у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.,
Суддів:Євграфової Є.П., Завгородньої
І.М., Журавель В.І., Ізмайлової Т.Л.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітньої
дитини - ОСОБА_7 до публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк», ОСОБА_8, третя особа -
виконавчий комітет Комсомольської
районної у м. Херсоні ради в особі
органу опіки та піклування, приватний
нотаріус Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, про
визнання договору іпотеки недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_10, яка діє в
інтересах публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 10 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 03 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду в інтересах малолітньої дитини -
ОСОБА_7, з позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк», ОСОБА_8, третя особа -
виконавчий комітет Комсомольської
районної у м. Херсоні ради в особі
органу опіки та піклування, приватний
нотаріус Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, про
визнання договору іпотеки недійсним.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що 28 березня 2006 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був
укладений кредитний договір шляхом
відкриття не поновлювальної кредитної
лінії, за умовами якого останній
отримав кредит в розмірі 169 218,00 грн
строком до 26 березня 2021 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 28
березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_8 був укладений договір
іпотеки, за умовами якого останній
надав в іпотеку нерухоме майно, а саме -
квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що вказаний договір
іпотеки необхідно визнати недійсним,
оскільки на момент його укладення, не
було отримано дозвіл органу опіки та
піклування, у зв'язку з чим були
порушені права та інтереси
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає та зареєстрований у вказаній
квартирі, тому звернувся до суду з
вказаним позовом.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Херсонської області від 03 червня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано недійсним договір іпотеки,
укладений 28 березня 2006 року між
ОСОБА_8 та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк». Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «ПриватБанк»
просить скасувати ухвалені судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, дані рішення не відповідають
вищевказаним вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 28 березня 2006 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 був
укладений кредитний договір шляхом
відкриття не поновлювальної кредитної
лінії, згідно умов якого банк надав
йому грошові кошти в розмірі 169 218 грн
для придбання житла.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 28
березня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_8 був укладений договір
іпотеки, за умовами якого останній
надав в іпотеку нерухоме майно, а саме -
квартиру АДРЕСА_1.

Вказана квартира була придбана ОСОБА_8
у ОСОБА_11 на підставі договору
купівлі-продажу від 28 березня 2006 року.

Попереднім власником спірної квартири
була ОСОБА_11, яка є матір`ю ОСОБА_6
(позивача по справі) та бабусею ОСОБА_7,
ОСОБА_12

Згідно довідки ТОВ «Україна», яке є
балансоутримувачем житлового будинку
по АДРЕСА_1 від 01 квітня 2014 року, у
спірній квартирі проживають та
зареєстровані окрім колишнього
власника квартири ОСОБА_11, її донька -
ОСОБА_6 та онуки: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2,
малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
малолітній ОСОБА_7, 2004 року
народження, на час укладення договору
купівлі-продажу та договору іпотеки
проживав та був зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 і його право
користування вказаною квартирою ніким
обмежено не було, тому договір іпотеки
не міг бути укладений без попередньої
згода органів опіки та піклування, що
свідчить про недотримання сторонами
вимог законодавства, а саме: ч. 4 ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» та ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» та є підставою для
визнання оспорюваного договору
іпотеки недійсним.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

У пункті 44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що згідно зі статтею 32
ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III
«Про охорону дитинства» батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.

За таких обставин, суд першої
інстанції, у порушення зазначених
роз'яснень, не врахував, що на момент
укладення оспорюваного договору
іпотеки, у ОСОБА_11, членами сім'ї якої
була позивач та її малолітній син
ОСОБА_7, припинилось право власності на
квартиру, яка була передана в іпотеку
новим власником ОСОБА_8, у зв'язку з чим
не з`ясував чи не втратив малолітній
ОСОБА_7, на момент укладення
оспорюваного договору іпотеки, право
користування спірною квартирою, а
також не перевірив обставин,
викладених у довідці ТОВ «Україна»
щодо реєстрації та проживання у
спірній квартирі малолітнього ОСОБА_7
на момент укладення договору іпотеки, у
зв'язку з чим прийшов до передчасного
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, на вказані
порушення уваги не звернув, не дав
належної оцінки запереченням на позов
та доводам апеляційної скарги, в
зв'язку з чим порушив норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення справи та
помилково залишив рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог без змін.

За таких обставин, визнати ухвалені
судові рішення законними і
обґрунтованими не можна, тому вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково .

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 10 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 03 червня 2014 року скасувати,
справи направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня Т.Л. Ізмайлова