Справа № 363/1197/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.,

при секретарі
Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на порушення
відповідачем договірних зобов'язань по
поверненню грошових коштів в розмірі 47
811 грн. 64 коп., а тому просить звернути
стягнення на предмет застави:
автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
відповідачу, шляхом продажу вказаного
автомобіля позивачем.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з вкладених
у ньому підстав.

Відповідач, будучи повідомленим про
розгляд справи, в судове засідання не
з'явився.

Оскільки суд позбавлений
можливості відкласти розгляд справи,
на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах
строку встановленого ст. 157 ЦПК України,
дану справу слід розглянути на
підставі наявних доказів у загальному
порядку.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23
серпня 2013 року сторони уклали договір
позики, відповідно до яких позивач
(позикодавець) передав у власність
відповідачеві (позичальникові) грошові
кошти в сумі 21 156 грн. 51 коп., а той
зобов'язався у строк до 23 листопада 2013
року повернути позивачеві зазначену
суму (п. 1.1 та п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.4. договору крім
повернення позики позичальник
відшкодовує позикодавцю знецінення
суми позики внаслідок інфляції та
девальвації гривні. Сума такої
компенсації (відшкодування)
застосовується до кожного чергового
платежу згідно з графіком.

Згідно п. 5.1. договору якщо позичальник
не повернув позику (її чергову частину)
у строк, встановлений графіком, він
зобов'язаний сплатити позикодавцеві
суму боргу за позикою (її неповерненою
частиною) з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

Відповідно до п. 5.2 договору за
несвоєчасне повернення позики (її
чергової частини) позичальник сплачує
позикодавцю штраф у розмірі 1% від суми
заборгованості за кожен календарний
день існування прострочення
заборгованості.

На забезпечення виконання договору
позики сторони 23 серпня 2013 року уклали
договір застави транспортного засобу,
предметом якого став автомобіль KIA CEED,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску: 2008, тип ТЗ: універсал, № шасі
(кузова, рами): НОМЕР_3НОМЕР_4НОМЕР_5,
коричневого кольору, що належить на
праві власності ОСОБА_2 (відповідачу по
справі).

Згідно п. 1.4 договору застави предмет
застави оцінений сторонами в 21 156 грн. 51
коп.

На підтвердження отримання зазначених
коштів позичальник написав розписку, в
якій йдеться про отримання ним від
позикодавця коштів у загальній сумі 21
156 грн. 51 коп.

Відтак грошове зобов'язання
відповідача перед позивачем
вбачається з договору позики, яким
оформлені укладені між сторонами
договірні відносними згідно ст. 1047 ЦК
України.

Одержані кошти у встановлений строк
відповідач не повернув й заходів до
цього не вживає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

При вирішенні цієї справи суд зазначає,
що згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Позичальник згідно ст. 1049 ЦК України
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику в строк та в порядку встановлені
договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Невиконання умов, визначених змістом
зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є
його порушенням.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він згідно ст. 1050 ЦК
України зобов'язаний сплатити грошову
суму відповідно до ст. 625 цього ж
Кодексу.

При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, і
в разі його порушення повинен сплатити
суму боргу на вимогу кредитора.

Крім того згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З розрахунку суми заборгованості за
згаданим договором вбачається, що
відповідач станом на 11 березня 2014 року
має заборгованість, яка складається з:

- суми заборгованості за договором
в розмірі 21 156 грн. 51 коп.

- суми компенсації (п. 3.4 договору) в
розмірі 3 300 грн. 42 коп.

- суми штрафу (п. 5.2 договору) в
розмірі 22 849 грн. 56 коп.

- суми індексу інфляції в розмірі
317 грн. 35 коп.

- 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання в розмірі 187 грн.
80 коп.,

що в загальному розмірі становить 47 811
грн. 64 коп. та сумнівів у суду не
викликає.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
заставу» застава є способом
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
передбачено законом.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Згідно ч.1 ст. 589 ЦК України в разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до вимог ч. 1 та 3 ст. 20 Закону
України «Про заставу»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України
встановлено, що звернення стягнення на
предмет застави здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не встановлено
договором або законом,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» обтяжувач має
право на власний розсуд обрати спосіб
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження одним з
яких є продаж обтяжуважем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Умовами укладеного сторонами договору
застави (п. 4.3 Договору) передбачено, що
реалізація заставного майна
відбуватиметься в порядку,
встановленому діючим законодавством.

З огляду на зазначені правовідносини,
судом виявлено порушено право
позивача, що підлягає захистові.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають

сплаті обтяжувачу з вартості предмета
забезпечувального обтяження;

- опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги обтяжувача;

- заходи щодо забезпечення
збереження предмета
забезпечувального обтяження або
передачі його в управління на період
до його реалізації, якщо такі
необхідні;

- спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших
обтяжувачів, на користь яких
встановлено зареєстроване
обтяження, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
забезпечувального обтяження;

- початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» в рішенні суду
зазначаються заходи щодо забезпечення
збереження предмета забезпечувального
обтяження або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні.

За змістом вимог ст. ст. 25, 28, 30 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
обтяжувач (банк) має право вимагати від
боржника передати предмет обтяження в
своє володіння.

У той же час згідно ст. 662 ЦК України
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Таким чином у разі набуття права на
продаж предмету застави кредитор має
право вимагати отримання як самого
товару так і приналежностей до нього.

Таким чином пред'явлений позов
підлягає задоволенню, а порушені права
позивача захистові.

Крім того, представником позивача
представлено документальне
підтвердження понесених судових
витрат, які слід стягнути з
відповідача.

На підставі викладеного і
керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_2) в
розмірі 47 811 грн. 64 коп., за договором
позики від 23 серпня 2013 року вилучити та
передати в заклад ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН-НОМЕР_6) предмет
застави - автомобіль KIA CEED,
реєстраційний номер НОМЕР_1, рік
випуску: 2008, комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу.

В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_2) в
розмірі 47 811 грн. 64 коп., за договором
позики від 23 серпня 2013 року звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль KIA CEED, реєстраційний номер
НОМЕР_1, рік випуску: 2008, початкова ціна:
не нижче 21 156 грн. 51 коп., що належить на
праві власності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН - НОМЕР_2) шляхом
продажу вказаного автомобіля ОСОБА_1 з
укладанням від імені ОСОБА_2 договору
купівлі продажу з іншою
особою-покупцем, з наданням ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН-НОМЕР_6)
повноважень необхідних для реалізації
вказаного предмета застави та зняття
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН-НОМЕР_6) судовий збір у
розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім)
грн. 12 (дванадцять) коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя