АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/4601/13-ц 22-ц/774/1812/К/14
Справа № 216/1441/13
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1812/К/14
суддя Биканов І.Р.
Категорія - 39 ( ІV )
Суддя-доповідач - Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі :

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі: Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3 на рішення Центрально -
Міського районного суду м.Кривого Рогу
від 18 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради м.Кривого Рогу, третя особа - Перша
Криворізька державна нотаріальна
контора, про визнання спільного
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем більше п'яти років та
поновлення строку для прийняття
спадщини.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

відповідач ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_7,

представник позивача ОСОБА_4 -
ОСОБА_8,

позивач ОСОБА_5, який є також
представником позивача ОСОБА_4,

представник відповідача Виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради м.Кривого Рогу - Чорна Тетяна
Андріївна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2
про визнання спільного проживання
однією сім'єю зі спадкодавцем більше
п'яти років та поновлення строку для
прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначили, що
ОСОБА_4 з 1998 року проживав однією сім'єю
з ОСОБА_10, виховуючи неповнолітнього
сина ОСОБА_4 -ОСОБА_5, 1990 року народження.

Під час спільного проживання за
рахунок загального сімейного бюджету
добудовували будинок АДРЕСА_1, а з 2001
року проживали у ньому.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 померла, не встигши
узаконити шлюбні відносини з позивачем
ОСОБА_4

Посилаючись на викладене, просили суд:
визнати ОСОБА_4 членом однієї сім'ї зі
спадкодавцем ОСОБА_10, які спільно
проживали однією сім'єю, як чоловік та
дружина, з грудня 1998 року до дня смерті
ОСОБА_10, до ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто більше
п'яти років; визнати ОСОБА_5 членом
однієї сім'ї зі спадкодавцем ОСОБА_10,
які спільно проживали однією сім'єю з
грудня 1998 року до дня смерті ОСОБА_10 до
ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто більше п'яти років;
визначити додатковий строк у шість
місяців ОСОБА_4, ОСОБА_5 для подання
заяви до нотаріальної контори про
прийняття спадщини.

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 18
липня 2014 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_4 членом однієї сім'ї зі
спадкодавцем ОСОБА_10, які спільно
проживали однією сім'єю, як чоловік та
дружина, з грудня 1998 року до дня смерті
ОСОБА_10, до ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто більше
п'яти років.

Визнано ОСОБА_5 членом однієї сім'ї зі
спадкодавцем ОСОБА_10, які спільно
проживали однією сім'єю з грудня 1998
року до дня смерті ОСОБА_10 до
ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто більше п'яти років.

Визначити додатковий строк у шість
місяців ОСОБА_4, ОСОБА_5 для подання
заяви до нотаріальної контори про
прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_3 ставлять
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Так, приймаючи до уваги пояснення
позивачів та свідків з їх боку щодо
спільного проживання їх з померлою
ОСОБА_10 з 1998 року по день її смерті, суд
не звернув уваги на пояснення свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, які зазначили про
проживання ОСОБА_10 однією сім'єб зовсіс
з іншим чоловіком, що було також
підтверджено актом від 19.07.2013 року про
її проживання за адресою: АДРЕСА_2 у
період з 1996 року по 2004 рік.

Будинок АДРЕСА_1 був збудований за
власні кошти ОСОБА_10 та її родини, та
був зданий в експлуатацію 04 лютого 2000
року, а з 24.03.2000 року ОСОБА_10 була
зареєстрована у даному будинку, а тому
доводи позивачів щодо проведення
будівництва цього будинку за час
проживання із ОСОБА_10 є
необґрунтованими.

Суд безпідставно прийшов до висновку
надання ОСОБА_10 згоди на укладення
ОСОБА_4 кредитного договору від 13.08.2008
року, оскільки цей договір не був
досліджений, а відповідачу достаменно
відомо, що за життя остання не виявляла
бажання виступати поручителем та не
мала жодного відношення до придбаного
позивачем автомобіля.

Поповляючи позхивачам строк для
прийняття спадщини, суд першої
інстанції, по-перше: не навів жодної
правової норми для його задоволення,
по-друге: не визначився із причинами
які перешкоджали позивачам своєчасно
звернутись до нотаріальної контори із
відповідною заявою.

Крім того, померла ОСОБА_10 за життя вже
розпорядилась своїм спадковим майном
на випадок смерті та її єдиним
спадкоємцем як за законом, так і за
заповітом є матір - ОСОБА_2, а позивачі
не входять до кола спадкоємців ОСОБА_10

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених позовних вимог, доводів
апеляційної скарги і заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині
встановлення факту проживання
позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_10,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сім'єю з
грудня 1998 року по день смерті
останньої, суд виходив з того, що такий
підтверджено доказами у справі.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна, оскільки суд допустив
порушення норм процесуального права.

Відповідно положень ч. 1 ст. 234 та ч. 2 ст.
256 ЦПК України у судовому порядку суд
розглядає справи про встановлення
фактів, зокрема і факту проживання
однією сім'єю, якщо цей факт має
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав, тобто
такі факти, від яких залежить
виникнення, зміна, або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб.

Цивільний процесуальний кодекс
України передбачає право суду
встановлювати факти, що мають юридичне
значення відповідно до положень ст.. 256
цього Кодексу, але це можливо за певних
умов, а саме: факти, що підлягають
встановленню, повинні мати юридичне
значення, тобто від них мають
безпосередньо залежати виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичної особи без
повторного звернення до суду на
підставі цього рішення.

Встановлюючи факт проживання ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_10, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4, однією сім'єю з грудня 1998
року по день смерті останньої, суд в
порушення зазначених вимог ЦПК
України, не врахував, що встановлення
такого факту не тягне жодних
юридичних наслідків як для ОСОБА_4, так
і для ОСОБА_5

Так, згідно ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

При цьому, право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 ЦК цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК
України).

Як вбачається з матеріалів справи,
28.09.2012 року ОСОБА_10 склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Криворізького нотаріального округу
ОСОБА_17, який зареєстровано у реєстрі
за № 4980, яким заповідала все своє майно
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61).

Таким чином, єдиним спадкоємцем ОСОБА_10
є її мати ОСОБА_2, а позивачі, навіть при
встановленні факту їх проживання
однією сім'єю із померлою ОСОБА_10
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини, не одержують
право на спадкування.

Враховуючи наявність заповіту,
складеного за життя ОСОБА_10, який на час
ухвалення рішення у справі недійсним
не визнавався, звернення ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до суду із позовом про
встановлення факту проживання однією
сім'єю із померлою є передчасним.

Зважаючи на викладене не підлягають
задоволенню й позовні вимоги ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про надання додатково строку
для подання до нотаріальної контори
заяви про прийняття спадщини.

Виходячи з встановлених обставин та
положень ч.1 ст. 234, п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що у задоволенні позовних
вимог про визнання спільного
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем більше п'яти років та
поновлення строку для прийняття
спадщини необхідно відмовити, у
зв'язку з чим скасовує рішення суду
згідно ч. 3 ст. 303, п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України та ухвалює нове рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч. 1 ст. 309, 313,
314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Центрально - Міського
районного суду м.Кривого Рогу від 18
липня 2014 року скасувати і ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради м.Кривого Рогу, третя особа - Перша
Криворізька державна нотаріальна
контора, про визнання спільного
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем більше п'яти років та
поновлення строку для прийняття
спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: