АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/2193/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

При секретарі : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 29 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання договору недійсним, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
зобов'язання вчинити певні дії, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 29 травня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
недійсним, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, зобов'язання вчинити
певні дії відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
кошти в сумі 39075 грн. в рахунок
заборгованості по договору за
користування автомобілем від 24 вересня
2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 690 грн.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги,
а в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 24 вересня 2012 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір
користування автомобілем, відповідно
до умов якого ОСОБА_2 передає належний
йому на підставі свідоцтва про
реєстрацію НОМЕР_2, виданий Полтавським
МРЕВ 24 жовтня 2009 року, транспортний
засіб - ЗІЛ 130, д.н.з. НОМЕР_1, 1987 року
випуску ОСОБА_1

Вартість автомобіля відповідно до умов
договору складає 80000 грн., термін
користування до 5 травня 2013 року.

Виплати за користування автомобілем
встановлюються за погодженням сторін
та складають 1 місяць - 15000 грн., а далі по
8125 грн. до кожного 5-го числа поточного
місяця на протязі восьми місяців. При
умові сплати всієї суми - 80000 грн.,
власник зобов'язується переоформити
право власності на вказаний автомобіль
на ОСОБА_1

Після укладання договору автомобіль з
усіма необхідними документами було
передано позивачу, який сплатив за
користування автомобілем 31000 грн., що
підтверджується відмітками в договорі,
а саме 15000 грн. 24 вересня 2012 року, 10000
грн. 7 жовтня 2012 року та 6000 грн. 8
листопада 2012 року.

Не маючи технічної можливості
використовувати автомобіль за
призначенням внаслідок технічної
несправності, позивач пред'явив позов
про визнання договору користування
автомобілем (оренди) з послідуючим
викупом недійсним внаслідок обману, у
зв'язку з чим поставив питання про
застосування реституції.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд виходив з його
безпідставності. Задовольняючи
зустрічні вимоги, суд дійшов висновку
про порушення позивачем ОСОБА_1
обов'язку по сплаті власнику
автомобіля щомісячних платежів за
користування транспортним засобом, у
зв'язку з чим стягнув на користь
останнього заборгованість за період
часу з жовтня 2012 року по березень 2013
року, віднявши з суми заборгованості 9925
грн.35 коп. в якості вартості витрат на
ремонт автомобіля.

З вказаним висновком не може в повній
мірі погодитись колегія суддів з
наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим, зокрема містити
мотивування щодо того чи мали місце,
обставини, якими обґрунтовувались
вимоги та заперечення, якими доказами
вони підтверджуються, оцінку доказів
по справі, якими нормами права
врегульовані спірні правовідносини.

Між тим, рішення суду першої інстанції
в частині вирішення первісного позову
вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, мотивувальна частина рішення
містить лише висновки суду щодо
зустрічного позову, натомість жодних
висновків щодо вимог ОСОБА_1 судом не
зроблено, рішення в цій частині є
необґрунтованим та не вмотивованим.
Суд першої інстанції, зосереджуючись
лише на оцінці доказів та обставин,
якими обґрунтовані зустрічні вимоги,
зазначив, що суд відмовляє у
задоволенні первісного позову.

Оскільки рішення в частині первісного
позову постановлено з порушенням норм
процесуального права, воно підлягає
скасуванню, з постановленням по справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних
підстав.

Статтею 203 ЦК України визначено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності:
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі: правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом: правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним: правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 230 ЦК України, якою
обґрунтовано підстави первісного
позову, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення (частина перша статті 229 цього
Кодексу), такий правочин визнається
судом недійсним. Сторона, яка
застосувала обман, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки у
подвійному розмірі та моральну шкоду,
що завдані у зв'язку з вчиненням цього
правочину.

Звертаючись до суду за захистом
порушеного права, ОСОБА_1 просив
визнати договір оренди автомобіля з
послідуючим викупом недійсним з
підстав обману зі сторони відповідача
та повернути сторони в первісний стан
відповідно до норм ч.ч.1,2 ст. 216 ЦК
України.

Разом з цим, закон покладає на особу,
яка діяла під впливом обману, довести
наявність умислу в діях відповідача,
сам факт обману та істотність значення
обставин, щодо яких її введено в оману.

Натомість, ОСОБА_1 доказів щодо
наявності умислу на введення його в
оману власником автомобіля ОСОБА_2 не
надано, також залишається недоведеним
і сам факт обману, оскільки виявлення в
отриманому для користування
автомобілі технічних несправностей,
які унеможливили його подальшу
експлуатацію, не є тотожним
доведеності ним факту обману в
розумінні положень ст. 230 ЦК України.

Одночасно, колегія суддів не може
погодитись із вирішенням судом першої
інстанції спору в частині зустрічного
позову.

Так, задовольняючи останній, суд
виходив з доведеності виконання ОСОБА_2
своїх обов'язків по передачі технічно
справного автомобіля, що дозволяє його
використання за цільовим призначенням
та не виконання користувачем
автомобіля ОСОБА_1 умов договору по
здійсненню своєчасної оплати за його
користування.

При цьому, поза увагою суду залишились
обставини, які впливають на правильне
вирішення спору в цій частині.

Встановлено, що спірний автомобіль -
ЗІЛ 130 СПГ є асенізаційною вантажівкою,
використання якої пов'язано з наданням
відповідних асенізаційних послуг.
Саме з цією метою позивач ОСОБА_1 мав
наміри його використовувати, а в
подальшому придбати.

Не маючи можливості використовувати
автомобіль за призначенням вже в
жовтні 2012 року, він звернувся в
листопаді до судового експерта з метою
з'ясувати причини його технічної
несправності.

27 грудня 2012 року судовим експертом
Янчук С.Р. вказаний автомобіль був
оглянутий.

Згідно висновку експертного
дослідження постановленню придатності
спеціалізованого вантажного
автомобіля ЗІЛ 130 СПГ , д.н.з. НОМЕР_1
вказаний транспортний засіб є технічно
несправним та потребує капітального
ремонту двигуна. Крім того, в ході
дослідження експертом встановлено, що
автомобіль не може експлуатуватись,
блок двигуна має тріщини, які були
заклеєні епоксидним клеєм або ж іншим
невстановленим хімічним матеріалом, що
свідчить про те, що блок двигуна був
розморожений.

Між тим, з наданих позивачем
метеорологічніх даних за період з часу
придбання автомобіля у вересні 2012
року до часу його огляду експертом
морозів не було (за винятком 23 та 24
листопада 2012 р. коли було мінус 1,3
градусів).

Зазначене свідчить про те, позивачем
автомобіль фактично використовуватись
не міг.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу на доказ, яким відповідач
заперечував позовні вимоги ОСОБА_1 -
протокол контролю ДТЗ на відповідність
експлуатаційним вимогам безпеки від 27
березня 2012року (діє один рік з моменту
огляду), згідно якого технічний стан
автомобіля на момент огляду
відповідає ДСТУ-3649-2010, ДСТУ 4276:2004, ДСТУ
4277:2004, ГОСТ 5727-88, ГОСТ 27436-87, ГОСТ 9921-81 у
повному обсязі.

За змістом вказаний документ засвідчує
відповідність технічного стану
спірного автомобіля діючим на час
огляду державним стандартам. Проте,
параметри, які досліджувались в ході
проведення огляду - це робота
гальмівної системи, його лінійні ті
габаритні розміри, тиск, рівень шуму,
світло пропускання та сила світла, кут
повороту руля, рівень СО2. Натомість
робота двигуна, в тому числі і
технічний стан блоку двигуна, ніхто не
провіряв, позаяк його огляд не
віднесено до обов'язкових при огляді на
відповідність ДСТУ.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що вказаний протокол не є
тим беззаперечним доказом про
справність автомобіля на час його
продажу, зокрема не свідчить про
технічносправний стан блоку двигуна,
несправність якого унеможливила
використання автомобіля.

Беручи до уваги, що несправність
двигуна пов'язана з впливом на нього
морозів, які не мали місця ні на час
придбання автомобіля, ні на час його
огляду експертом, колегія суддів
приходить до висновку, що така технічна
несправність блоку двигуна вже мала
місце на час укладання сторонами
договору. Відтак, відповідачем не було
дотримано передбаченого п 4.1.
договору обов'язку передати
користувачу автомобіль в
технічносправному стані .

За змістом ст. 13 ЦК України здійснення
цивільного права має відбуватись в
межах, встановлених договором або
актами цивільного законодавства, тобто
є недопустимим дії особи, які
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання своїм
правом в інших формах.

Частиною 3 ст.16 ЦК України передбачено
можливість відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частини 2 -
5 статті 13 ЦК України.

Зважаючи на зазначені норми
матеріально права та беручи до уваги
встановлені обставини, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні зустрічного позову
внаслідок наявності в діях відповідача
ОСОБА_2 ознак зловживання правом, яке
пов'язане з використанням недозволених
форм його реалізації, що в свою чергу,
виключає захист цивільного права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 29 травня 2014 року
скасувати та постановити по справі
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання договору недійсним,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, зобов'язання вчинити певні дії
та в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
відмовити,

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:

З оригіналом згідно.