АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Шахової О.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Меєчко Д.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Холдинг» про визнання неправомірними дій, визнання незаконним та скасування наказу, відновлення попереднього становища, стягнення моральної шкоди та неотриманого доходу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працює у ТОВ «Альянс Холдинг» на посаді управляючого територією за трудовим договором, укладеним на невизначений строк від 15 лютого 2010 року. За час її роботи вона сумлінно виконувала свої обов'язки, не порушувала дисципліни. 26 вересня 2013 року ТОВ «Альянс Холдинг» видало наказ № 85, яким змінювались її істотні умови праці у зв'язку з реорганізацією департаменту продажів і операційної діяльності, що полягають у перерозподілі трудових функцій і посадових обов'язків в департаменті, зокрема, зміна (зменшення) трудових функцій і посадових обов'язків за посадою управляючого територією у м. Біла Церква. З 10 січня 2011 року по 13 листопада 2013 року у зв'язку з народженням дитини вона взяла відпустку по догляду за дитиною до трьох років. 26 вересня 2013 року керівництво товариства повідомило їй в усній формі про зміну через два місяці умов її праці і зменшення обсягу її трудових обов'язків, але не зазначило, в чому саме полягають ці зміни, який буде встановлено режим роботи, де буде місце роботи і яка буде оплата праці, не було видано їй і копії відповідного наказу під розписку щодо зміни її умов праці. Тому, в цей день вона вирішила достроково вийти з відпустки, але відповідач її цьому перешкодив і лише 13 листопада 2013 року у зв'язку з її достроковим виходом на роботу видано відповідний наказ. В цей же день вона ознайомилась з наказом товариства № 85 від 26 вересня 2013 року, на підставі якого внесено зміни до організації праці та робочого часу управляючого територією у м. Біла Церква, де вказано, що з 27 листопада 2013 року її основні посадові обов'язки буде змінено. В письмовому попередженні також було зазначено, що у випадку її незгоди на продовження роботи в нових умовах праці трудовий договір буде припинено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України 27 листопада 2013 року. Попередження не містить номеру і дати прийняття. До її відома також було доведено, що їй не буде надано у користування службовий автомобіль, що значно погіршує її умови праці. Відповідач створив такі умови праці, за яких вона не має можливості належним чином виконувати свої обов'язки і їй не залишили іншого виходу, ніж звільнення з роботи. Належних умов для виконання своїх нових посадових обов'язків товариство їй не забезпечило, не було надано службовий автомобіль, комп'ютер та мобільний телефон, чим працедавцем було знову порушено її умови праці. Зважаючи на ці обставини, товариство запропонувало їй варіанти подальших дій: не погодитись з новими умови праці і

звільнитися на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України; звільнитись за угодою сторін з компенсацією трьох посадових окладів; перейти на роботу на посаду начальника АЗС у м. Києві з посадовим окладом 4583 грн. в місяць. Зважаючи на запропоновані варіанти, а також те, що на її утриманні перебуває трирічна дитина, яка потребує домашнього догляду, відповідно до ч. 6 ст. 179 КЗпП України, на підставі її заяви вона змушена була піти у відпустку по догляду за дитиною без збереження заробітної плати. Неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода. Також відповідач своїми неправомірним діями не дав їй змогу реалізувати право на працю та отримати дохід, що завдало їй збитків у вигляді упущеної вигоди - неодержаних доходів.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо прийняття наказу № 85 від 26 вересня 2013 року; визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Альянс Холдинг» № 85 від 26 вересня 2013 року; відновити становище, яке існувало до прийняття ТОВ «Альянс Холдинг» наказу № 85 від 26 вересня 2013 року, а саме поновити її колишні умови праці на посаді управляючого територією; стягнути з ТОВ «Альянс Холдинг» на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та неодержаний дохід в розмірі 76152 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Суд першої інстанції прийняв рішення без надання належної оцінки доказам у справі та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала з наведених в ній підстав.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що позивач працює в ТОВ «Альянс Холдинг» на посаді управляючого територією за трудовим договором, укладеним на невизначений строк від 15 лютого 2010 року. Згідно з наказом №SR-В-00024 від 6 січня 2011 року позивачу була надана відпустка по догляду за дитиною до 3-х років з 10 січня 2011 року по 13 листопада 2013 року.

26 вересня 2013 року ТОВ «Альянс Холдинг» видало наказ № 85 про внесення з 27 листопада 2013 року до організації праці та робочого часу управляючого територією у м. Біла Церква: керівництво трьома АЗС в межах м. Біла Церква із 12-ти діючих в регіоні; у зв'язку із зменшенням об'єму роботи в чотири рази встановити неповний робочий час, тривалість робочого часу зменшити до 2 годин на день (10 годин на тиждень), з початком роботи о 9:00 та закінченням роботи об 11:00, робоче місце залишити без змін в м. Біла Церква; у зв'язку зі встановленням неповного робочого часу, посадовий оклад управляючого територією у м. Біла Церква зменшити пропорційно та встановити у розмірі 3081 грн.; 26 вересня 2013 року попередити працівника, що обіймає посаду управляючого територією у м. Біла Церква, із змінами в організації виробництва і праці та надати працівникові письмове попередження не пізніше ніж за два місяця до запланованої дати змін; виходячи з наявності на підприємстві вакансій, письмово запропонувати вивільнюваному працівнику переведення на вакантну посаду начальника АЗС у м. Києві за її згодою.

26 вересня 2013 року відповідач повідомив позивача про зміни в організації виробництва і праці підприємства. 13 листопада 2013 року позивач написала заяву роботодавцю про переривання її відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з достроковим виходом на роботу 13 листопада 2013 року, про що було видано відповідний наказ ТОВ «Альянс Холдинг» №SR-В-03964 від 13 листопада 2013 року. На підставі заяви позивача їй по наказу №SR-В-03964 від 13 листопада 2013 року була надана відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 15 листопада 2013 року по 15 травня 2014 року включно. На підставі заяви позивача від 15 травня 2014 року їй по наказу №SR-В-01664 від 15 травня 2014 року була надана відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з 16 травня 2014 року по 17 листопада 2014 року включно (а.с. 16-24, 26-32, 116-118).

Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місці.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9, зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

Таким чином, при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, зокрема, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, тощо. При цьому, на працедавця покладається обов'язок повідомлення працівника про зміну умов праці не пізніше ніж за два місяця.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив, що при винесенні оспорюваного наказу відповідач діяв у відповідності до закону, наказ є обґрунтованим та таким, що прийнятий з дотриманням вимог чинного законодавства.

З урахуванням цього,суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про відновлення становища, яке існувало до прийняття відповідачем оспорюваного наказу та, відповідно про стягнення неодержаного доходу в розмірі 76 152 грн.

Відповідно до ст. 237№ КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зважаючи на те, що в ході судового розгляду не встановлено порушення трудових прав позивача відповідачем, суд першої інстанції вірно відмовив також в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не довів факт реорганізації не заслуговують на увагу та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції,яким вірно встановлено, що в 2013-2014 роках у ТОВ «Альянс Холдинг» мали місце зміни в організації та раціоналізації робочих місць не тільки в Київському регіоні, а й в інших регіонах України, де здійснює господарську діяльність відповідач, а саме: скорочення посад, переведення працівників на інші посади, покладення додаткових обов'язків на працівників (а.с.155-172). В ТОВ «Альянс Холдинг» колективний договір не укладався, рада трудового колективу не створювалась, виходячи з політики іноземного власника товариства, профспілкової організації не має.

З оспорюваного наказу убачається, що позивач продовжуватиме працювати на посаді управляючого територією у м. Біла Церква і зміна оплати її праці повинна набрати чинності 27 листопада 2013 року. Відповідач відповідно до вимог чинного законодавства повідомив позивачку про зміну її умов праці 26 вересня 2013 року. В судовому засіданні представник відповідача пояснював, що позивачка фактично до виконання трудових обов'язків

не приступала та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачкою та її представником зазначена обставина в установленому порядку не спростована.

Таким чином,під час розгляду справи,судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, є законним та обгрунтованим.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

У зв‛язку з відхиленням апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивачки ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвали рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: