Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3791/14
Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
Суддя-доповідач: Маловічко
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.
при секретарі: Мельник З.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
територіальної громади м. Запоріжжя в
особі Запорізької міської ради та
міського комунального підприємства
«Основаніє» на рішення Хортицького
районного суду м. Запоріжжя від 23 липня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Запорізької міської ради,
міського комунального підприємства
«Основаніє» про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
права користування житловим
В квітні 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3
звернулись до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог зазначили,
що в 1995 році ОСОБА_4 разом із дружиною
ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 отримали в
користування двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1. В 1997 році шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 був розірваний. В 1998 році за
рішенням суду позивачам по справі
виділено в користування кімнату площею
17,2 кв.м, а ОСОБА_4 кімнату площею 12,7 кв.м,
зобов'язано ЖЕД № 50 укласти відповідні
договори найму. 18.09.1998р. ОСОБА_2 разом із
неповнолітнім сином ОСОБА_3
приватизували 3/5 частини спірної
квартири. З 2000р. відносини між колишнім
подружжям відновились, вони стали
проживати однією сім'єю, при цьому
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 зайняли кімнату площею
17,2 кв.м., а сину ОСОБА_3 виділили кімнату
площею 12,7 кв.м. Вся квартира перебувала
у загальному користуванні, ОСОБА_2
сплачувала за комунальні послуги як за
своїм рахунком, так і за рахунком
ОСОБА_4, за спільні кошти був проведений
ремонт. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після
його смерті позивачі продовжили
користуватись квартирою в такий
спосіб, як і за життя ОСОБА_4, сплачувати
за комунальні послуги за всю квартиру.
В 2014 році вони звернулись із заявою до
Запорізької міською ради про надання
їм у користування кімнати площею 12,7
кв.м, але їм було відмовлено.
Посилаючись на вказані обставини,
просили суд встановити факт проживання
із померлим ОСОБА_4 однією сім'єю,
визнати за ними право користування
кімнатою площею 12,7 кв.м, зобов'язати
відповідача МКП «Основаніє» укласти із
ними договір найму кімнати площею 12,7
кв.м.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року позов
задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4
разом із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 05.01.2005 по
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 користування
житловим приміщенням кімнатою № 6
площею 12,7 кв.м в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано міське комунальне
підприємство «Основаніє» укласти із
ОСОБА_2, ОСОБА_3 договір найму житлового
приміщення кімнати № 6 площею 12,7 кв.м в
квартирі АДРЕСА_1.

На вказане рішення Запорізької міської
ради та МКП «Основаніє» подали
апеляційні скарги, в яких, посилаючись
на необґрунтованість судового рішення,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просили його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити позивачам в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарг, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
ордеру № 689 від 14.03.1995р. квартира
АДРЕСА_1 була надана на сім»ю з трьох
осіб: чоловіка ОСОБА_4, його дружину
ОСОБА_2 та їх сина ОСОБА_3

19.04.1997р. шлюб між подружжям ОСОБА_3 був
розірваний.

Рішенням Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 07.04.1998р. був визначений
прядок користування квартирою АДРЕСА_1:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виділена в
користування кімната площею 17,2 кв. м, а
ОСОБА_4 - кімната площею 12,7 кв. м, решту
приміщень у квартирі залишено в
спільному користуванні всіх мешканців.

ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3
приватизували надану їм в користування
кімнату, отримавши свідоцтво про право
власності на 3/5 частини квартири, а
ОСОБА_4 приватизації своєї кімнати не
здійснив, залишившись лише її наймачем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Позивачі звертались із заявою про
надання їм в користування вивільненої
кімнати у квартирі до Запорізької
міської ради, про визнання їх наймачами
цієї кімнати, але їм було відмовлено.

В позові про визнання за ними права
користування кімнатою площею 12,7 кв. м в
квартирі позивачі вказували, що таке їх
право виникло у зв»язку з тим, що вони з
2001р. та по день смерті ОСОБА_4 проживали
з останнім однією сім»єю, вели спільне
господарство та користувались сумісно
всією квартирою, зокрема, кімнату 12,7 кв.
м займав їх син, а ОСОБА_4 мешкав як
чоловік зі ОСОБА_2 в кімнаті 17,2 кв. м.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що показами
свідків підтверджується, що з 2001р.
ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали
однією сім»єю, вели спільне
господарство та мали єдиний бюджет до
смерті ОСОБА_4, тому користувались
кімнатою площею 12.7 кв. м зі згоди
наймача як члени його сім»ї, а отже
мають рівне право з наймачем на цю
кімнату.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна, оскільки вони не
ґрунтуються на зібраних доказах та
вимогах норм матеріального права.

Дійсно за вимогами ст. 64 ЖК України
члени сім»ї наймача можуть вселитись
до його житлового приміщення з його
згоди та набувають у випадку
законності вселення рівних з наймачем
прав щодо користування цим житловим
приміщенням.

Визнаючи факт проживання позивачів
однією сім»єю зі ОСОБА_4 за його життя
по момент його смерті, суд першої
інстанції посилався як на доказ цих
обставин на пояснення свідків ОСОБА_5
та ОСОБА_6 Але їх пояснення носять
загальний, неконкретизований характер,
накшталт, що позивачі і померлий ОСОБА_4
проживали в одній квартирі, вони разом
користувались всією квартирою.
Оскільки вони дійсно проживали в одній
квартирі, яка на цей час вже була
розділена між ними, то такі загальні
пояснення унеможливлюють зробити на їх
підставі однозначний висновок про те,
що сімейні відносини дійсно мали місце,
а позивачі зі згоди померлого
користувались його кімнатою.

Не заслуговують на увагу також
пояснення свідків щодо бажання ОСОБА_4
приватизувати свою кімнату та
подарувати її сину ОСОБА_3, оскільки за
10 років після приватизації своєї
кімнати позивачами до своєї смерті
ОСОБА_3 таких дій не вчинив, письмову
заяву до житлового органу про згоду на
вселення в його кімнату будь-кого з
позивачів не надав.

Крім того, на думку позивачів,
встановлення факту проживання однією
сім»єю із померлим породжує у них право
на користування його житловим
приміщенням як членів його сім»ї, і з
такими доводами позовної заяви
погодився суд першої інстанції.

Однак такі висновки суду суперечать
іншим нормам матеріального права, які
не були застосовані судом, але
регулюють спірні правовідносини, та їх
незастосування судом призвело до
неправильного вирішення справи.

Стаття 106 ЖК України визначає умови
зміни договору найму житлового
приміщення внаслідок смерті наймача
або втрати ним права користування на
житлове приміщення і застосовується до
окремого житлового приміщення.
Зокрема, якби в спірній кімнаті, окрім
померлого наймача, на законних
підставах, а саме, з його письмової
згоди, були зареєстровані і проживали
інші члени родини, то ця стаття могла б
бути застосована.

Проте в даному випадку позивачі
проживають в комунальній квартирі
(квартира спільного заселення), що
передбачає наявність двох договорів
найму і відкриття на кожного наймача
окремого особового рахунку.

Відповідно до норм чинного житлового
законодавства питання надання
громадянам вивільнених в квартирі
спільного заселення житлових
приміщень вирішується у відповідності
до ст.. 54 ЖК України і п. 67 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм житлових
приміщень в Україні, за якими
визначається порядок надання
ізольованого житлового приміщення
одному із наймачів, який мешкає в цій
квартирі і потребує поліпшення
житлових умов на момент її вивільнення,
а в разі неможливості надання такого
приміщення проживаючому в квартирі
наймачеві, воно надається особам в
загальному порядку.

Статтями 42, 43 Житлового кодексу
врегульовано, що жилі приміщення
надаються тільки громадянам, які
перебувають на обліку як потребуючі
поліпшення житлових умов. Жилі
приміщення таким громадянам надаються
в порядку черговості.

Позивачі не перебувають на квартирному
обліку, а тому не мають права на надання
у користування вивільненої після
смерті наймача спірної кімнати площею
12,7 кв. м. До того ж, вони зберігають
право власності на іншу кімнату у цій
квартирі площею 17,2 кв. м, що не дає
підстав взяти їх на облік як
потребуючих поліпшення житлових умов.

Оскільки позивачі не є наймачами
кімнати 17,2 кв. м, сусідньої з
вивільненою кімнатою площею 12,7 кв. м, в
квартирі АДРЕСА_1, а є її
співвласниками, то суд безпідставно
застосував до виниклих у справі
правовідносин вищевказані норми
житлового законодавства, зокрема,
ст.ст. 64, 65, 106 ЖК України, що призвело до
неправильно вирішення справи.

На теперішній час позивачі можуть
ставити питання тільки про оплатне
надання вказаної кімнати, оскільки
своє право на безоплатну приватизацію
вони уже використали.

Беручи до уваги все вищезазначене,
колегія вважає обидві скарги
обґрунтованими, тому у відповідності
до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги територіальної
громади м. Запоріжжя в особі
Запорізької міської ради та міського
комунального підприємства «Основаніє»
задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року у цій
справі скасувати та відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про визнання за ними права
користування житловим приміщенням.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.