АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/390/13-ц 22-ц/774/1316/К/14
Справа № 213/390/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1316/к/14
Доповідач - Остапенко
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Савіної Г.О.,
Чорнобука В.І.

при секретарі - Чубіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Відділ
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції про визнання права власності
на квартиру за набувальною давністю, -

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

апелянт - ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя
особа- Відділ реєстрації речових прав
на нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції про визнання права власності
на квартиру за набувальною давністю,
посилаючись на те, що вона в 1979 році
стала членом ЖБК «Інгулець -10» та
отримала право на проживання в
квартирі АДРЕСА_2.

У 1983 році вона разом з чоловіком ОСОБА_6
та дочкою ОСОБА_4 дану квартиру
обміняли на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, свідоцтво право приватної
власності на дану квартиру у 1991 році
було видано на відповідача.

Таким чином, починаючи з березня 1983
року по сьогоднішній день її постійним
місцем проживання є квартира АДРЕСА_1.

Сімейні стосунки з ОСОБА_6 були
припинені у 1986 році і 21.01.1993 року шлюб
було розірвано про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
було зроблено запис № 9. Відповідач
ОСОБА_4 з 1989 року в даній квартирі не
проживає, участі в утриманні даної
власності не приймала, спроб вселитися
в дану квартиру не робила.

Таким чином, позивач протягом
тривалого часу володіє та користується
даною квартирою, сплачує комунальні
послуги та робить ремонт. В зв'язку з
викладеним після уточнення позовних
вимог позивач просила суд визнати за
нею право власності за набувальною
давністю на квартиру АДРЕСА_3,
загальною площею 44,3 кв.м. та житловою
площею 30, 6 кв.м.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 18 вересня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно: житлову квартиру АДРЕСА_3,
загальною площею 44,3 кв.м., житловою
площею 30, 6 кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом
матеріального та процесуального
права.

Зокрема, судом не було залучено
ОСОБА_2 до участі у справі в якості
третьої особи, в зв'язку з чим він був
позбавлений права на захист своїх прав
та інтересів, також він не зміг
звернутись до суду з зустрічними
позовними вимогами та надати докази, на
спростування підстав звернення з
позовом.

Судом не повно встановлені
обставини, які мають значення для
розгляду справи, оскільки до 2008 року
ОСОБА_2 відкрито володів та
користувався спірною квартирою. Крім
того, спірна квартира є спільною
сумісною власністю подружжя., та є
предметом розгляду справи по поділ
майна подружжя.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в 1979 році
стала членом кооператива Інгулець-10 по
вул. Таганська, 13 м.Кривий Ріг, та у
період з 15.05.1979року по 26.03.1983 року,
проживала в однокімнатній квартирі
АДРЕСА_2 з донькою ОСОБА_4 (а.с.16, 30)
сплативши різницю за вказану квартиру
в 1979 році в сумі 1100 руб. (а.с.15).

Згодом ОСОБА_3 обміняла однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2 на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 сплативши різницю
вартості вказаної квартири в повному
обсязі в сумі 1167 руб. (а.с.14). За даною
адресою ОСОБА_3 була прописана з 26.03.1983
року по 05.02.1990 року (а.с. 30)

Відповідно до довідки ТСББ
«Інгулець-10» ОСОБА_3 з 05.02.1999року по
теперішній час зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_4(а.с. 30)

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб
вбачається, що дочка позивача ОСОБА_4
25.06.1988 року уклала шлюб з ОСОБА_2 (а.с.10).

Згідно копії свідоцтва про право
особистої власності на будівлю від
10.07.1991 року, 16/1000 частин житлового
будинку в АДРЕСА_3 належить ОСОБА_4 та
зареєстрована за нею в бюро технічної
інвентаризації в реєстровій книзі №33
стор. №43 запис №43 (а.с.11).

Відповідно до акту від 14.01.2013 року,
складеним мешканцями будинку АДРЕСА_3
та затвердженим головою ТСББ
Інгулець-10 підтверджується, що ОСОБА_3
з 26.03.1983 року по даний час проживає в
квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 17-18).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач з 1983 року по теперішній час
добросовісно володіє і користується
нерухомим майном, сплачує необхідні
комунальні послуги яке зареєстровано
на імя її доньки ОСОБА_4, що дає підстави
для набуття нею права власності за
набувальною давністю

Колегія суддів не може погодитись з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до положень п.8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
про те, що правила статті 344 ЦК про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом, та беручи до
уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004
року, положення статті 344 ЦК
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання
судом права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю може
мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з
того, що коли строк давнісного
володіння почався раніше 1 січня 2001
року, то до строку, який дає право на
набуття права власності за набувальною
давністю, зараховується лише строк з 1
січня 2001 року. Разом із тим, якщо
перебіг строку володіння за давністю
почався після цієї дати, то до строку
набувальної давності цей період
зараховується повністю.

Відповідно до акту від 14.01.2013
року, складеним мешканцями будинку
АДРЕСА_3 та затвердженим головою ТСББ
Інгулець-10 підтверджується, що ОСОБА_3
з 26.03.1983 року по даний час проживає в
квартирі АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

За змістом наведеної норми права
позивачка має довести, окрім
безперервності, відкритості і давності
володіння нерухомим майном, щодо якого
у неї відсутні підстави для володіння і
набуття права власності, ще і інші
обставини, які мають суттєве значення
для справи, зокрема, добросовісність
володіння, відсутність інших осіб, які
претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права
визначає ознаки володіння, які є
необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю. Володіння має бути
добросовісним, тобто володілець не
знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю, інакше кажучи,
обставини, у зв'язку з якими виникло
володіння чужою річчю, не давали
найменшого сумніву щодо правомірності
набуття майна.

Позов про право власності за давністю
володіння не може пред'являти законний
володілець або особа, яка володіє
майном за волею власника і завжди
знала, хто є її власником. Тобто
виключено набуття права власності на
майно, яке знаходиться у володінні
власника і ніколи не вибувало з його
володіння.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_4 з 10.07.1991 року є законним
володільцем нерухомого майна, оскільки
володіє 16/1000 частинами житлового
будинку по АДРЕСА_3, яка зареєстрована
за нею в бюро технічної інвентаризації
в реєстровій книзі № 33 стор. № 43 запис
№43 .

Таким чином, суд першої інстанції
визнавши за ОСОБА_3 право власності на
квартиру АДРЕСА_3, помилково застосував
до спірних правовідносин ст. 344 ЦК
України, , не взявши до уваги, що спірне
майно постійно перебувало у володінні
власника ОСОБА_4 з чого випливає, що
ОСОБА_3 користується цим майном з її
дозволу.

Крім того, як вбачається з копії
паспорта апелянта ОСОБА_2 у період з
25.06.1988 року по 28.01.2009 року він перебував
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та з
16.12.1999 року був зареєстрований у
спірній квартирі за вказаною адресою.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_3,
остання з 05.02.1990 року зареєстрована за
адресою АДРЕСА_4 (а.с.7)

Посилання представника позивача
ОСОБА_9 на заочне рішення Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу від
20.03.2014 року яким ОСОБА_2 визнано
втративши право користування
квартирою АДРЕСА_3 не є підставою для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Таким чином, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення суду на
підставі п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ст. 309, ст.ст. 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 18 вересня 2013
року - скасувати, та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Відділ
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції про визнання права власності
на квартиру за набувальною давністю -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/