АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/6102/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/1035/14 Доповідач - Щавурська
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Дикун С. І., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - представника
апелянта ПАТ КБ "Приватбанк" Гнатишака
О.В., представника позивача адвоката
ОСОБА_2, представника третьої особи
Першого відділу ДВС Тернопільського
міського управління юстиції Савчук
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 09 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк", третя особа Перший відділ
державної виконавчої служби
Тернопільського міського управління
юстиції про визнання права власності
та звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
ПАТ КБ "Приватбанк", третя особа Перший
відділ ДВС Тернопільського МУЮ про
визнання за ним права власності на
земельну ділянку площею 0,0370 га,
розташовану за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер 020210012 та
звільнення її з-під арешту.

В обгрунтування позовних вимог
посилався на те, що вказану земельну
ділянку він набув разом з будинком, що
на ній знаходиться, на підставі
нотаріально-посвідчених договорів
купівлі-продажу, укладених з ОСОБА_5
19.06.2009 року. Однак, за результатами
розгляду його заяви, поданої 19.03.2014 року
відповідно до вимог ЗУ "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", державним
реєстратором прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав у
зв'язку з наявним обтяженням на дане
майно. З постанови державного
виконавця Першого відділу державної
виконавчої служби Тернопільського
міського управління юстиції про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 28.04.2011 року йому
стало відомо про накладення арешту на
все майно ОСОБА_5, в тому числі й на
земельну ділянку, площею 0,0370 га,
кадастровий номер 020210012, яка йому
раніше належала.

Враховуючи, що земельна ділянка
належить йому, а не боржнику за
виконавчим провадженням, просить
визнати право власності на вказану
земельну ділянку та зняти арешт,
накладений згідно постанови
державного виконавця Першого відділу
ДВС Тернопільського міського
управління юстиції про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 28.04.2011 року.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 09 липня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Звільнено з-під арешту,
накладеного постановою Першого
відділу ДВС Тернопільського МУЮ від
28.04.2011 року в межах виконавчого
провадження № 26184182 з виконання
виконавчого листа № 2-5217, виданого
16.02.2011 року Індустріальним районним
судом м.Дніпропетровська про стягнення
з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "Приватбанк"
грошових коштів, майно, а саме: земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0370 га, кадастровий номер
, що розташована в АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"Приватбанк" просить рішення суду в
частині задоволення вимог про
звільнення майна з-під арешту
скасувати і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог в цій
частині відмовити, посилаючись на
незаконність, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права.

На думку апелянта, ПАТ КБ
"Приватбанк" не є належним відповідачем
у даній справі, оскільки діями банку
жодним чином не порушувались права та
інтереси позивача. Вважає, що з
врахуванням роз'яснень, даних у
постанові Пленуму ВСУ від 24 жовтня 2008
року № 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", згідно якої порушення або
неправильне застосування норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування чи зміни
рішення, якщо таке порушення призвело
до неправильного вирішення справи,
рішення суду підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник
апелянта ПАТ "Приватбанк" Гнатишак О.В.
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 -
адвокат ОСОБА_2 апеляційної скарги не
визнав, вважає рішення суду першої
інстанції законним і обгрунтованим,
таким, що скасуванню не підлягає.

Представник третьої особи -
Першого відділу ДВС Тернопільського
міського управління юстиції відносно
результату розгляду апеляційної
скарги покладається на думку суду.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, ознайомившись з
матеріалами справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що позивачем у встановленому
законом порядку (на підставі договору)
набуто право власності на спірну
земельну ділянку, дана земельна
ділянка належить позивачу, а не
боржнику за виконавчим провадженням №
26184182 ОСОБА_5, за боргами якого перед ПАТ
КБ "Приватбанк" й накладено арешт на
вищевказане майно.

З такими висновками суду слід
погодитись, оскільки вони достатньо
мотивовані, відповідають нормам
матеріального права та грунтуються на
матеріалах справи.

Так, судом установлено, що 19
червня 2009 року за договором
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідченим приватним нотаріусом
Тернопільського нотаріального округу,
ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за
№ 1506, ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0370 га, кадастровий номер
020210012, що розташована в АДРЕСА_1,
про що, відповідно до п.6 ст.126 ЗК України
(в редакції чинній на час укладення
договору), на державному акті про право
власності на земельну ділянку, 19.06.2009
року нотаріусом зроблено відмітку про
відчуження земельної ділянки із
зазначенням документа, на підставі
якого відбулося відчуження.

Також, на виконанні у Першому
відділі ДВС Тернопільського МУЮ
знаходиться виконавче провадження №
26184182 з виконання виконавчого листа
№2-5217, виданого 16.02.2011 року
Індустріальним районним судом
м.Дніпропетровська, про стягнення з
ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "Приватбанк"
заборгованості та судових витрат.

В межах цього виконавчого
провадження 28.04.2011 року державним
виконавцем накладено арешт на все
майно, що належить боржнику ОСОБА_5

У подальшому, не проведено
державну реєстрацію права власності на
придбану ділянку за позивачем,
оскільки ОСОБА_4 звернувся до
реєстраційної служби Тернопільського
міського управління юстиції 19.03.2014
року, тобто після накладення обтяження
на майно, що стверджується рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно від 27.03.2014 року № 11949648.

У відповідності до ч.1 ст.60 Закону
України "Про виконавче провадження"
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів і вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
з закону або незаконність набуття
права власності прямо не встановлена
судом.

Відповідно до п.а) ч.1 ст.81 ЗК
України підставами набуття права
власності громадянами України
земельних ділянок є договори
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
інші цивільно-правові угоди.

Ч.3 ст.620 ЦК України (в редакції від
21.05.2009 року, чинній на час укладення
договору) передбачено, що договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно вимог ч.2 ст.126 ЗК України (у
редакції ЗУ від 05.03.2009 року № 1066-VI) право
власності на земельну ділянку, набутих
у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується, зокрема,
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою.
При набутті права власності на
земельну ділянку на підставі
документів, визначених частиною другою
цієї статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки. На
державному акті про право власності на
земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
робить відмітку про відчуження
земельної ділянки із зазначенням
документа, на підставі якого відбулось
відчуження (ч.6 ст.126 ЗК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в абз.3 п.16 своєї постанови
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" від 26.12.2003
року № 14, вимоги інших осіб щодо
належності їм, а не боржнику майна, на
яке накладено арешт, вирішується
шляхом пред'явлення ними позову до
боржника та особи, в інтересах якої
накладено арешт, про визнання права
власності на майно і звільнення його
з-під арешту.

Аналогічна позиція відносно
сторін у справі викладена Верховним
Судом України й у п.4 постанови Пленуму
від 27.08.1976 року № 6 "Про судову в справах
про виключення майна з опису", де
роз'яснено, що відповідачами у справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках - особу,
якій передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Встановивши, що ОСОБА_4 у передбаченому
законом порядку (на підставі договору)
набув 19.06.2009 року право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1,
відповідач ОСОБА_5 з цього часу
власником земельної ділянки не є, а
також те, що у позивача відсутні
боргові зобов'язання перед ПАТ
"Приватбанк", суд першої інстанції, на
думку колегії суддів прийшов до
вірного висновку, про наявність
передбачених законом підстав для
зняття арешту з даної земельної
ділянки, накладеного 28.04.2011 року (після
того як власником земельної ділянки
став позивач) виконавчою службою в
межах виконавчого провадження за
борговими зобов'язаннями ОСОБА_5 перед
ПАТ "Приватбанк".

Доводи апелянта, що банк є неналежним
відповідачем у даній справі, з
врахуванням роз'яснень наданих у п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження" від
26.12.2003 року № 14, п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову в
справах про виключення майна з опису"
від 27.08.1976 року № 6 колегія суддів
вважає безпідставними. Враховуючи
також, що саме ПАТ "Приватбанк", як
стягувач у виконавчому провадженні за
борговими зобов'язаннями ОСОБА_5,
претендує на арештоване майно
(земельну ділянку ОСОБА_4), колегія
суддів вважає також вірним висновок
суду першої інстанції про стягнення
судового збору саме з банку.

Таким, що відповідає вимогам закону, є й
висновок суду першої інстанції в
частині відмови в позові про визнання
права власності з підстав, що факт
зняття арешту з майна не
перешкоджатиме здійсненню позивачем
реєстрації передбаченим законом
органом.

У відповідності до ч.1 ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що рішення
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області від 09 липня 2014
року ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст.305 ч.2, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1,2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325
ч.1 Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 09 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.Б. Щавурська