АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №2221/1995/12
Провадження №22-ц/792/1742/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючої - судді
Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки
В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4, звертаючись в суд із зазначеним
позовом вказувала, що ОСОБА_5, яка є її
бабусею, зробила заповіт, яким все своє
майно заповіла їй і який був
посвідчений секретарем Кадиївської
сільської ради 26 вересня 2002 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. При
зверненні в нотаріальну контору з
заявою про прийняття спадщини, їй стало
відомо про наявність нового заповіту
на ім'я відповідача. Вважає, що другий
заповіт підлягає визнанню недійсним,
оскільки при його укладенні
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі, а
також посвідчення його було проведено
з порушенням визначеного законом
порядку, а саме: п.8 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №22/5 від 25.08.1994 року.

З урахуванням уточнення до позовної
заяви, просила суд визнати недійсним
_______________________________________________________________________
____________________

Головуючий у першій інстанції: Баськов
М.М.
Категорія: 39

Доповідач: Варвус Ю.Д.

заповіт, складений 27 березня 2012 року на
користь ОСОБА_3 та посвідчений
Кадиївською сільською радою.

Рішенням Ярмолинецького районного
суду від 27 грудня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 частково
не погоджується з рішенням суду,
просить його змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
висновок про нікчемність заповіту
починаючи з абзацу: „В силу положень ч.1
ст.1257 ЦК України заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення є нікчемним..." і до
передостаннього абзацу мотивувальної
частини рішення. Вказує також на те, що
суд першої інстанції, встановивши в
мотивувальній частині рішення
нікчемність заповіту, вийшов за межі
заявлених позивачкою вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає
відхиленню з наступних мотивів.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.1247 ЦК України загальними
вимогами до форми заповіту є складання
заповіту в письмовій формі із
зазначенням місця та часу його
складання, заповіт повинен бути
особисто підписаний заповідачем та
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими особами, службовими
особами, визначеними в статтях 1251 - 1252
цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 7 і 8 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 року №
22/5 (у редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин) нотаріальні дії
можуть вчинятися посадовою особою
будь-якого виконавчого комітету на
всій території України, за винятком
випадків, передбачених статтями 9, 36, 55,
60, 65, 66, 70 - 73, 85, 93 і 103 Закону України „Про
нотаріат" та інших випадків,
передбачених законодавством України.

Нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні виконавчого комітету
сільської, селищної, міської Ради
народних депутатів. В окремих випадках,
коли громадянин не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також коли того
вимагають особливості посвідчуваної
угоди, нотаріальні дії можуть бути
вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням виконавчого комітету, то в
посвідчувальному написі на документі і
в реєстрі нотаріальних дій записується
місце вчинення нотаріальної дії (на
дому, в лікарні, на підприємстві,
установі, організації та ін.) із
зазначенням адреси, а також причини
цього.

За правилами ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Судом першої інстанції встановлено, що
бабуся позивачки ОСОБА_5 склала
заповіт, згідно з яким усе своє майно,
яке на час смерті буде їй належати на
праві власності, заповіла своїм онукам
ОСОБА_4 (позивачці) та ОСОБА_7 27 березня
2012 року ОСОБА_5 склала другий заповіт,
за умовами якого все своє майно, яке на
час смерті буде їй належати на праві
власності, заповіла ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла.

Дані обставини підтверджуються
матеріалами справи і визнані
сторонами.

Згідно висновку посмертної
судово-психіатричної експертизи від 13
березня 2014 року №2 ОСОБА_5 на момент
складення заповіту 27 березня 2012 року
психічним захворюванням не страждала,
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8 - сільський фельдшер, ОСОБА_9 -
лікар-онколог вказали на те, що станом
на 27 березня 2012 року нарковмістимі
лікарські засоби спадкодавець не
отримувала, була при свідомості і
розуміла значення своїх дій.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 також
пояснили, що 27 березня 2012 року ОСОБА_5
добровільно виявила бажання укласти
заповіт на ОСОБА_3, при його укладенні
усвідомлювала значення своїх дій,
прочитала заповіт і підписала його.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що
волевиявлення ОСОБА_5 під час укладення
заповіту від 27 березня 2012 року було
вільним і відповідало її волі, у зв'язку
з чим відмовив в задоволенні позову про
визнання заповіту недійсним з підстав
не усвідомлення спадкодавцем дій та
керування ними при посвідченні
заповіту.

Разом з тим, судом також встановлено,
що, в порушення вимог закону, при
посвідченні заповіту на користь ОСОБА_3
була присутня стороння особа - ОСОБА_11,
при якій з'ясовувалася воля
спадкодавці, оголошувався зміст
заповіту та був підписаний
спадкодавцем. Крім того, оспорюваний
заповіт складався поза приміщенням
органу місцевого самоврядування, без
зазначення цього в посвідчувальному
написі на заповіті і в книзі реєстрації
нотаріальних дій по Кадиївській
сільській раді за 2011-2012 роки.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
нікчемність заповіту укладеного
ОСОБА_5 та посвідченого секретарем
Кадиївської сільської ради
Ярмолинецького району Хмельницької
області 27 березня 2012 року, оскільки
складений з порушенням вимог закону
щодо його посвідчення.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, викладених в п.7 постанови
№9 „Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочин.

Отже, заповіт складений із порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення,
згідно з ч.1 ст.1257 ЦК України є
нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК
України визнання такого заповіту
недійсним судом не вимагається.
Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону і
не потребує визнання його таким судом,
тому вимоги про визнання його
нікчемним не повинні заявлятися.

Зазначене спростовує доводи
апеляційної скарги щодо виходу судом
за межі заявленого ОСОБА_4 позову.

Отже, суд першої інстанції правильно
визначився з характером спірних
правовідносин, встановив усі обставини
справи та підстави позову, дослідив всі
докази та надав їм належної оцінки,
застосував норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

З урахуванням викладених обставин,
підстав для скасування або зміни
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду
Хмельницької області від 27 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Ю.Д. Варвус