
апеляційний суд під час нового
розгляду справи в апеляційному порядку
не виконав вищезазначених вказівок
суду касаційної інстанції, викладених
в ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 червня 2011 року
та дійшов до передчасного висновку про
наявність підстав для визнання за
спадкоємцями права на частку
статутного фонду ТОВ «Форес», без
урахування зазначених положень Закону
України «Про господарські
товариства». До того ж при новому
розгляді справи апеляційному суду слід
прийняти до уваги правову позицію
Верховного Суду України, викладену у
постанові № 6-61цс13 від 3 липня 2013 року.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені під час перегляду справи
апеляційним судом, то рішення цього
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, подану
представником ОСОБА_12, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 4 листопада 2011 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана