Справа № 461/9303/14
Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/6544/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Галицького ВДВС ЛМУЮ на ухвалу
Галицького районного суду м. Львова від
28 серпня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_3 на постанову старшого
державного виконавця Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Табінського Олега
Володимировича про відкриття
виконавчого провадження ВП №43658776 від 17
червня 2014 року, -

встановила:

Ухвалою Галицького районного
суду м. Львова від 28 серпня 2014 року
скаргу задоволено.

Визнано дії державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції
Табінського Олега Володимировича щодо
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №43658776 від 17
червня 2014 року неправомірними.

Ухвалу суду оскаржив Галицький
відділ ДВС ЛМУЮ.

В апеляційній скарзі зазначає, що
дану ухвалу винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Вважає, що при винесенні постанови про
відкриття виконавчого провадження
державний виконавець діяв в межах
повноважень та у спосіб передбачений
Конституцією України, ЗУ «Про
виконавче провадження» та іншими
нормативними правовими актами.

Просить ухвалу скасувати та
постановити нову, якою у задоволенні
скарги відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_2 на заперечення
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду не
відповідає.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до 2 статті 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Статтею 1 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно - правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності з ч.1,2 ст. 5 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених законом,
здійснювати необхідні міри для
своєчасного і повного виконання
рішення способом і в порядку,
передбаченому виконавчим документом.

Відповідно до частини 1, положення
частини 2 статті 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Встановлено, що ОСОБА_3 в обгрунтування
скарги посилався на те, що 20 червня 2014
року на його адресу надійшла
оскаржувана постанова по примусовому
виконанню виконавчого листа №2-2206/11,
виданого 05 вересня 2012 року Галицьким
районним судом м. Львова щодо стягнення
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ПАТ «ПроКредит Банк»
заборгованості в сумі 107086,94 грн.
Документ набрав чинності 05 червня 2012
року. Строк пред'явлення виконавчого
листа до виконання до 05 червня 2013 року.
Заява про примусове виконання подана
стягувачем 05 червня 2014 року. Вважав дії
державного виконавця неправомірними,
оскільки останній відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»
повинен був відмовити у відкритті
виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу районний суд
виходив з того, що державний виконавець
повинен був відмовити у відкритті
виконавчого провадження, оскільки
встановлено пропуск встановленого
строку пред'явлення документів до
виконання.

Однак такі висновки суду є
передчасними.

Стаття 26 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначає
підстави за яких державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
провадження виконавчого провадження у
разі пропуску встановленого строку для
пред'явлення документів до виконання.

Встановлено, що на виконання
вищезазначеного виконавчого листа
12.02.2013 року державним виконавцем на
підставі ст. 17.19,20,25 Закону України «Про
виконавче провадження» було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, копії якої скеровано
сторонам боржнику до виконання та
стягувачу до відома (а.с.28).

27.05.2013 року державним виконавцем
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, керуючись
статтями ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві в якій
роз'яснено що стягувач має право
пред'явити повторно виконавчий
документ до виконання в строк до 27.05.2014
року (а.с.29).

Стягувачем повторно пред'явлено на
адресу Галицького ВДВС ЛМУЮ до
виконання виконавчий лист № 2-2206/11
виданого 05.09.2012 року Галицьким районним
судом м. Львова про стягнення солідарно
з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ
«ПроКредит Банк» заборгованості в сумі
107086,94грн.

24.12.2013 року державним виконавцем
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції, керуючись
статтями ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві в якій
роз'яснено що стягувач має право
пред'явити повторно виконавчий
документ до виконання в строк до 24.12.2014
року (а.с.30).

05.06.2014 року стягувачем повторно
пред'явлено на адресу Галицького ВДВС
ЛМУЮ до виконання виконавчий лист №
2-2206/11 виданого 05.09.2012 року Галицьким
районним судом м. Львова про стягнення
солідарно з вказаних боржників
заборгованості в сумі 107086,94грн. та 17
червня 2014 року винесено оскаржувану
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Апелянт зазначає, що стягувачем вчасно
подано до виконання виконавчий
документ.

Апеляційним судом встановлено, що
місцевий суд цих обставин не перевірив.

Також судова колегія встановила, що
судом не вирішено питання щодо участі в
справі стягувача - ПАТ «ПроКредит
Банк».

В листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» вказано, що
згідно зі статтею 386 ЦПК скарга на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби розглядається в судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи ДВС, проте на практиці
скарги розглядаються також за участю
заінтересованих осіб - учасників
виконавчого провадження (боржників або
стягувачів), прав і обов'язків яких
стосується подана скарга, а у випадку
незазначення їх у скарзі
заінтересовані особи залучаються
судом до участі у справі. Така практика
судів є правильною і відповідає
положенням чинної постанови пленуму
Верховного Суду України від 26 грудня 2003
року № 14 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження".
При цьому забезпечується судовий
захист сторін виконавчого провадження,
оскільки рішення суду безспірно може
вплинути на їх права та обов'язки.

Відповідно до вимог п.17 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» згідно зі
статтею 26 ЦПК сторона виконавчого
провадження, яка звернулася до суду зі
скаргою, бере участь в її розгляді як
заявник, а інші учасники цього
провадження, прав і обов'язків яких
безпосередньо стосується розгляд і
вирішення цієї скарги, - як
заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення,
дії або бездіяльність державного
виконавця чи посадової особи державної
виконавчої служби розглядаються судом
за загальними правилами ЦПК з
особливостями, встановленими статтею
386 ЦПК, за участю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби, рішення, дії або
бездіяльність якої оскаржуються. До
участі у справі як заінтересованої
особи залучається інша сторона
виконавчого провадження, оскільки
судовим рішенням може бути вирішено
питання про її права чи інтереси.

З врахуванням наведеного судова
колегія прийшла до висновку про те, що
участь ПАТ «ПроКредит Банк» в даній
справі є необхідною.

Суд не має права вирішувати
питання про права та обов'язки осіб, не
залучених до участі у справі, оскільки
це є порушенням норм процесуального
права, які тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду.

Оскільки діючими нормами ЦПК України
не передбачено на стадії апеляційного
розгляду можливості притягнути ПАТ
«ПроКредит Банк» до участі в справі,
тому ухвалу суду з цих підстав слід
скасувати та справу направити на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п.4 ч.2 ст.307, п.4 ч.1 ст.311,
п.2 ч.1. ст.314 , ст.ст. 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу Галицького ВДВС
Львівського МУЮ - задовольнити
частково.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 30 грудня 2013 року скасувати
та справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.