У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Євтушенко О.І.,
Касьяна О.П.,

Коротуна
В.М.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11
травня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ PLCOPK00000002, відповідно до умов якого
остання отримала кредит в розмірі 25 000
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 27 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 11 травня 2005 року для ремонту
приватного будинку. Однак відповідач
взяті на себе зобовʼ?язання за
кредитним договором належним чином не
виконав, у звʼ?язку із чим станом на 11
жовтня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 114 166 грн 46
коп., що складається із: заборгованості
за процентами за користування кредитом
в розмірі 20 662 грн 99 коп., пені за
несвоєчасне виконання зобовʼ?язань за
кредитним договором в розмірі 93 503 грн 47
коп. Тому позивач просив стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в розмірі 114 166 грн 46 коп.

Заочним рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 20 березня

2014 року заочне рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 23 грудня 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 11 травня 2004
року № PLC0PK00000002, яка складається з
заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі 20 662
грн 99 коп. та пені за несвоєчасне
виконання зобовʼ?язань за договором в
розмірі 10 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові
витрати в розмірі 1 141 грн 66 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Полтавської області від 20 березня 2014
року та залишити в силі заочне рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 23 грудня 2013
року, мотивуючи свої вимоги порушенням
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
яким позовні вимоги задоволено
частково, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що зобов'язання за
кредитним договором мають
виконуватися належним чином, а тому
заборгованість відповідача за
кредитним договором, а саме: за
процентами за користування кредитом та
пенею підлягають стягненню.

Однак із висновком суду апеляційної
інстанції погодитися не можна з огляду
на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної
інстанції не дотримано.

Із матеріалів справи вбачається, що 11
травня 2004 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір

№ PLCOPK00000002, відповідно до умов якого
остання отримала кредит в розмірі 25 000
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 27 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 11 травня 2005 року для ремонту
приватного будинку (а. с. 5-6).

Відповідач взяті на себе зобовʼ?язання
за кредитним договором належним чином
не виконав, у звʼ?язку із чим станом на 11
жовтня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 114 166 грн 46
коп., що складається із: заборгованості
за процентами за користування кредитом
в розмірі 20 662 грн 99 коп., пені за
несвоєчасне виконання зобовʼ?язань за
кредитним договором в розмірі 93 503 грн 47
коп. Тому позивач просив стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в розмірі 114 166 грн 46 коп. (а. с.
4).

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 липня 2006 року позовні
вимоги Закритого акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ
«ПриватБанк») правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ВАТ
«Миргородський хлібзавод» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі

27 913 грн 89 коп. У задоволенні позовних
вимог ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ВАТ
«Миргородський хлібзавод» відмовлено
(а. с. 35-37).

Постановою підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області про закінчення виконавчого
провадження від 29 травня 2008 року
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-92,
виданого 10 липня 2006 року Миргородським
міськрайонним судом Полтавської
області про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ЗАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 27 913 грн 89 коп. та судових
витрат в розмірі 279 грн 14 коп., закрито,
оскільки борг погашено у повному
обсязі (а. с. 38).

Згідно з п. 31 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(із змінами та доповненнями згідно з
постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року

№ 7 «Про внесення змін і доповнень до
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»)
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи,
що ЦК не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності,
при вирішенні таких спорів суди
повинні враховувати положення ЦК про
позовну давність. Оскільки зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

При вирішенні спору апеляційний суд у
порушення статей

213, 214 ЦПК України на вказане уваги не
звернув, фактичні обставини не
встановив, не застосував закон, що
регулює правовідносини, які виникли
між сторонами, не встановив, чи був
відповідач повідомлений про наявність
заборгованості за кредитним договором,
не перевірив належним чином розрахунки
заборгованості, яка рахується за
відповідачкою, з урахуванням сплачених
нею коштів за рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 липня 2006 року, не
перевірив строки позовної давності
щодо позовних вимог про стягнення пені
за несвоєчасне виконання зобовʼ?язань,
що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою
для скасування рішення апеляційного
суду з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 20 березня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.І.
Євтушенко О.П. Касьян В.М. Коротун С.П.
Штелик