АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року про відмову у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
скасування заходів забезпечення
позову по цивільній справі № 2-1664/1996 за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
житлової площі,

встановила:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до
суду з даною заявою та просить
скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті відповідно до ухвали Мінського
районного суду м. Києва по цивільній
справі № 2-1664/1996 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ житлової площі, а саме
- накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року у
задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову ухвалу, якою
скасувати заходи забезпечення позову
у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права.

Апелянт вказує на те, що згідно з
інформаційною довідкою з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, підставою накладення
арешту на квартиру зазначена ухвала
без номеру від 26.04.1996 року нарсуду
Мінського району.

Враховуючи, що в ухвалі Мінського
районного суду м. Києва від 27.11.1996 року ,
копія якої додана до заяви, зазначено,
що позов ОСОБА_3 пред'явила 05.04.1996 року,
то ухвала про забезпечення позову від
26.04.1996 року винесена після пред'явлення
нею позовної заяви до Мінського
районного суду м. Києва.

Інших позовних заяв до цього суду
ОСОБА_3 не подавала, а в архіві
Оболонського районного суду м. Києва їй
повідомили, що матеріали справи
знищені, за винятком ухвали від 27.11.1996
року.

Вважає, що суд не врахував той факт, що
заявник не має можливості надати
ухвалу про накладення арешту на
квартиру, оскільки така ухвала знищена
з матеріалами справи, а опосередковані
докази вказують на те, що саме ухвалою
Мінського районного суду м. Києва від
26.04.1996 року було накладено арешт на
вказану квартиру.

В судовому засіданні апелянт
підтримала апеляційну скаргу та
просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення апелянта, розглянувши справу
в межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із заявою про
скасування заходів забезпечення
позову, ОСОБА_2 посилалась на те, що в 1996
році вона зверталась до Мінського
районного суду м. Києва з позовними
вимогами до ОСОБА_4 про розірвання
шлюбу та поділ житлової площі.
Ухвалою Мінського районного суду м.
Києва від 27 листопада 1996 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
житлової площі - залишені без розгляду.

Після розірвання шлюбу заявник
змінила прізвище з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2».

В ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній
чоловік ОСОБА_4 помер. Під час
оформлення спадщини її син ОСОБА_5
дізнався, що квартира за адресою :
АДРЕСА_1, яку він спадкує після смерті
батька ОСОБА_4, знаходиться під арештом.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 05
серпня 2014 року про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої
інстанції вважав, що відсутні докази
про те, що судом вживалися заходи
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
зроблені за неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України, заходи
забезпечення позову можуть бути
скасовані судом, що розглядає справу.
Якщо у задоволенні позову було
відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили.

З наданої архівом Оболонського
районного суду м. Києва копії ухвали
Мінського районного суду м. Києва від 27
листопада 1996 року по справі № 2-1664 за 1996
рік вбачається, що у провадженні суду
перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розподіл жилої площі. Зі
змісту ухвали вбачається, що предметом
спору була квартира АДРЕСА_1 та
квартира АДРЕСА_3.

Зазначеною ухвалою від 27.11.1996 року
позовні вимоги залишені без розгляду.

Як вбачається з інформаційної довідки
з Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, виданої
04.06.2014 року Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м.
Києві, щодо об'єкта нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1 у Єдиному реєстрі
міститься архівний запис про арешт.

Вказаний запис внесено до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 25.10.2004 року
реєстратором - Першою Київською
державною нотаріальною конторою на
підставі ухвали без номеру від 26.04.1996
року Мінського районного суду. Дата
виникнення запису про арешт - 12.05.1996
року за реєстровим № 1965-23.

Таким чином, посилання суду першої
інстанції на відсутність доказів щодо
вжиття судом заходів забезпечення
позову - колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки із запису в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна вбачається,
що підставою накладення арешту на
вказану квартиру зазначена ухвала
Мінського районного суду м. Києва від
26.04.1996 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, виходячи із обмеженого
строку зберігання судових справ,
залишених без розгляду, судом першої
інстанції не було перевірено дані
щодо постановлення ухвали від 26.04.1996
року про накладення арешту на квартиру
по картотеці судових справ, яка
підлягає постійному зберіганню в
архіві суду.

Враховуючи наявність в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна відповідного запису про арешт
квартири, що був внесений Першою
Київською державною нотаріальною
конторою, судом першої інстанції не
перевірено зазначену обставину шляхом
направлення запиту до нотаріальної
контори про наявність копії ухвали від
26.04.1996 року та з'ясування інших даних,
що стали підставою для внесення
архівного запису про арешт.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалу
Оболонського районного суду м. Києва
від 05 серпня 2014 року неможливо визнати
законною і обґрунтованою, тому ухвала
підлягає скасуванню, а питання щодо
вирішення заяви ОСОБА_2 про скасування
заходів забезпечення позову необхідно
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2014 року - скасувати,
питання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий : Судді: