АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2342/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. УХВАЛА
10 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоОхріменко Н. І.суддівКачана
О. В. , Скіця М. І. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Черкаси
апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 04 липня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
в с т а н о в и л а :
У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 14 грудня 2007 року між
банком та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 10
000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.
Зазначав, що відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з умовами надання банківських
послуг, правилами користування
платіжною карткою складає між
позичальником та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.
Позивач з свого боку виконав умови
договору в повному обсязі, а саме надав
кредит у визначеному договором
Відповідач неналежним чином виконував
свої договірні зобов'язання, що
виразилося у ненаданні коштів для
погашення заборгованості по кредиту,
відсоткам, а також іншими витратами
відповідно до умов договору.
В зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідач станом на 31.07.2013 року має
заборгованість в розмірі 30 272 грн. 43
коп., яку позивач і просив стягнути.
Вказана заборгованість по кредиту
складається з: 9077,22 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 1935,39 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 500 грн. - штрафу
(фіксована частина); 1417,74 грн. - штрафу
(процентна складова).
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 04 липня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_6 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції
внаслідок неповного з'ясування судом
обставин справи, неналежної оцінки
доказів по справі, порушення норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким відмовити
повністю у задоволенні позовних вимог
банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 04 липня 2014 року
відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд першої інстанції виходив з того, що
позичальник неналежним чином
виконував взяті на себе зобов'язання по
погашенню заборгованості по кредиту та
відсоткам, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка підлягає до
стягнення з боржника.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду та вважає, що,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належні докази, суд ухвалив законне та
обґрунтоване рішення з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Судом встановлено, що 14 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір. Згідно до
умов договору позичальник отримав
кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Згідно заяви від 14.12.2007 року
позичальник ознайомився і погодився з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, Правилами надання
послуг, а також Тарифами банку, які були
надані йому для ознайомлення в
письмовому вигляді, а також тим, що
заява разом із Пам'яткою клієнта,
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складають між ним та банком договір про
надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 частково здійснював періодичні
проплати по кредиту на загальну суму 18
095 грн., однак в зв'язку з несвоєчасним
погашенням кредиту, утворилася
заборгованість в сумі 30 272 грн. 43 коп.,
яка відповідно підлягає до стягнення з
позичальника на користь банку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Ч. 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що
закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, що мало місце під час дії
договору, однак при цьому слід
враховувати строки позовної давності,
що передбачені ст. ст. 257, 258, 259 ЦК
України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що з моменту укладання
кредитного договору ніхто зі сторін до
цього часу не заявив про намір його
припинити. У свою чергу, відповідач, з
чим він погодився у судовому засіданні,
не надав банку письмової заяви про
закриття картрахунку, останній платіж
ОСОБА_6 зробив 08.12.2010 року.

Отже, вірним є висновок суду, що позивач
звернувся з позовом в межах строку
позовної давності.

Наданий банком розрахунок
заборгованості відповідача належним
чином не спростований і не оспорений в
передбаченому законом порядку, докази
в обґрунтування його неправильності
суду надані не були. Позичальник
неналежно виконував свої обов'язки по
кредитному договору тим, що своєчасно
не погашав кредит та не сплачував
відсотки за користування ним,
внаслідок чого у нього перед банком
виникла заборгованість по кредиту.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що наданий
банком розрахунок заборгованості по
кредитному договору є вірним і не
спростовується доводами апелянта.

Отже, доводи апеляційної скарги є
безпідставними, були належним чином
досліджені судом першої інстанції і не
дають підстав для скасування чи зміни
рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 307, 308, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 04 липня 2014 року - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 04 липня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення та
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :