У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання заповіту недійсним, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_2 -ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Черкаської області від 31 березня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним.

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1
посилалася на те, що 04 листопада 2008 року
її мати ОСОБА_4 на випадок своєї смерті
заповідала їй все своє майно, де б воно
не знаходилось та з чого б воно не
складалося.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після чого
позивач звернувся до державного
нотаріуса Шполянської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Від нотаріуса їй
стало відомо, що 25 червня 2012 року ОСОБА_4
склала новий заповіт, у якому
заповідала все своє майно жительці м.
Шпола - ОСОБА_2 Вказаний заповіт
посвідчений секретарем Мар'янівської
сільської ради Шполянського району
Черкаської області.

Позивач вважав, що заповіт є недійсним,
оскільки підпис на заповіті не
належить спадкодавцю, а також ОСОБА_4
постійно проживала та була
зареєстрована у м. Шпола, де є чотири
нотаріальні контори, однак вказаний
заповіт посвідчено у сільській раді.

Рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 лютого 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання заповіту недійсним
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 31 березня 2014 року рішення
Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 лютого 2014 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 25
червня 2012 року ОСОБА_4, яким вона все
своє майно заповіла ОСОБА_2,
зареєстрований у реєстрі за № 70 та
посвідчений секретарем Мар'янівської
сільської ради Шполянського району
Черкаської області Кравченко Т.М.
Вирішено питання про стягнення
судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2
- ОСОБА_3 порушує питання про скасування
рішення суду апеляційної інстанції із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що 25 червня 2012 року
ОСОБА_4 склала заповіт на випадок своєї
смерті на ім'я ОСОБА_2, посвідчений
секретарем Мар'янівської сільської
ради - Кравченко Г.М. Вказаний заповіт
підписано власноручно ОСОБА_4

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Мар'янівської сільської ради від 19
травня 2011 року № 41 «Про розподіл
обов'язків між керівництвом виконкому
Мар'янівської сільської ради» на
секретаря виконавчого комітету
Мар'янівської сільської ради Кравченко
Т.М. покладено обов'язки вчиняти
нотаріальні дії.

Згідно з висновком почеркознавчої
експертизи від 22 січня 2014 року за №
1988-П/13-23 підпис від імені заповідача,
який розташований у заповіті від 25
червня 2012 року, поставлено ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оспорюваний заповіт відповідає
положенням ст. 203 ЦК України, вчинений
дієздатною особою у формі,
встановленій законом, посвідчений
секретарем сільської ради, який
відповідно до закону мала право на
вчинення такої дії.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що заповіт посвідчено за межами
території, де проживала особа, яка його
склала, та де знаходиться її майно, тому
вважав, що він посвідчений посадовою
особою (секретарем сільської ради), яка
не мала на це повноважень. При цьому суд
апеляційної інстанції керувався
положеннями ЦК України, Закону України
«Про нотаріат», Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад
народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №
22/5 (далі - Інструкція).

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Посилаючись на положення Інструкції,
суд апеляційної інстанції залишив поза
увагою те, що відповідно до наказу
Міністерства юстиції України від 11
листопада 2011 року № 3306/5 затверджено
Порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування (далі - Порядок) та
визнано таким, що втратив чинність,
наказ Міністерства юстиції України від
25 серпня 1994 року № 22/5 <nau://ukr/z0256-94/> «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України»,
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 26 жовтня 1994 року за № 256/466.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю. Право
на заповіт здійснюється особисто (ст.
1234 ЦК України).

За змістом ст. 1251 ЦК України, якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 13-1 Закону України
«Про нотаріат» нотаріальний округ -
територіальна одиниця, в межах якої
нотаріус здійснює нотаріальну
діяльність і в межах якого знаходиться
державна нотаріальна контора, в якій
працює державний нотаріус, або робоче
місце (контора) приватного нотаріуса.

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку перелік
нотаріальних дій, що вчиняються
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, визначено статтею 37
<nau://ukr/3425-12|st37/> Закону України
<nau://ukr/3425-12/> «Про нотаріат».

Нотаріальні дії вчиняють посадові
особи, на яких за рішенням відповідного
органу місцевого самоврядування
покладено вчинення цих дій. Відповідно
до статті <nau://ukr/3425-12|st7/> Закону України
«Про <nau://ukr/3425-12/> нотаріат» посадові
особи органів місцевого
самоврядування, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Автономної Республіки Крим,
крім того, - законодавством Автономної
Республіки Крим, наказами Міністра
юстиції України, нормативними актами
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Відповідно до правил ст. 41 Закону
України «Про нотаріат» (у редакції, що
була чинною на час посвідчення
заповіту) нотаріальні дії можуть
вчинятися будь-яким нотаріусом чи
посадовою особою органів місцевого
самоврядування, за винятком випадків,
передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 70-73, 85,
93 і 103 цього Закону, та інших випадків,
передбачених законодавством України.

Вказані статті Закону (9, 36, 55, 60, 65, 66, 70-73,
85, 93 і 103) не містять висновків про те, що
посадові особи органів місцевого
самоврядування можуть посвідчувати
заповіти лише осіб, які проживають в
межах населеного пункту, що є
самостійною
адміністративно-територіальною
одиницею. Не містить такої заборони й
інше законодавство щодо таких
обставин, які встановлені судом
апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції на вказані
норми матеріального права уваги не
звернув, залишив поза увагою, що
вказані норми матеріального права не
містять заборони посвідчувати заповіт
будь-яким нотаріусом чи посадовою
особою будь-якого органу місцевого
самоврядування заповідачу незалежно
від місця проживання останнього, місця
його реєстрації чи місця знаходження
майна, на яке він робить розпорядження
на випадок смерті, внаслідок чого
дійшов неправильних висновків про те,
що секретар Мар'янівської сільської
ради Шполянського району Черкаської
області Кравченко Т.М. не могла
посвідчувати заповіт ОСОБА_4, оскільки
с. Мар'янівка знаходиться за межами
території, де проживала особа, яка
склала заповіт, та де знаходиться її
майно.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції,
встановивши відсутність порушень
вимог щодо форми та посвідчення
оспорюваного заповіту та не вбачаючи
підстав для визнання його недійсним,
правильно виходив з того, що заповіт
посвідчений секретарем сільської ради,
який відповідно до закону має право на
вчинення такої дії, оскільки на момент
посвідчення заповіту ОСОБА_4 звернення
до нотаріуса за місцем реєстрації
спадкодавця або місцем знаходження
майна не вимагалось.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції на
підставі наявних у справі доказів
обґрунтував свої висновки та правильно
відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі
судом апеляційної інстанції рішення
підлягає скасуванню, як таке, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 31 березня 2014 року
скасувати, залишити в силі рішення
Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 лютого 2014
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.
І. Наумчук