УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення боргу за договором позики та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 17 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором позики та
відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог
вказувала на те, що 25 липня 1997
року передала в борг відповідачці 6 450
доларів США, які ОСОБА_5 зобов'язувалася
повернути до 15 серпня 1997 року.

09 липня 2000 року відповідачкою було
написано розписку про те, що отримані
за вищевказаним договором позики кошти
вона зобов'язується повернути до 01
січня 2001 року.

Пізніше ОСОБА_5 було написано ще одну
розписку, в якій відповідачка
зазначала про те, що всю суму коштів
зобов'язується повернути до 15 вересня
2003 року.

Позивачка, посилаючись на те, що ОСОБА_5
гроші не повернула, чим також завдала
їй моральної шкоди, просила стягнути з
відповідачки 6 450 доларів
США боргу та 20 тис. грн компенсації
завданої моральної шкоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 26 травня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 6 450 доларів США боргу за
договором позики та 715 грн 55 коп.
сплаченого судового збору, а в решті
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в позові,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що згідно із листом заступник
прокурора від 19 березня 2006 року та
постановою від 12 жовтня 2012 року
відповідачка визнала борг, тобто
перервала перебіг позовної давності,
після чого він почався заново, у зв'язку
із чим позивач звернувся до суду в
межах строку позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судом першої
інстанції встановлено, що 25
липня 1997 року ОСОБА_5 отримала в борг
від позивачки 6 450 доларів
США, які зобов'язувалася повернути до 15
серпня 1997 року.

Згідно із розпискою від 09 липня 2000 року
відповідачка зобов'язувалася
повернути отримані 25 липня 1997 року в
ОСОБА_4 кошти до 01 січня 2001 року.

Розпискою від 16 травня 2003 року ОСОБА_5
зобов'язувалася повернути кошти не
пізніше 15 вересня 2003 року.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України визначено, що
правила цього кодексу про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Частиною 3 ст. 264 ЦК України визначено,
що після переривання перебіг позовної
давності починається заново. Час, що
минув до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

За змістом вказаних норм, йдеться саме
про дії учасників цивільних
правовідносин, які мають бути
спрямовані на виникнення цивільних
прав і обов'язків (ч. 1 ст. 11 ЦК України),
безпосередньо по відношенню до
кредитора, які свідчать про наявність
боргу.

Вказуючи про переривання строку
позовної давності, місцевий суд
послався на лист заступника прокурора
від 10 березня 2006 року, в якому зазначено
про те, що ОСОБА_5 від боргу не
відмовляється та при можливості
поверне кошти, а також на постанову від
12 жовтня 2012 року де вказано про те, що
відповідачка влітку 1997 року позичала в
ОСОБА_4 кошти, однак не врахував того, що
ст. 264 ЦК України встановлює підстави,
за наявності яких починається новий
перебіг строку позовної давності
незалежно від строку, який сплив до
часу виникнення цих обставин, за умови
якщо до виникнення цих підстав не сплив
строк позовної давності, і також те, що
згаданою постановою підтверджується
лише факт отримання коштів
відповідачкою від ОСОБА_4 та ці
обставини також доводяться наявними в
матеріалах справи розписками, що й
також не заперечувалося
ОСОБА_5 під час розгляду справи, однак
не вказують на фактичну наявність та
визнання такого боргу перед ОСОБА_4, а
докази вчинення прямих дій щодо
позивачки, які підтверджують наявність
у ОСОБА_5 заборгованості перед ОСОБА_4,
відсутні.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув, на порушення вимог ст. ст. 303, 315
ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не зазначив конкретні
обставини й факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Оскільки допущені судами при вирішені
цієї справи порушення норм
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи, тому
судові рішення повинні бути скасовані,
а справа - передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 26 травня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко В.І. Журавель