АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц7741069К14
Категорія № 46 ( ІV)
Доповідач Грищенко Н.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої
Л.А., Турік В.П.,

при секретарі: Бевзі М.О.

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 25
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_8 про визнання угоди та
договорів купівлі - продажу
недійсними, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
визнання спільним майном подружжя,
розподіл майна подружжя та стягнення
моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про
визнання угоди та договорів купівлі -
продажу недійсними, витребування
майна з чужого незаконного володіння,
визнання спільним майном подружжя,
розподіл майна подружжя та стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що 22 жовтня
2005 року між нею та відповідачем було
укладено шлюб, який 10 листопада 2009 року
розірвано.

За період шлюбу ними було
придбано у спільну сумісну власність
автомобіль «КІА CARENS», державний номер
НОМЕР_1, автомобіль «Dodge Caliber»,
державний номер НОМЕР_2, гараж АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 05.10.2012 року без її
згоди продав ОСОБА_5 гараж АДРЕСА_1.

27.10.2009 року відповідач ОСОБА_3
самостійно, без її згоди зняв з обліку
автомобіль «Dodge Caliber»,2008 року випуску,
державний номер НОМЕР_2 і продав його
ОСОБА_7 на Товарній біржі "Столична" в
місті Києві 31.10.2009 року.

У лютому 2010 року ОСОБА_3 самостійно, без
її згоди зняв з обліку автомобіль «КІА
CARENS», 2008 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, та уклав 11.02.2010 р. біржову угоду
продажу автомобіля з ОСОБА_8 На
підставі вказаної угоди 17.02.2010 року
Броварським МРЕО Київської області
було зареєстровано автомобіль «КІА
CARENS». 2008 року випуску на ім'я ОСОБА_8

Посилаючись на ст.ст. 203, 215 ЦК
України та ст. 65 СК України, після
уточнення позовних вимог позивач
ОСОБА_2 просила суд: визнати недійсним
договір купівлі продажу від 05.10.2012 року
гаражу АДРЕСА_1, який було укладено між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений
державним нотаріусом Другої
Криворізької державної нотаріальної
контори за реєстровим № 2-3504; визнати
недійсною біржову угоду
купівлі-продажу автомобіля «КІА CARENS»,
2008 року випуску, від 11 лютого 2010 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_8; визнати недійсним
договір купівлі-продажу автомобіля
«Dodge Caliber», 2008 року випуску, сірого
кольору, кузов НОМЕР_5, посвідченого ТБ
"Столична" м. Київ 31 жовтня 2009 року та
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Визнати спільною сумісною
власністю подружжя: автомобіль «КІА
CARENS» державний номер НОМЕР_7, кузов
НОМЕР_6, автомобіль «Dodge Caliber», державний
номер НОМЕР_4, кузов НОМЕР_5, гараж
АДРЕСА_1.

Визнати за кожним з подружжя
право власності на 1/2 частку у
спільному майні подружжя. Виділити
позивачу ОСОБА_2 в натурі автомобіль
«Dodge Caliber», 2008 року випуску, державний
номер НОМЕР_2 та 1/2 частину гаража
АДРЕСА_1.

Виділити відповідачу ОСОБА_3 в
натурі автомобіль «КІА CARENS» державний
номер НОМЕР_7, та 1/2 частину гаража
АДРЕСА_1.

Застосувати реституцію,
витребувати у ОСОБА_7 автомобіль «Dodge
Caliber», 2008 року випуску, сірого кольору,
кузов НОМЕР_5 і зобов'язати ОСОБА_7
передати вказаний автомобіль позивачу
впродовж доби після набрання рішенням
суду законної сили. Стягнути з
Відповідача на її користь 2000 грн. в
якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2014
року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання угоди та
договорів купівлі - продажу
недійсними, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
визнання спільним майном подружжя,
розподіл майна подружжя та стягнення
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись не неповне з'ясування
судом обставин, які мають значення
для правильного вирішення спірного
питання, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального
законодавства, ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення
частини позовних вимог.

Вважає, що при розгляді справи суд не
взяв до уваги, що спірний гараж було
придбано у період шлюбу за спільні
кошти, здійснено його реконструкцію,
тому він є спільною сумісною власністю
подружжя.

Суд не взяв до уваги, що рішення суду,
на підставі якого гараж було продано
відповідачем ОСОБА_9 05 жовтня 2012 року
ОСОБА_5 скасовано, тому договір купівлі
- продажу є недійсним.

Позивач просить залишити без
розгляду позовні вимоги про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
гаражу АДРЕСА_1 та в частині визнання
за кожним з подружжя та виділення в
натурі по ? частині спірного гаражу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з,ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
такі питання 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані ( пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6 ) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з,ясував
у повній мірі всі обставини, які мають
значення для справи, та не виконав усі
вимоги цивільного судочинства, у
зв,язку із чим рішення в даній справі
неможна визнати законним і
обґрунтованим.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували
у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 2005
року.

За рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 28 жовтня 2009
року шлюб між сторонами розірвано (
а.с. 208)

Під час перебування у шлюбі позивач
ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 придбали у
спільну сумісну власність за
договорами купівлі-продажу наступне
майно:

автомобіль «КІА CARENS», державний номер
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_6 вартістю 131 080,00
грн. на підставі довідки-рахунку від
05.08.2009 року, зареєстрований за
відповідачем ОСОБА_3 07.08.2009 року згідно
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу № НОМЕР_8
виданого Криворізьким ВРЕР УДАІ МВС
України в Дніпропетровській області;
автомобіль «Dodge Caliber», державний номер
НОМЕР_2, кузов НОМЕР_5, вартістю 124839, 00
грн. на підставі договору
купівлі-продажу від 25.07.2008 року,
укладеного між ПП «Віктор і сини» та
відповідачем ОСОБА_3, зареєстрований за
останнім 03.10.2008 року згідно свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_9; гараж АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_2 звернулась до
ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про
визнання угоди та договорів
купівлі-продажу недійсними,
витребування майна з чужого
незаконного володіння, визнання
спільним майном подружжя, розподіл
майна подружжя, та стягнення моральної
шкоди.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
керувався ст.ст. 60-63 СК України, 388 ЦК
України та дійшов висновку, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню.

Рішення суду оскаржується лише в
частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору купівлі - продажу гаражу від
05 жовтня 2012 року укладеного між ОСОБА_3,
та ОСОБА_5 Також в апеляційній скарзі
позивач ОСОБА_2 просить залишити без
розгляду вимоги щодо визнання спільною
сумісною власністю подружжя гаражу
АДРЕСА_1, визнання за кожним з подружжя
права власності і виділення їй та
відповідачу ОСОБА_3 в натурі по ?
частині вказаного гаражу.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів не погоджується із
висновками суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору купівлі - продажу гаражу від
05 жовтня 2012 року укладеного між ОСОБА_3,
та ОСОБА_5, і вважає їх такими, що не
відповідають вимогам законодавства, з
огляду на наступне.

Як встановлено в судовому
засіданні, перебуваючи у шлюбних
відносинах на ім.,я відповідача ОСОБА_3
в інтересах сім,ї, згідно укладеного
договору купівлі-продажу від 07.03.2006
року, за 4820 грн. на спільні кошти
подружжя був придбаний цегляний гараж
АДРЕСА_1 розміром 3,5 м. х 6,4 м. з цегловою
оглядовою ямою. ( а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини ( навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо ) самостійного
заробітку (доходу).

Як зазначено у ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу; розпорядження
майном, що є об,єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Таким чином, спірний цегляний
гараж № 2 з 07.03.2006 року став об,єктом
спільної сумісної власності позивача
ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонено законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не впливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Виходячи з положень ч.ч.1, 2 ст. 331
ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає у особи, яка створила це
майно, після закінчення будівництва
об,єкта нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності.

Частина 1 ст. 376 ЦК України вказує
на те, що житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

З огляду на зазначені вимоги
спірний гараж не набув статусу об,єкта
права власності і тому, як об,єкт
нерухомості, взагалі не може бути у
цивільному обороті і належати будь
яким особам на праві власності, в тому
числі і ОСОБА_5

Як убачається з матеріалів
справи, та не оспорюється сторонами
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, після придбання
спірного гаражу, вони, як подружжя,
здійснили реконструкцію гаража за
спільні кошти, перебудувавши його
таким чином, що площа гаражу стала
дорівнювати 30,6 кв. м.

Згідно повідомлення КП ДОР
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації» № 171693 від 06.10.2010 року
встановлено, що гараж АДРЕСА_1
збудований самочинно на місці
цегляного, не оформлені право
установчі документи.

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
31.05.2012 року за відповідачем ОСОБА_3
визнано право власності на спірний
гараж.( а.с. 198).

