Справа 206/2192/14-ц
Провадження 2/206/686/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Віткалов А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, про звернення
стягнення на будинок,

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2014 року представник позивача
звернувся до суду із зазначеним
позовом. Позовні вимоги обґрунтовують
тим, що 07.06.2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
договір № DN80FJ00000079, згідно якого
остання отримала кредит у розмірі 22000,00
дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 9,96% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 06.06.2022р. Відповідач
зобов'язання за договором належним
чином не виконала. Тому станом на
27.03.2014р. утворилась заборгованість 18469,93
дол. США, що за курсом 10,67грн. відповідно
до службового розпорядження НБУ від
27.03.2014 року складає 197074,15грн., а саме:
заборгованість за кредитом - 16779,75 дол.
США; заборгованість по процентам за
користування кредитом - 1240,16 дол. США;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 304,38 дол. США;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором - 145,64 дол. США.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і відповідачем 07.06.2007 року
було укладено договір іпотеки №
DN80FJ00000079, згідно якого відповідач
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме
будинок загальною площею 50,20 кв.м,
житловою площею 26,90кв.м, який
розташований за адресою АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 101000,00грн. Банк направляв
повідомлення боржнику з вимогою про
порушення.

На підставі викладеного позивач
просить суд звернути стягнення на
будинок, розташований за адресою
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмету іпотеки та висилити
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
будинку, стягнути судові витрати по
справі (а.с.2-3).

У судовому засіданні представник
позивача Дорофєєв Д.В. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
обґрунтовуючи з тих же підстав, що
викладені у позові та просив позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позовних вимог заперечувала у повному
обсязі, просила суд відмовити у
задоволенні позову. Пояснила, що не
відмовляється сплачувати кошти, але
продавати житло не може, оскільки не
має іншого.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що позов до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу
України, якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Як встановлено судом, 07.06.2007 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено договір № DN80FJ00000079, згідно
якого остання отримала у вигляді не
поновлюваної лінії у розмірі 20000,00 дол.
США, на придбання нерухомості, а також у
розмірі 2000,00 дол. США на сплату
одноразової комісії, а також у розмірі
3050 дол. США на сплату страхових
платежів зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 9,96% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 06.06.2022р. щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку (щомісячний платіж) у сумі 303,74
дол. США (а.с.14-16).

В забезпечення виконання умов
кредитного договору № DN80FJ00000079 від
07.06.2007р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», назву
якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №
DN80FJ00000079 від 07.06.2007р. посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за № 75, на
підставі якого майнові поручителі,
якими виступила відповідач,
зобов'язувалася відповідати перед ПАТ
КБ «ПриватБанк» за належне виконання
умов даного кредитного договору щодо
сплати кредиту та інших передбачених
кредитним договором виплат та передали
банку в іпотеку нерухоме майно -
домоволодіння по АДРЕСА_1, яке має
загальну площу 50,20 кв.м, житлову площу
26,90 кв.м, що належить їй на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу (а.с.17-19).

З розрахунку заборгованості
вбачається, що сума заборгованості у
відповідача ОСОБА_1 за договором №
DN80FJ00000079 від 07.06.2007р. станом на 27.03.2014р.
складає 18469,93 дол. США, що за курсом
10,67грн. відповідно до службового
розпорядження НБУ від 27.03.2014 року (а.с.10)
складає 197074,15грн., а саме:
заборгованість за кредитом - 16779,75 дол.
США; заборгованість по процентам за
користування кредитом - 1240,16 дол. США;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 304,38 дол. США;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором - 145,64 дол. США
(а.с.5-9).

Доказів, які б спростовували наявність
заборгованості по кредитному договору
суду не надано.

Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від
12.02.2014р. № 30.1.0.0/2-082 відповідачу ОСОБА_1
направлялася вимога, що
підтверджується реєстром відправлень
№ 1008 (а.с.11-12).

Згідно ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. В рішенні суду зазначається
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням процедури продажу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом. Згідно зі ст. 25 Закону у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону, за
якою одним із способів звернення
стягнення є продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем.

В той же час, 11 червня 2014р. набув
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 3 червня 2014 року
№1304-VII, відповідно до якого на даний час
не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина (позичальника
або майнового поручителя) за
споживчими кредитами, наданими йому
кредитними установами - резидентами
України в іноземній валюті, та за умови,
що таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

Суд вважає, що даний закон розповсюджує
свою дію на правовідносини, які
склались між сторонами спору.

Так, відповідно до кредитного договору
№ DN80FJ00000079 від 07.06.2007р. та договору
іпотеки від 07.06.2007р. ОСОБА_1 отримала
кредит в іноземній валюті, а у
забезпечення виконання умов вказаного
кредитного договору ОСОБА_1 від свого
імені передала в іпотеку по АДРЕСА_1,
яке має загальну площу 50,20кв.м, житлову
площу 26,90кв.м, загальна площа якої не
перевищує 140 кв.м. Вказане
домоволодіння використовується
відповідачкою ОСОБА_1 як місце
постійного проживання. Даних про
наявність у ОСОБА_1 іншого житла
сторонами суду не надано.

Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» дійсно не містить
прямої заборони судам ухвалювати
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки, проте відповідно до п.
9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з
основних засад судочинства є
обов'язковість рішень суду. Також
частиною п'ятою статті 124 Конституції
України визначено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Разом з тим відповідно до ст. 3 цей Закон
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

Отже, конкретний термін дії мораторію
не визначений, протягом дії Закону
рішення судів про задоволення позовних
вимог шляхом звернення стягнення на
нерухоме майно будуть невиконуваними,
що суперечить наведеним вище
конституційним засадам судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що у вимогах ПАТ КБ
"ПриватБанк" про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення -
домоволодіння по АДРЕСА_1 слід
відмовити.

Керуючись п.9 ч.3 ст. 129 Конституції
України, Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 3
червня 2014 року №1304-VII, ст.ст. 4-8, 10, 11, 57-60,
209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков