УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів:
Дербенцевої Т.П., Остапчука
Д.О.,Карпенко С.О., Савченко
В.О.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
треті особи: Суховільська сільська
рада Городоцького району Львівської
області, відділ Держземагенства у
Городоцькому районі Львівської
області, Городоцька державна
нотаріальна контора, про встановлення
нікчемності заповіту, визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності на землю, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 та його представників:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, на рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
03 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 06 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
встановити нікчемність заповіту,
складеного 17 серпня 2004 року його
батьком ОСОБА_10 на ім'я свого онука
ОСОБА_7, посвідченого секретарем
Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області та зареєстрованого в реєстрі
за № 40, та визнати недійсними видане на
його підставі свідоцтво про право на
спадщину від 04 серпня 2006 року на ім'я
відповідача та державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 1,1700 га у с. Суховоля
Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області.

На обґрунтування своїх вимог посилався
на ті обставини, що в заповіті не
зазначено про його проголошення
вголос, він не внесений у реєстр
заповітів і відсутній у сільській раді
його другий примірник, що не відповідає
вимогам закону щодо форми та
посвідчення заповіту і є підставою для
визнання його нікчемним, а відтак і
визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину та державного акта на
спадкове майно.

Рішенням Городоцького районного суду
Львівської області від 03
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 06 травня 2014 року, позов
ОСОБА_6 задоволено.

У касаційній скарзі відповідач та його
представники просять скасувати
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що заповіт
складений з порушенням вимог закону
щодо його форми, оскільки у ньому
відсутня відмітка про те, що він
прочитаний вголос, він не
зареєстрований у визначеному законом
порядку, відсутній у сільській раді
другий примірник заповіту та запис про
зміну чи скасування попереднього
заповіту, що є підставою для
задоволення позову.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що
21 жовтня 1999 року ОСОБА_10 склав заповіт,
яким на випадок своєї смерті заповів
онукові ОСОБА_7 будинок та земельну
ділянку у с. Суховоля Городоцького
району Львівської області, а також все
своє рухоме і нерухоме майно, який був
посвідчений секретарем Суховільської
сільської ради Городоцького району
Львівської області.

17 серпня 2004 року ОСОБА_10 склав на його
ім'я новий заповіт, посвідчений
секретарем Суховільської сільської
ради Городоцького району Львівської
області, за яким заповідав ОСОБА_7
будинок № 4 з приналежними до нього
господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та
присадибну земельну ділянку у с.
Суховоля та все майно, що буде належати
йому на день смерті і на яке він за
законом буде мати право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер.

04 серпня 2006 року ОСОБА_7 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку площею
1,1700 га, розташовану на території с.
Суховоля Суховільської сільської ради
Городоцького району Львівської
області, для сільськогосподарського
виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 1257 ЦК України
встановлено, що заповіт, складений
особою, яка не мала на це права, а також
заповіт, складений з порушенням вимог
щодо його форми та посвідчення, є
нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту
визначені ст. 1247 ЦК України (в редакції,
що діяла на час складення заповіту у 2004
році), за якою заповіт має бути
складений у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу складення,
особисто підписаний заповідачем,
посвідчений нотаріусами або іншими
посадовими, службовими особами
відповідно до ст. ст. 1251-1252 ЦК України.

Суд першої інстанції не виконав вимоги
процесуального права та не перевірив
обставин справи щодо часу складення
заповіту, не встановив, які норми
матеріального права діяли на той час,
натомість послався на ч. 4 ст. 1247 ЦК
України щодо порядку посвідчення
заповіту та необхідності реєстрації
його у Спадковому реєстрі в редакції,
яка набрала чинності після його
складення.

При цьому не перевірив наявності
волевиявлення особи, що склала заповіт,
на вчинення такої дії та не з'ясував, чи
є відсутність відмітки про його
прочитання вголос, відсутність
відмітки про скасування попереднього
заповіту і відсутність другого
примірника в особи, яка його
посвідчила, тими порушеннями форми та
посвідчення заповіту, які б давали
підстави для висновку про його
нікчемність, не перевірив доводів
відповідача та не надав цим обставинам
належної оцінки, ухвалив рішення про
задоволення позову з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, а пославшись на Інструкцію про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України від 25
серпня 1994 року, зробив
передчасний висновок про нікчемність
заповіту без урахування волі
заповідача, не перевірив його
законності та обґрунтованості,
постановив ухвалу про залишення
рішення без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції як передбачено
ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_7 та його представників: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, потрібно задовольнити
частково, рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
03 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 06 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та його
представників: ОСОБА_8, ОСОБА_9
задовольнити частково, рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 03 березня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 06 травня 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Судді:Т.П.
Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук
В.О. Савченко