05 жовтня 2012 року після ухвалення
зазначеного рішення суду, між
відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
укладено договір купівлі-продажу
спірного гаражу.

Однак, рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від
11.02.2014 року рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
31.05.2012 року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 ( а.с. 200-201) на підставі
того, що ОСОБА_3 не було надано
належного дозволу на право
користування земельною ділянкою,
реконструкцію спірного гаража було
здійснено без дозволу здійснювати
будь-які будівельні роботи на
земельній ділянці без отримання на це
дозволу згідно чинного законодавства
України та «Правил забудови в м.
Кривому Розі», які були чинні на момент
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 не
набув права власності на спірний гараж,
не був його власником і тому не мав
права на його продаж.

Суд першої інстанції при
ухваленні рішення також не звернув
уваги на існування правових підстав
недійсності оскаржуваного договору
купівлі - продажу гаражу від 05 жовтня
2012 року укладеного між ОСОБА_3, та
ОСОБА_5, зазначених у ст.ст. 215,203 ЦК
України.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п,ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу, згідно яких
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Коллегія суддів вважає, що судом
першої інстанції не взято до уваги
вимоги ст. 68 СК України, згідно
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об,єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Виходячи із вищевикладеного
убачається, що колишнє подружжя може
бути співвласниками протягом
невизначеного строку, аж до поділу
майна, знищення його чи до смерті
одного з них.

Презумпція згоди дружини чи
чоловіка на розпорядження спільним
майном, яке здійснює другий з подружжя
(частина друга ст. 65 СК), триває до
розірвання шлюбу. Тому після
розірвання шлюбу для вчинення щодо
спільного майна угод, потрібна згода
другого співвласника.

Доводи апеляційної скарги
стосовно залишення без розгляду
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
спільною сумісною власністю подружжя
гаражу АДРЕСА_1 та в частині визнання
за кожним з подружжя та виділення в
натурі по ? частині спірного гаражу,
колегія суддів вважає такими, що не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України суд постановляє ухвалу про
залишення заяви без розгляду, якщо
позивач подав заяву про залишення
позову без розгляду.

Зазначене право позивача передбачено
при розгляді справи у суді першої
інстанції.

Порядок розгляду справи апеляційним
судом визначено ч. 1 ст. 304 ЦПК України,
якою передбачено, що справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

Главою 1 Розділу V Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено правила та порядок
звернення із апеляційною скаргою на
рішення судів першої інстанції та
визначено порядок апеляційного
провадження, яким не передбачено право
позивача подавати заяву про залишення
позову без розгляду на стадії
апеляційного провадження.

Права особи, яка подала апеляційну
скаргу, визначені ст. 300 ЦПК України, яка
надає їй право на доповнення, зміну
апеляційної скарги або її відкликання
чи відмову від неї.

Таким чином, на стадії апеляційного
розгляду позивачеві не надано право
заявляти клопотання про залишення
позовної заяви без розгляду, а
відповідно, таке його клопотання
задоволенню не підлягає. Право на
подання заяви про залишення позовної
заяви без розгляду може бути
реалізоване лише під час розгляду
справи в суді першої інстанції до
ухвалення судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права і приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги зі
скасуванням рішення суду першої
інстанції та ухваленням нового рішення
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору купівлі-продажу гаражу від 05
жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_5

В інший частині рішення суду не
оскаржується.

На підставі ст. 88 ЦПК України, якою
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат. Тому з ОСОБА_3 слід стягнути на
користь ОСОБА_2 судові витрати за
розгляд справи в суді першої та
апеляційної інстанції в сумі 229 грн. 10
коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів. -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Кривого Рогу від 25 березня 2014
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання недійсним
договору купівлі-продажу гаражу від 05
жовтня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, предметом якого є нерухоме
майно - гараж АДРЕСА_1 скасувати с
ухваленням у цій частині нового
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_11 задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу гаражу від 05 жовтня 2012
року загальною площею 30,6 кв. м.,
вартістю 66000 грн., розташованого у
гаражно - будівельному кооперативі
«Автомобіліст» в Жовтневому районі м.
Кривого Рогу, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 та посвідченого державним
нотаріусом Другої Криворізької
державної нотаріальної контори
Тімошенко О.В. за реєстровим № 2-3504.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати за розгляд справи в суді
першої та апеляційної інстанції в сумі
229 грн. 10 коп.

В інший частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді