АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/6983/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Голік Н.О. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2014 року Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді:
Білич І.М.

суддів:
Андрієнко А.М., Борисова О.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_3

представника відповідача
Кошаровського О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2013 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_5 до Відкритого
акціонерного товариства Комерційний
банк «Надра», третя особа: ЗАТ «АТЗТ»
Коростенський фарфор» про розірвання
договору поруки.

в с т а н о
в и в:

Позивач звертаючись у листопаді 2011
року до суду з вищевказаним позовом про
розірвання договору поруки від 25.12.2007
року, що був укладений згідно
кредитних договорів про відкриття
кредитної лінії з вільним режимом
кредитування №72/КЛ-1/2007-980, №72/КЛ-2/2007-978,
№72/Л-3/2007-980. Свої вимоги обґрунтовуючи
тим, що між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «АТЗТ»
Коростенський фарфор» 25.12.2007 року були
укладені кредитні договори про
відкриття кредитної лінії з вільним
режимом кредитування. В подальшому між
ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ «АТЗТ»
Коростенський фарфор» були укладені
додаткові угоди до кредитних договорів
у відповідності до яких було збільшено
обсяг відповідальності внаслідок
підвищень відсоткових ставок за
укладеними кредитними договорами.
Підставою для розірвання договору
поруки, є збільшення відсоткової
ставки, за відсутності його згоди. При
цьому також вказував на те, що 26.04.2014
року ЗАТ „АТЗТ „ Коростенський фарфор
„ було ліквідовано. А отже через
припинення основного зобов'язання у
зв'язку з ліквідацією юридичної особи
та у зв'язку з підвищенням відсоткової
ставки по кредитним договорам
припинилися і основні зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року у
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу, де
ставив питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового, про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі. Вказуючи на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Представник апелянта у судовому
засіданні підтримав подану апеляційну
скаргу, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні не визнав подану апеляційну
скаргу, заперечував проти її
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб що з'явилися у судове засіданні,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,
вважає що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом при розгляді справи встановлено,
що 25.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ
«АТЗТ» Коростенський фарфор» був
укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії з вільним
режимом кредитування №72/КЛ-1/2007-980.

Предметом договору є порядок та умови
надання банком позичальнику кредитних
коштів в межах відкритої
невідновлювальної мультивалютної
кредитної лінії в сумі, яка не може
перевищувати 5 956 755 гривень з терміном
дії з 25.12.2007 року по 24.12.2010 року, з
відсотковою ставкою за користування
кредитною лінією - у гривні - 18,5% річних,
у доларах - 13,9% річних, у євро 12,5% річних.

До даного договору були укладені:
додаткова угода №1 від 18.08.2008 року, якою
п. 1.1.3. викладений в новій редакції:
відсоткова ставка за користування
кредитними коштами була визначена у
гривні - 23% річних, у доларах - 16,% річних,
у євро 15,5% річних; додаткова угода №2
від 10.09.2008 року.

25.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ
«АТЗТ» Коростенський фарфор» був
укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії з вільним
режимом кредитування №72/КЛ-2/2007-980,
предметом якого є порядок та умови
надання банком позичальнику кредитних
коштів в межах відкритої
невідновлювальної кредитної лінії в
сумі, яка не може перевищувати 540 177 Євро
з терміном дії з 25.12.2007 року по 24.12.2012
року, з відсотковою ставкою за
користування кредитною лінією - 12,5%
річних. До даного договору були
укладені додаткові угоди.

25.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ЗАТ
«АТЗТ» Коростенський фарфор» був
укладений кредитний договір про
відкриття кредитної лінії з вільним
режимом кредитування №72/КЛ-3/2007-980,
предметом якого був порядок та умови
надання банком позичальнику кредитних
коштів в межах відкритої
невідновлювальної кредитної лінії в
сумі, яка не може перевищувати 24 099 658
гривень з терміном дії з 25.12.2007 року по
24.12.2013 року, з відсотковою ставкою за
користування кредитною лінією - 12,5%
річних. До даного договору були
укладені: додаткові угоди за
користування кредитними коштами - 23%
річних; додаткова угода №2 від 10.09.2008
року; додаткова угода №3 від 18.08.2008 року.

25.12.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5
укладено договір поруки, згідно умов
якого поручитель поручається перед
кредитором за виконання/належне
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору. Порядок виконання
зобов'язання, що витікає із кредитного
договору визначається кредитним
договором та додатковими угодами до
нього. Відповідно до п.п.1.1.,1.2. договору
поруки від 25.12.2007 року, поручитель
поручається перед кредитом за
виконання/належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору. Поручитель відповідає перед
кредитором у повному обсязі.
Поручитель повинен виконати
зобов'язання в тому ж порядку, який
встановлено для позичальника
кредитним договором.

Позичальником було порушено умови
кредитних договорів №72/КЛ-1/2007-980,
№72/КЛ-2/2007-978, №72/Л-3/2007-980.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
на момент укладення та підписання
договору позивач був ознайомлений з
умовами надання кредиту про що
свідчать умови договору поруки. І у
ОСОБА_5 не було зауважень чи
застережень до нього. Підписання
договору поруки свідчило про намір
сторін прийняти на себе права та
обов'язки, зазначені у договорі. А,
відповідно до 4.1,2 ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Підтвердженням
досягнення згоди з усіх істотних умов
договору є підписи представника банку
та безпосередньо - ОСОБА_5

Згідно ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що якщо сторони
могли це передбачити, вони б не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Розірвання ( зміна ) умов договору у
зв'язку з істотними змінами обставин є
самостійним випадком припинення (
зміни) договорених зобов'язань, метою
якого є необхідність відновлення
балансу інтересів сторін договору,
істотно порушеного внаслідок
непердбачуваної зміни зовнішніх
обставин, що не залежать від волі
сторін.

Разом з тим ч. 2 ст. 652 ЦК України, в разі
недосягнення сторонами згоди щодо
приведення договору у відповідність
до обставин, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний за наявності одночасно
таких умов : 1) в момент укладення
договору сторони виходили з того, що
така зміна обставин не настане; 2) зміна
обставин зумовлена причинами, які
заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору; 4) із суті договору або
звичаїв ділового обороту не випливає,
що ризик зміни обставин несе
заінтересована сторона.

Беручи до уваги зазначені вище
обставини, суд першої інстанції вважав,
що позивач не довів суду одночасну
наявність чотирьох умов, які є
підставою для розірвання кредитного
договору у зв'язку з істотною зміною
обставин, на яку він вказував. Хоча за
правилами ст. 60 ЦПК України, на нього
покладається обов'язок довести ті
обставини, на, які він посилається як на
підставу своїх вимог в даному випадку
про розірвання договору на підставі ст.
652 ЦК України. Також судом вказувалось
на те, що позивач про розірвання
договору поруки від 25.12.2007 року або його
зміну, у спосіб передбачений ч. 2 ст. 652
ЦК України до ВАТ КБ «Надра» не
звертався.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон який їх
регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, апелянт вказував на те, що
через підвищення відсоткової ставки,
на яку апелянт згоди не давав,
збільшився обсяг його
відповідальності як поручителя, тому
вважав, що суд безпідставно відмовив у
задоволенні позову. Крім цього, ст. 559 ЦК
України визначено, що особі яка
виступає поручителем, надано право
погодитися або не погодитися зі
збільшенням обсягу своєї
відповідальності. При цьому суб'єкт
повинен мати уяву на скільки
збільшиться обсяг його
відповідальності. Тому зазначені
положення додаткових угод до кредитних
договорів суперечать імперативним
положенням ст. 559 ЦК України, оскільки
допускають збільшення обсягу
відповідальності поручителя без його
згоди.

Доводи апеляційної скарги
правильності висновків суду не
спростовують та не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції при
постановленні судового рішення було
допущено порушення норм матеріального
права які б призвели до скасування
цього рішення.

Так як предметом позову є матеріально
- правова вимога позивача до
відповідача, а підставою - посилання на
належне йому право, юридичні факти, що
призвели до порушення його права, та
правове обґрунтування необхідності
його захисту.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач ставив питання щодо розірвання
договору поруки. І в подальшому в
порядку вимог ст. 31 ЦПК підстави
позову змінені ( уточнені ) не були.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року,
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення. Може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: