З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2014 року
Дергачівський районний суд
Харківської області в складі:
головуючого - судді
при секретарі судового засідання
за участю позивачів: -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Дергачі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності на частину домоволодіння у
порядку спадкування за законом, -
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з
позовною заявою, в якій просять визнати
частково недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом зареєстроване у
реєстрі за №2-995, видане Дергачівською
державною нотаріальною конторою 04.04.1990
року на ім'я ОСОБА_4 на майно ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, в частині
визнання права власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1, залишивши у власності
ОСОБА_4 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_4, 1/6 частину зазначеного
будинку; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1
право власності по 1/6 частини будинку
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом, після смерті ОСОБА_6, померлого
В обґрунтування позову зазначили, що
вони - позивачі по справі, є рідними
сестрами. Їх батьками є ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У
1976 році їх батьками на земельній
ділянці площею 1104,0 кв.м за адресою:
АДРЕСА_1 було побудовано житловий
будинок площею 73,80 кв.м, який рішенням
Дергачівської районної ради за № 349 від
24.05.1983 року було прийнято в
ІНФОРМАЦІЯ_5 їх батько ОСОБА_6 помер.
З 2004 року їх мати ОСОБА_4 співмешкала із
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, якого
зареєструвала у зазначеному будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_6 їх мати ОСОБА_4 померла.
16.07.2013 року вони звернулись до
Дергачівської державної нотаріальної
контори із заявами про прийняття
спадщини, де було заведено спадкову
справу та видано відповідний витяг №
Як сталі відомо пізніше, за життя їх
мати ОСОБА_4 склала заповіт від 19.05.2010
року, який був посвідчений приватним
нотаріусом Дергачівського районного
нотаріального округу Харківської
області Пугачовою І.В. за реєстровим №
2057, відповідно до якого житловий
будинок з надвірними побудовами
розташований за адресою: АДРЕСА_1, а
також земельну ділянку на якій він
розташований вона заповідала у рівних
частинах їм - ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3
В березні 2014 року ОСОБА_3 надав їм копії
документів, а саме копію свідоцтва про
право власності від 04.04.1990 року та копію
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 04.04.1990 року.
Саме тоді вони дізнались, що 04 квітня 1990
року їх мати ОСОБА_4 оформила на себе
право власності на 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1 на підставі того, що це майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
її та їх батька ОСОБА_6, а іншу половину
цього будинку їх мати одноосібно
отримала у свою власність у порядку
спадкування за законом після смерті їх
батька - ОСОБА_6, що є незаконним,
вчинено з істотним порушенням їх
майнових прав та інтересів; ці
обставини раніше нам не були відомі.
Таким чином, видане Дергачівською
державною нотаріальною конторою 04.04.1990
року на ім'я ОСОБА_4 Свідоцтво про право
на спадщину за законом, що
зареєстровано у реєстрі за № 2-995, на
майно ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, в
частині визнання права власності на 1/2
частину будинку АДРЕСА_1 є частково
недійсним, оскільки істотно порушує їх
майнові права та інтереси.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про місце, дату та час
судового засідання повідомлявся
своєчасно та належним чином, причини
неявки не повідомив.
Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь
у справі, зобов'язані повідомляти суд
про причини неявки у судове засідання.
У разі неповідомлення суду про
причини неявки вважається, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, не з'явилися в судове
засідання без поважних причин.
Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
Суд, вислухавши пояснення позивачів,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_4
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.
Після його смерті залишилась спадщина,
а саме: житловий будинок АДРЕСА_1.
Відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК УССР
(в редакції 1963 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин), при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття
спадщини немає в живих того з їх
батьків, хто був би спадкоємцем; вони
успадковують порівну в тій частці,
яка належала б при спадкоємстві за
законом їх померлому родителю.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.
Особи, для яких право спадкоємства
виникає лише у випадку неприйняття
спадщини іншими спадкоємцями, можуть
заявити про свою згоду прийняти
спадщину протягом строку, що залишився
для прийняття спадщини. Якщо строк, що
залишився, менше трьох місяців, він
продовжується до трьох місяців.
04 квітня 1990 року дружина померлого
ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/2 частину
спірного будинку, а на 1/2 частину цього
будинку нею отримано в цей же день
свідоцтво про право власності згідно
ст.ст. 22, 28 КпроШтаС УРСР. (а.с. 19-20)
Посилання позивачів, що вони як діти
також є спадкоємцями після смерті
ОСОБА_6, до того ж були неповнолітніми
та прийняли спадщину, оскільки
проживали разом з матір'ю у спірному
будинку матеріалами справи не
Однак, свідоцтво видано у 1990 році.
Позивачкам на той час було 14 та 15 років
У 1993 та 1994 роках їм виповнилось по 18
До липня 2014 року, тобто, протягом 20
років ними не ставилось питання по
захисту своїх прав та спадковим майном
вони не цікавились; кожна з них
виселилась з будинку та значний час у
Відповідно до вимог ст. 71 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року), загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушено (позовна давність),
встановлюється в три роки.
Трирічний строк позовної давності
сплинув; про його поновлення
позивачами клопотання не заявлялось, а
тому суд вважає, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити за
пропуском строку позовної давності.
Згідно ст. 75 ЦК УРСР (в редакції 1963 року)
позовна давність застосовується судом,
арбітражем або третейським судом
незалежно від заяви сторони.
Оскільки спір виник щодо обставин, які
мали місце до 01.01.2004 року, то
застосуванню підлягає ЦК УРСР в
Керуючись ст.ст. 22, 28 КпроШтаС УРСР,
ст.ст. 71, 75, 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963
року) ч.3 ст.88, ст.ст. 10, 11, 57, 209, 224-226 ЦПК
України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
свідоцтва про право на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності на частину домоволодіння у
порядку спадкування за законом -
Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня ухвалення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.С. Овсянніков