Очаківський міськрайонний суд
Миколаївської області
Справа № 483/1188/14-ц
Провадження 2/483/416/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2014 року
м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд
Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Афоніна В.В.,

позивача - ОСОБА_1, представника
позивача - ОСОБА_2,

представника відповідачів -
Половинихіна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Національного
природного парку «Білобережжя
Святослава», комісії у трудових спорах
Національного природного парку
«Білобережжя Святослава» про
скасування дисциплінарного стягнення
та відшкодування моральної шкоди,
скасування рішення комісії по трудовим
спорам, -

В С Т А Н О
В И В :

29 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом про скасування Наказу
директора Національного природного
парку (надалі - НПП) «Білобережжя
Святослава» №17-в від 09 квітня 2014 року
"Про застосування дисциплінарного
стягнення до начальника
Покровсько-Хуторського
науково-дослідного природоохоронного
відділення ОСОБА_1", поновлення строку
звернення до суду з оскарженням
Рішення №2 від 28 квітня 2014 року комісії
у трудових спорах НПП «Білобережжя
Святослава», скасування Рішення №2 від
28 квітня 2014 року комісії у трудових
спорах НПП «Білобережжя Святослава»,
стягнення з останнього на користь
позивача 15 000 грн в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 12 червня 2014 року до участі у
справі в якості співвідповідача
залучено комісію у трудових спорах НПП
"Білобережжя Святослава" (надалі - КТС).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02
квітня 2014 року з підлеглим позивача -
пожежником-респіраторником ОСОБА_4
стався нещасний випадок внаслідок
падіння з коня, який використовувався
ОСОБА_4 з власної ініціативи для
підвищення продуктивності праці,
оскільки патрулюючи територію парку
верхи, ОСОБА_4 міг за один і той самий
час об'їхати більшу площу. 09 квітня 2014
року Наказом директора НПП
«Білобережжя Святослава» №17-к до
позивача було застосовано
дисциплінарне стягнення - догана.
Зазначене рішення директора ОСОБА_1
оскаржив до комісії у трудових спорах,
яка погодилася з тим, що стягнення
накладено правомірно. Вважаючи, що при
притягненні його до дисциплінарної
відповідальності директор НПП діяв з
особистих мотивів, наказ про
оголошення догани та рішення комісії у
трудових спорах є незаконними, ОСОБА_1
звернувся з позовом до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник заявлені вимоги
підтримали, просили їх задовольнити з
підстав, викладених у позові.

Представник відповідача - НПП
"Білобережжя Святослава" в судовому
засіданні позов не визнав, надавши
письмові заперечення. Так, представник
зазначив, що з грудня 2013 року позивач
працював на посаді начальника
Покровсько-Хуторського відділення НПП
"Білобережжя Святослава". 02 квітня 2014
року з підлеглим ОСОБА_1 -
пожежником-респіраторником ОСОБА_4
стався нещасний випадок.
Пожежник-респіраторник в робочий час
впав з власного коня на території села
Покровське Очаківського району
Миколаївської області та отримав
тілесні ушкодження у вигляді закритої
травми грудної клітини, перелому ребра,
садна м'яких тканин грудної клітини.
Згаданого коня ОСОБА_4 використовував з
власної ініціативи, дозволу на це від
роботодавця не отримував, відповідного
інструктажу не проходив. В судовому
засіданні представник пояснив, що кінь
є джерелом підвищеної небезпеки, а
відтак самовільне його використання
працівником відділення свідчить про
порушення начальником цього
відділення вимог КЗпП України в
частині контролю за дотриманням
працівниками правил охорони праці. Так,
надавши працівнику дозвіл на
використання власного коня, ОСОБА_1
порушив вимоги посадової інструкції,
положення про охорону праці в НПП
"Білобержжя Святослава". Таке
порушення, за твердженням
представника, полягало у відсутності
належного контролю за роботою
підлеглого ОСОБА_4, зокрема,
дотриманням останнім вимог посадової
інструкції, правил особистої безпеки,
вимог нормативно-правових актів про
охорону праці. Крім того, перебування
працівника в робочий час не на робочому
місці, тобто за межами території НПП
"Білобережжя Святослава", свідчить про
порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни,
а відтак і про відсутність контролю з
боку позивача за дотриманням підлеглим
дисципліни праці.

09 липня 2014 року в судовому засіданні
представник відповідача - голова КТС
ОСОБА_5 дала пояснення, що комісію було
створено відповідно до рішення
конференції первинної профспілкової
організації, яку складають сто
відсотків трудового колективу парку.
Повідомлення про проведення
конференції було телефонограмою
передано начальникам відділень НПП з
проханням направити своїх
представників, які у визначений час
прибули та взяли участь в роботі
конференції. При цьому повноваження
представників вирішувати питання щодо
створення КТС були встановлені за їх
усними повідомленнями. Письмового
підтвердження того, що ці особи
уповноважені колективом відділення
діяти від його імені саме з питання
формування КТС, не було. Комісію у
трудових спорах було створено після
надходження 18 квітня 2014 року скарги
позивача, оскільки до цього часу жодна
особа скарг чи заяв, які мали б
розглядатися комісією, не надавала.
Склад комісії становить п'ятдесят
відсотків представників роботодавця
та п'ятдесят відсотків представників
трудового колективу. За відсутності
печатки КТС, остання користувалася
печаткою профспілкової організації.
Скаргу позивача було зареєстровано у
журналі реєстрації заяв.

На запитання головуючого щодо
позбавлення позивача права мати
захисника під час розгляду трудового
спору ОСОБА_5 пояснила, що комісія діяла
відповідно до вимог ст. 226 КЗпП України.
Оскільки вказаною нормою не
передбачено права участі при розгляді
спору водночас і працівника, і його
представника, підстав для допуску
адвоката під час розгляду скарги не
було.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6 дала пояснення, що працює
начальником Василівського відділення
НПП "Білобережжя Святослава". 18 квітня
2014 року в її присутності, а також в
присутності позивача голова
профспілки ОСОБА_5 повідомила, що у
парку діє комісія у трудових спорах, та
зареєструвала звернення ОСОБА_1 Того ж
дня ОСОБА_6 отримала телефонограму з
вимогою направити представників від
відділення для участі у конференції
профспілкової організації. При цьому
повістку дня повідомлено не було. Як
виявилося пізніше, на проведеній 22
квітня 2014 року конференції було
вирішено питання про створення КТС.
Щодо використання ОСОБА_4 власного коня
свідок пояснила, що неодноразово
бачила його верхи на території парку,
зокрема в березні 2014 року під час
заходу - опису тварин, проведеного на
Кінбурнській косі. При цьому також був
присутній директор НПП "Білобережжя
Святослава" ОСОБА_7 Крім того, свідок
зазначила, що багато хто з працівників
використовує власний транспорт такий,
як, наприклад, човни.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що до випадку із ОСОБА_4
заборони використовувати власний
транспорт не було.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 дав
пояснення, що при працевлаштуванні
повідомив директора парку ОСОБА_7 про
те, що має коня. Окрім коня, ОСОБА_4
використовував також власний човен,
без якого неможливо монтувати острови.
02 квітня 2014 року приблизно о 17 годині на
межі НПП "Білобережжя Святослава" та
села Покровське Очаківського району
Миколаївської області кінь, на якому
він їхав верхи, несподівано побіг,
внаслідок чого ОСОБА_4 впав, а кінь,
вдаривши його копитом, втік.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши письмові докази, що
є у справі, а також ті, що були надані
для огляду в судовому засіданні, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, і сторони це не
заперечують, що з грудня 2013 року ОСОБА_1
працював на посаді начальника
Покровсько-Хуторського відділення НПП
"Білобережжя Святослава". 02 квітня 2014
року приблизно о 17 год. його підлеглий -
пожежник-респіраторник ОСОБА_4
перебував на території села Покровське
Очаківського району Миколаївської
області, де влаштував собі обідню
перерву. Після цього, повертаючись до
парку по вулиці Хуторській в с.
Покровське на своєму коні, ОСОБА_4 впав
та отримав удар копитом зазнавши
тілесних ушкоджень у вигляді перелому
ребра та садна м'яких тканин грудної
клітини.

Наказом №17-в від 09 квітня 2014 року "Про
застосування дисциплінарного
стягнення до начальника
"Покровсько-Хуторського
науково-дослідного природоохоронного
відділення ОСОБА_1" позивачу було
оголошено догану за неналежне
виконання Посадової інструкції, а саме:
непроведення перевірки дотримання
трудової та виробничої дисципліни
працівниками науково-дослідного
природоохоронного відділення;
відсутність контролю у відділенні за
виконанням робіт, дотримання вимог
техніки безпеки; недодержання
зобов'язань щодо охорони праці,
передбачених Колективним договором та
Правилами внутрішнього трудового
розпорядку установи. Вказаний Наказ
ОСОБА_1 оскаржив до комісії у трудових
спорах НПП "Білобережжя Святослава",
подавши 18 квітня 2014 року письмову заяву
(а.с. 14). Рішенням КТС №2 від 28 квітня 2014
року оголошення позивачу догани було
визнано правомірним (а.с. 7).

Вирішуючи спір в частині порушення
ОСОБА_4 трудової дисципліни і, як
наслідок, відсутності контролю за
дисципліною праці з боку позивача, суд
виходить з такого.

Судом встановлено, і сторони не
заперечують того факту, що територія
НПП "Білобережжя Святослава" не має
чітких меж, оскільки не огороджена, а
відповідні межові знаки відсутні. При
цьому територія села Покровське до
території НПП не входить.

В судовому засіданні встановлено, що
нещасний випадок стався із ОСОБА_4 на
вулиці Хуторській в с. Покровське
Очаківського району Миколаївської
області. Зазначений факт підтвердив і
сам ОСОБА_4, допитаний в якості свідка.

Як вбачається з письмового
повідомлення Покровського сільського
голови Агафонова Г.М., територія села
та його межі визначені Генеральним
планом забудови та включають в себе
чотири вулиці: Хуторську, Рейдівську,
Римбовську та Суворова (а.с. 54).

Вказане свідчить, що падіння ОСОБА_4 з
коня сталося на території села
Покровське, тобто за межами НПП
"Білобережжя Святослава".

Сторони також не спростовують того
факту, що подія відбулась у робочий час,
приблизно о 17 год., коли ОСОБА_4,
пообідавши у селі, повертався до парку.

Таким чином встановлено, що
пожежник-респіраторник ОСОБА_4 у
робочий час був відсутній на робочому
місці через влаштовану на власний
розсуд обідню перерву на території
села.

Як вбачається з Правил внутрішнього
трудового розпорядку НПП "Білобережжя
Святослава", затверджених зборами
трудового колективу 10 травня 2012 року
(Протокол №1), у парку встановлений
п'ятиденний робочий тиждень та такий
розпорядок роботи: початок роботи - з
09.00 до 18.00, обідня перерва - з 13.00 до 13.45 (п.
3.3 Правил).

Згідно з п. 3.4 Правил, перерва для
харчування і відпочинку надається, як
правило, через 4 години роботи і
використовується працівником на
власний розсуд. Тривалість перерви не
може бути меншою 30 хвилин.

З урахуванням викладеного суд дійшов
висновку, що, обідаючи о 17 год. в селі
Покровське, ОСОБА_4 не порушив Правила
внутрішнього трудового розпорядку,
скориставшись обідньою перервою
відповідно до вимог п. 3.4 Правил, тобто
після відпрацювання більше чотирьох
годин від початку робочого дня.

Відтак, перебування ОСОБА_4 в обідню
перерву поза межами парку не є
порушенням трудової дисципліни.

Щодо порушення ОСОБА_4 правил охорони
праці, суд звертає увагу, що кінь є
домашньою твариною і не є джерелом
підвищеної небезпеки в розумінні ЦК
України.

Судом встановлено, і сторони не
заперечують, що до випадку із ОСОБА_4
будь-якої заборони працівникам
використовувати власний транспорт не
було.

Як вбачається з наданого для огляду в
судовому засіданні Колективного
договору на 2012-2014 роки, жодного
застереження щодо заборони
використовувати транспорт, визначення
спеціального порядку його залучення та
використання або обмежень щодо
власного транспорту в договорі немає.

Допитавши свідків, суд також встановив,
що директору НПП "Білобержжя
Святослава" ОСОБА_7 було відомо про
використання ОСОБА_4 власного коня, а
тому заперечення представником
відповідача цього факту не
відповідають встановленим обставинам
справи.

Враховуючи викладене та керуючись
міжгалузевим принципом, притаманним, в
тому числі, цивільному та трудовому
праву, відповідно до якого дозволено
все, що не заборонено законом, суд
дійшов висновку про відсутність
порушень ОСОБА_4 правил безпеки.

За таких обставин, суд вважає, що
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення за
порушення його підлеглим правил
безпеки є неправомірним, а позовні
вимоги пв цій частині є обґрунтованими,
такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов в частині вимог про
скасування рішення КТС, суд виходить з
такого.

Відповідно до ст. 223 КЗпП України,
комісія у трудових спорах обирається
загальними зборами (конференцією)
трудового колективу підприємства,
установи, організації з числом
працюючих не менш як 15 чоловік. Порядок
обрання, чисельність, склад і строк
повноважень комісії визначаються
загальними зборами (конференцією)
трудового колективу підприємства,
установи, організації. При цьому
кількість робітників у складі комісії
по трудових спорах підприємства
повинна бути не менше половини її
складу. Комісія по трудових спорах
підприємства, установи, організації
має печатку встановленого зразка.

Судом встановлено, що в порушення вимог
викладеної правової норми комісія у
трудових спорах НПП "Білобережжя
Святослава", яка є суб'єктом прийняття
оскаржуваного рішення, була створена
на конференції первинної
профспілкової організації (а.с. 33).

При цьому сторони не заперечують, що
профспілка включає в себе сто
відсотків трудового колективу.

Перевіряючи склад комісії в частині
дотримання пропорційного
представництва від роботодавця та від
представників, суд встановив, що
кількість робітників у складі комісії
складає п'ятдесят відсотків, що не
суперечить вимогам ст. 223 КЗпП України.

Вирішуючи питання про наявність у КТС
повноважень для прийняття
оскаржуваного рішення, суд виходить з
такого.

Судом встановлено, що 18 квітня 2014 року
ОСОБА_5 повідомила начальників
відділень про те, що КТС у парку
створена, і зареєструвала заяву ОСОБА_1
В підтвердження цього факту для огляду
в судовому засіданні надано журнал
реєстрації заяв. При цьому сторони не
заперечували, що сама комісія була
створена відповідно до рішення
конференції первинної профспілкової
організації лише 22 квітня 2014 року.

Вказане свідчить, що 18 квітня 2014 року
ОСОБА_5 вже виконала функцію голови КТС,
хоча була обрана на цю посаду після
створення самої комісії.

Судом також встановлено, що 18 квітня 2014
року начальників відділень було
інформовано про проведення у НПП
конференції профспілки та про
необхідність у звязку з цим направити
своїх представників. Сторони не
заперечують того факту, що про повістку
дня цієї конференції начальники
відділень не повідомлялись, а
повноваження представників на
прийняття від імені працівників
відділення рішень щодо створення КТС
та обрання її складу не були
підтверджені та перевірені.

Як вбачається з копії протоколу №21
загальних зборів
Покровсько-Хуторського
науково-дослідного природоохоронного
відділення від 19 квітня 2014 року, на
повістці дня стояло, крім інших,
питання про направлення, відповідно до
отриманої телефонограми, на
конференцію ОСОБА_10 для того, щоб
останній доповів повістку дня (а.с. 96).

З урахуванням викладеного, суд дійшов
переконання, що особи, які прибули на
конференцію, не знали про перелік
питань, що вирішуватимуться, не мали
відповідних повноважень на
представництво, а відтак й не були
правомочні приймати рішення.

Судом також встановлено, що під час
розгляду КТС заяви ОСОБА_1 останньому
було відмовлено в участі при розгляді
спору його захисника.

Рішення комісії мотивовано тим, що в її
засіданні може брати участь або сама
особа, яка скаржиться, або її
представник.

Вирішуючи спірне питання, суд виходить
з такого.

Відповідно до ст. 226 КЗпП України, за
бажанням працівника при розгляді спору
від його імені може виступати
представник профспілкового органу або
за вибором працівника інша особа, в
тому числі адвокат.

Як вбачається з викладеного, чинний
КЗпП України не містить обмежень щодо
участі під час розгляду КТС спору
водночас працівника та його
представника.

Вказана правова норма узгоджується з
конституційним принципом гарантування
особі права на правову допомогу (ст. 59
Конституції України). Кожен є вільним у
виборі захисника своїх прав.

За змістом Рішення Конституційного
Суду України №23-рп/2009 від 30 вересня 2009
року у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо
офіційного тлумачення положень статті
59 Конституції України (справа про право
на правову допомогу), положення ч. 1 ст 59
Конституції України треба розуміти як
гарантовану державою можливість
будь-якій особі незалежно від
характеру її правовідносин з
державними органами, органами
місцевого самоврядування, об'єднаннями
громадян, юридичними та фізичними
особами вільно, без неправомірних
обмежень отримувати допомогу з
юридичних питань в обсязі і формах, як
вона того потребує.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про неправомірне обмеження
позивача в отриманні ним правової
допомоги під час розгляду КТС
трудового спору.

Вирішуючи процесуальне питання щодо
поновлення позивачеві строку
звернення до суду з позовом про
оскарження рішення комісії у трудових
спорах, суд враховує наступне.

Нормою ст. 228 КЗпП України встановлено
десятиденний строк на оскарження
рішення комісії у трудових спорах, що
обчислюється з дня вручення особі
виписки з протоколу засідання комісії
чи надання його копії. Пропуск
вказаного строку не є підставою
відмови у прийнятті заяви. Визнавши
причини пропуску поважними, суд може
поновити цей строк і розглянути спір по
суті. В разі, коли пропущений строк не
буде поновлено, заява не розглядається,
і залишається в силі рішення комісії у
трудових спорах.

За змістом роз'яснень, наданих Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в Листі №10-70/0/4-13 від 16 січня 2013
року "Про окремі питання застосування
строків позовної давності" про те, що
заява позивача про поновлення строку
позовної давності не означає, що подана
заява (відповідачем) про застосування
позовної давності, тобто про сплив
позовної давності, є наслідком відмови
в позові, якщо він обґрунтований.

Оскільки факт порушення трудових прав
громадянина ОСОБА_1 знайшов своє
підтвердження під час розгляду
цивільної справи, суд, враховуючи
правову позицію Вищого
спеціалізованого суду України, вважає,
що процесуальний строк для звернення
до суду за захистом порушених трудових
прав підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, а також той факт,
що відповідачі свого процесуального
обов'язку не виконали - не надали
доказів на підтвердження
правомірності прийнятих ними рішень, а
викладені в позові обставини були
підтверджені під час судового розгляду
як письмовими доказами, так і
поясненнями свідків, позов в частині
скасування наказу про оголошення
догани, скасування рішення КТС
підлягає задоволенню.

При розгляді спору в частині вимог щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Положення зазначеної правової норми
роз'яснено у п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди".

Таким чином, захист порушеного права у
сфері трудових відносин
забезпечується як відновленням
становища, що існувало до порушення
цього права, так і механізмом
компенсації моральної шкоди як
негативних наслідків (втрат)
немайнового характеру, що виникли в
результаті душевних страждань, яких
особа зазнала у зв'язку з посяганням на
її трудові права та інтереси.
Конкретний спосіб, на підставі якого
здійснюється відшкодування моральної
шкоди, обирається потерпілою особою з
урахуванням характеру правопорушення,
його наслідків та інших обставин (ст.
ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної
шкоди не поглинається самим фактом
відновлення становища, яке існувало до
порушення трудових правовідносин, а
має самостійне юридичне значення.

Зазначений правовий висновок
викладений в постанові Верховного суду
Україні від 25 квітня 2012 року у справі
№6-23цс12 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковим для всіх судів
України.

Таким чином, за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин відшкодування моральної
шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України
здійснюється в обраний працівником
спосіб, зокрема у вигляді одноразової
грошової виплати.

Враховуючи, що Кодекс законів про працю
України не містить будь-яких обмежень
чи виключень для компенсації моральної
шкоди в разі порушення трудових прав
працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу
передбачає право працівника на
відшкодування моральної шкоди в
обраний ним спосіб, зокрема, повернення
потерпілій особі вартісного
(грошового) еквівалента завданої
моральної шкоди, розмір якої суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань, їх тривалості та з
урахуванням інших обставин.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, суд враховує, що
підставою для прийняття оскаржених до
суду рішень був нещасний випадок із
підлеглим позивача - ОСОБА_4 Оголошення
позивачеві догани у зв'язку із цим є
покладенням на нього відповідальності
за отримання людиною тілесних
ушкоджень, що не могло не викликати у
нього відчуття несправедливості та
образи.

На підтвердження факту впливу
зазначеного випадку на душевний стан
позивача суду надано копії листків
непрацездатності за періоди з 29 квітня
по 08 травня 2014 року (а.с. 19) та з 11 по 16
травня 2014 року (а.с. 20).

Факт перебування позивача на лікуванні
підтверджується також листом
головного лікаря Очаківської
центральної районної лікарні на адресу
НПП "Білобережжя Святослава" (а.с. 92),
згідно з яким ОСОБА_1 знаходився на
стаціонарному лікуванні в
терапевтичному відділенні Очаківської
ЦРЛ з 29 квітня 2014 року по 08 травня 2014
року.

Крім того, сторони не заперечують, що
конфлікт, який виник з трудових
правовідносин, вийшов за межі виключно
трудового спору і вплинув на соціальні
зв'язки позивача з багатьма членами
колективу парку.

Разом із тим, вирішуючи питання про
розмір завданої позивачу моральної
шкоди, суд виходить з принципів
розумності та справедливості, а тому
вважає, що вимога про стягнення 15 000
гривень в рахунок відшкодування
моральної шкоди підлягає частковому
задоволенню.

За приписом ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року,
за подання позовної заяви немайнового
характеру сплачується судовий збір у
розмірі 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати, що становить 243 грн 60
коп.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються, зокрема, позивачі -
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони, згідно з ч. 2
ст. 88 ЦПК України, стягуються судові
витрати на користь осіб, що їх понесли,
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги про скасування
наказу та рішення комісії у трудових
спорах підлягають задоволенню, судовий
збір в сумі 243 грн 60 коп. стягується з
відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_1 до Національного
природного парку «Білобережжя
Святослава», комісії у трудових спорах
Національного природного парку
«Білобережжя Святослава» про
скасування дисциплінарного стягнення
та відшкодування моральної шкоди,
скасування рішення комісії по трудовим
спорам - задовольнити частково.

Наказ директора Національного
природного парку «Білобережжя
Святослава» №17-в від 09 квітня 2014 року
"Про застосування дисциплінарного
стягнення до начальника
Покровсько-Хуторського
науково-дослідного природоохоронного
відділення ОСОБА_1" - скасувати.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
суду з оскарженням рішення №2 від 28
квітня 2014 року комісії по трудовим
спорам Національного природного парку
«Білобережжя Святослава».

Рішення №2 від 28 квітня 2014 року комісії
по трудовим спорам Національного
природного парку «Білобережжя
Святослава» - скасувати.

Стягнути з Національного природного
парку «Білобережжя Святослава» на
користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень
00 коп. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Національного природного
парку «Білобережжя Святослава» в дохід
держави судові витрати у розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Очаківський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подання протягом десяти
днів з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: