Справа № 761/5876/14-ц
Провадження №2/761/2985/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина
В.О.

при секретарі:
Криворучко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Шевченківська районна у м. Києві
державна адміністрація про визнання
права власності, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2014 р. позивачка ОСОБА_1
звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з вказаним
позовом до відповідачів: ОСОБА_2 ( далі
по тексту - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі по
тексту - відповідач 2), третя особа:
Шевченківська районна у м. Києві
державна адміністрація, в якому
просила суд: визнати за нею право
власності на нерухоме майно, а саме 1/6
частину квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачка
обґрунтовувала тим, що їй на праві
власності належить 1/6 частина квартири
АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва на
право власності на житло від 13 грудня
1995 р., проте інші співвласники квартири,
а саме відповідачі 1, 2, не визнають її
право власності, перешкоджають у
здійсненні права власності, шляхом
недопущення до спільного майна та
утримання відповідного свідоцтва про
право власності без відповідних
правових підстав.

В судовому засіданні, представник
позивачки заявлені позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, з підстав
викладених в позові просила суд позов
задовольнити.

Відповідач 1 та представник,
представник відповідача 2 проти позову
заперечувала, зазначаючи, що свідоцтво
про право власності на спільне майно
повинно зберігатися у відповідача 1, як
власника більшої частини спільного
майна. Крім того, відповідач 1 зазначив,
що позивачка винна грошові кошти, а
тому утримання свідоцтва є гарантією
виконання зобов'язань по поверненню
коштів. Сторона відповідачів 1, 2
просили суд відмовити в задоволенні
позову.

Третя особа, про час та місце розгляду
справи оповіщалася в установленому
законом порядку, поважності причин
неявки суду не повідомила, заперечення
на позов не подавались.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, відповідача 1,
розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним (ч. 4
ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України,
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Звертаючись до суду з вказаним позовом,
позивачка наголошувала, що своє
відмовою надати їй оригінал свідоцтва
на право власності на житло від 13
грудня 1995 р. відповідачі 1, 2 перешкоджає
в реалізації її права власності на 1/6
частину квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, позивачці на праві
власності належить 1/6 частина квартири
АДРЕСА_1, решта 1/6 частина квартири
належить відповідачу 2, та 4/6 частини
цієї квартири належать - відповідачу 1.

В судовому засіданні сторона
відповідачів 1, 2, в особі повноважних
представників підтвердили, що
відповідачі 1, 2 відмовляються надати
оригінал свідоцтва на право власності
на житло від 13 грудня 1995 р. позивачці,
аргументуючи тим, що розділити даний
документ між співвласниками не має
фактичної можливості, тому оригінал
буде знаходитися у власника більшої
частини майна, оскільки без оригіналу
свідоцтва на право власності на житло
вона не зможе підтвердити та
реалізувати своє право власності.

07 травня 2014 р. позивачка зверталася до
Шевченківської районної у м. Києві
державної адміністрації з заявою про
видачу дублікату свідоцтва на право
власності на житло від 13 грудня 1995 р.,
проте 27 травня 2014 р. отримала відмову.

Також позивачка, 06 травня 2014 р.
зверталася до Шевченківського
районного відділу ДМС України у м.
Києві із заявою про реєстрацію за
адресою: АДРЕСА_1, проте 12 травня 2014 р.
отримала відмову, оскільки у неї
відсутній оригінал свідоцтва на право
власності на житло.

Постановою від 07 лютого 2014 р. по справі
№ 826/19369/13-а Окружного
адміністративного суду м. Києва
позивачці ОСОБА_1 відмовлено в
реєстрації права власності 1/6 частини
квартири АДРЕСА_1 в Реєстраційній
службі Головного управління юстиції у
м. Києві та видачі Витягу з Державного
реєстру прав на нерухоме майно,
оскільки за відсутності у позивачки
оригіналу правовстановлюючого
документу дії Реєстраційної служби є
правомірними.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва по справі № -ц від 28
жовтня 2013 р. ОСОБА_1 відмовлено в
визначенні розміру частки майна, що
перебуває у спільній сумісній
власності та припиненні спільної
сумісної власності.

Судом встановлено, що загальна площа
квартири АДРЕСА_1 складає 101,70 кв. м., в
тому числі житлової 75,10 кв. м.,
відповідно ідеальна частка позивачка -
1/6 частини квартири складає 16,95 кв. м., в
тому числі житлової 12,52 кв. м.

Як вбачається з матеріалів справи в
своєму запереченні представник
відповідача 1 від 09 липня 2014 р. зазначає,
що за розрахунками сім'ї з 2001 р. за
позивачкою залишилось 3,8 кв. м.
загальної площі, аргументуючи такі
розрахунки договором міни від 20 червня
2001 р. між матір'ю позивачки,
відповідачем 2, та бабусею - ОСОБА_4

В судовому засіданні відповідач 1
погодилась, з письмові запереченнями
свого представника, зазначаючи, що
частка позивачки складає 3,8 кв.м. у
спільному майні сторін.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи і це встановлено судом,
відповідно до договору міни від 20
червня 2001 р. відповідач 2 обміняла
належну їй на праві власності 1/6
частини квартири АДРЕСА_1 на належну на
праві власності ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_3.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, представник відповідача 1 при
розгляді іншої справи № 761/5889/14-ц
Шевченківським районним судом м. Києва
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні та
визначення порядку користування
квартирою знову зазначає про договір
міни від 20 червня 2001 р. та стверджує, що
обмін відбувався з урахуванням 1/6
частини квартири АДРЕСА_1 на той час
неповнолітньої позивачки.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів 1, 2 на користь позивачки
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі по 1827,0 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 41
Конституції України; ст. ст. 316, 317, 358, 361,
392 ЦК України; Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»,
суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Шевченківська районна у м. Києві
державна адміністрація про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір по 1827,0 /одна тисяча
вісімсот двадцять сім/ грн. з кожної.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: