Справа № 372/1750/14-ц Головуючий у І
інстанції Потабенко Л.В.Провадження №
22-ц/780/4722/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

15 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря Бобка
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 11
червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Щербанівська сільська рада про
усунення перешкод у користуванні
майном,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 11 червня 2014 року
у задоволенні зміненого та уточненого
під час розгляду справи позову ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
майном - земельною ділянкою та
будинком, що розташовані по АДРЕСА_1,
шляхом знесення огорожі земельних
ділянок відповідача, відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення
зазначено, що суд виходить з того, що
рішення Щербанівської сільської ради
№23 від 15 жовтня 1996 року, лист
Щербанівської сільської ради від 16
листопада 2010 року за вих. №127, лист
Щербанівської сільської ради від 21
червня 2013 року за вих.№97, рішення
Щербанівської сільської ради №6.2 від 22
січня 2009 року, лист служби Державного
пожежного нагляду Обухівського РВ ГУ
МНС України в Київській області від 03
червня 2011 року за вих. №480, лист
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області від 16 серпня 2013 року,
лист Управління Держземаганства в
Обухівському районі від 11 червня 2013
року, лист Державної інспекції з
контролю за використанням і охороною
земель в Київській області від 10 липня
2009 року, лист Головного управління
Держкомзему в Київській області від 08
липня 2010 року, лист Державної інспекції
з контролю за використанням і охороною
земель від 09 листопада 2009 року, лист
Головного Управління Держкомзему в
Київській області від 24 грудня 2010 року,
лист міжрайонної прокуратури з нагляду
за додержанням законів у
природоохоронній сфері в Київській
області від 26 грудня 2013 року, лист
прокуратури Обухівського району від 10
грудня 2013 року не є належними доказами
на підтвердження обставин викладених в
позові позивачем, а з матеріалів справи
не вбачається будь-яке порушення його
прав з боку відповідача.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також неправильне застосування норм
процесуального та матеріального права
при його ухваленні.

Просить рішення Обухівського
районного суду Київської області від
11 червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги щодо усунення перешкод
в користуванні майном позивача.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу в судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, виходячи
із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
ОСОБА_1 належить на праві
власності житловий будинок АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
20 березня 1999 року ( а.с. 29, 68 ).

29 грудня 2012 року йому видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку, площею 0,25 га, для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, яка
розташована в АДРЕСА_2 ( а.с. 28,
67 ).

У свою чергу, ОСОБА_2, після смерті
матері - ОСОБА_3, належала ? частина
земельної ділянки, площею 0,305 га. для
обслуговування будівель і
господарських споруд, ведення
особистого підсобного господарства,
яка розташована в АДРЕСА_3
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29 жовтня 2009
року ( а.с. 97 ).

18 серпня 2003 року на його ім'я та на
іншого спадкоємця - ОСОБА_4 видано
державний акт на право приватної
власності на землю ( а.с. 98 ).

У зв'язку із смертю батька - ОСОБА_4 та на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 29 жовтня 2009
року, ОСОБА_2 21 грудня 2012 року видані
два державні акти на право власності на
земельну ділянку, площею 0,25 га, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та площею 0,0522 га, для
ведення особистого селянського
господарства, які розташовані в
АДРЕСА_3 ( а.с. 107, 108, 122 ).

Згідно акта відновлення меж земельної
ділянки та передачі на зберігання
межових знаків від 20 липня 2010 року,
виготовленого під час розроблення
технічної документації із землеустрою
щодо складання державних актів на
право власності на земельні ділянки
відповідачу, вказано, що при проведенні
обстеження земельної ділянки яка
перебуває у власності ОСОБА_2, було
встановлено, що площа, склад угідь та
суміжні землевласники і
землекористувачі не змінилися, межі
земельних ділянок проходять по
існуючим межовим знакам ( а.с. 104 ).

Будь-яких обмежень ( обтяжень )
використання земельних ділянок,
загальною площею 0,3052 га, згідно
висновку від 02 листопада 2010 року, не
встановлено ( а.с. 103 ).

Інспекцією ДАБК у Київській
області, з виїздом на місцевість, було
проведено перевірку законності
забудови земельної ділянки, що
перебуває у власності ОСОБА_2, за
результатами якої встановлено, що
забудова ОСОБА_2 здійснена в межах
власної земельної ділянки в 1990 році.

Порушень містобудівного законодавства
в ході перевірки не виявлено ( а.с.
51-53 ).

На підставі декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованого 22 листопада 2013 року,
відповідачу 30 січня 2014 року видано
свідоцтво про право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_4 ( а.с. 110,
119-121 ).

Згідно технічного паспорту на
вказане домоволодіння, його складовою
є, серед іншого, і огорожа під літерою
№1, яка розташована в межах земельних
ділянок відповідача ( а.с. 112-117 ).

На підтвердження заявлених вимог, як
правильно встановив суд першої
інстанції, позивач не надав належних та
допустимих доказів і, зокрема, про
порушення, невизнання або оспорювання
цивільних прав чи інтересів ОСОБА_1 з
приводу користування належним йому
майном.

Окрім цього, під'їзд до будинку
позивача здійснювався від гори, який
значиться по картах землекористування
і на даний час ( а.с. 144, 145, 172, 173 ).

При цьому, позивач не позбавлений
можливості безперешкодно
користуватися під'їздом і здійснювати
всі повноваження власника майна, у т.ч.
користуватися ним ( майном ).

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог і, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, cт.ст. 16, 391 ЦК України, ст.ст. 118,
152, 158 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-213, ЦПК
України, ухвалив законне і
обґрунтоване рішення на підставі
належних та допустимих доказів по
справі.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність
та необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також неправильне застосування норм
процесуального та матеріального права
при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 111, 141
ЗК України, на думку апеляційного суду,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, оскільки вони
повністю спростовуються зазначеними
доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про неможливість визначення
меж земельних ділянок відповідача,
відсутність у справі мапи про
наявність під'їздної дороги «згори»,
відсутність у рішенні суду вказівки
про огорожу, яка закриває проїзд до
будинку, хибність висновків суду про
правомірність дій відповідача,
незаконність виділення землі ОСОБА_2,
знаходження паркану в межах земельної
ділянки відповідача, порушення ним
природоохоронного законодавства, те,
що суд взяв до уваги карту
землекористування від 1988 року, надану
Щербанівською сільською радою
Обухівського району, неявку її
представника в судові засідання,
самозахват земельної ділянками
спадкодавцями відповідача, на
переконання апеляційного суду, не
спростовують висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
заявлених позовних вимог та не є
підставою для задоволення як позовних
так і апеляційних вимог.

Викладені у апеляції доводи суд другої
інстанції відносить до числа
формальних, а тому оскаржуване рішення,
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 11 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Щербанівська сільська
рада про усунення перешкод у
користуванні майном, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба