АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8399/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ілюшик І. А. Доповідач - Красвітна
Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_6 на рішення Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 21 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
заборону вчиняти певні дії у порядку
захисту права власності та особистого
немайнового права, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що відповідачі без його згоди, а
частково і у його відсутності, на
протязі 2013-2014 років самовільно
приходять до належної йому садиби по
АДРЕСА_1, заходять у двір, у житловий
будинок, до господарсько-побутових
будівель, не реагують на його,
позивача, зауваження та на зауваження
його дружини, провокують конфлікт;
відповідачі посилаються на те, що вони
на власний розсуд визначають
необхідність відвідування своєї
матері і бабусі, яка мешкає за вказаною
адресою. Позивач просив суд заборонити
відповідачам, у порядку захисту його
права власності на садибу по АДРЕСА_1
Дніпропетровської області та права на
особисте життя, без дозволу позивача,
приходити на територію зазначеної
садиби і знаходитись там.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 21
серпня 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено у повному обсязі,
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про
час та місце слухання даної справи
апеляційним судом учасники процесу
повідомлені належним чином у
відповідності до вимог ст. 76 ЦПК
України, що стверджується відповідними
поштовими повідомленнями про вручення
повісток. Так, ОСОБА_6 отримав повістку
24.09.2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6
на праві власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за
вказаною адресою, що підтверджується
копіями договорів дарування житлового
будинку і земельної ділянки, витягом
про державну реєстрацію прав (а.с. 6, 7, 14).

Судом також встановлено, що між
сторонами справи склались неприязні
стосунки, пов»язані, зокрема, з тим, що у
будинку АДРЕСА_1 проживає особа
похилого віку ОСОБА_9, яка є матір»ю
позивача ОСОБА_6 та відповідачки ОСОБА_7
Позивач вимагає, щоб відповідачі
відвідували ОСОБА_9 у його
присутності. Викладене стверджується
представленими у справі письмовими
доказами, показами свідка та визнано
сторонами.

Статтею 16 ЦК України встановлені
способи захисту цивільних прав та
інтересів, до яких відносяться
визнання права, визнання правочину
недійсним, припинення дії, яка порушує
право, відновлення становища, яке
існувало до порушення, примусове
виконання обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, тощо.

Згідно ст. 301 ЦК України фізична особа
має право на особисте життя. Фізична
особа сама визначає своє особисте
життя і можливість ознайомлення з ним
інших осіб. Фізична особа має право на
збереження у таємниці обставин свого
особистого життя. Обставини особистого
життя фізичної особи можуть бути
розголошені іншими особами лише за
умови, що вони містять ознаки
правопорушення, що підтверджено
рішенням суду, а також за її згодою.

Під поняттям «особисте життя» слід
розуміти поведінку фізичних осіб поза
межами виконання різноманітних
суспільних обов'язків, тобто
життєдіяльність людини в сфері
сімейних, побутових, особистих,
інтимних та інших стосунків, що
звільнена від «тягаря суспільних
інтересів» та спрямована на досягнення
особистої мети та задоволення власних
інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, місцевий суд
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність фактів порушень
відповідачами права позивача на
особисте життя і права власності
позивача на будинок АДРЕСА_1 і земельну
ділянку за вказаною адресою та ухвалив
законне рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Посилання апелянта на втручання
відповідачів в його особисте, сімейне
життя, створення відповідачами
перешкод у користування і володіння
вказаним вище нерухомим майном - є
безпідставними, недоведеними та не
можуть бути прийняті до уваги судом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Розглядаючи дану справу у межах
доводів апеляційної скарги, відповідно
до положень ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.
ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване судове
рішення відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону, тому підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду
Дніпропетровської області від 21 серпня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь