АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7263/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Юдіна С.Г. Доповідач - Красвітна
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_6 на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 січня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Павлоградвугілля" про стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що за час роботи на ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» отримав професійні
захворювання. За результатами огляду
МСЕК від 2 жовтня 2006 року йому, позивачу,
було первинно встановлено 60 % втрати
професійної працездатності. У зв'язку
із стійкою втратою професійної
працездатності вважає, що йому
спричинена моральна шкода, оскільки
він втратив працездатність, має стан
здоров'я незадовільний, не може
працювати. Все це порушує його
нормальні життєві зв'язки. Просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 24 січня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 серпня 2013 року, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 серпня
2013 року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про
час та місце слухання даної справи
апеляційним судом позивач та
відповідач повідомлені належним чином
у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК
України, що стверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштових відправлень, які
долучені до матеріалів справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів скарги та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що позивач
у періоди з 6 серпня 1979 року по 17 жовтня
1979 року, з 3 вересня 1981 року по 4 липня 1994
року, з 5 вересня 1994 року по 6 квітня 2006
року перебував у трудових відносинах
із публічним акціонерним товариством
«ДТЕК Павлоградвугілля».

Відповідно до висновку МСЕК від 2
жовтня 2006 року позивачу було
встановлено первинно 60% втрати
працездатності та третю групу
інвалідності.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним

орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування працівнику власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», статтею 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя,
передбачено покладення обов'язку по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди на власника або уповноважений
ним орган незалежно від форми
власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

За змістом ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Частиною 3 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (у редакції станом на
час виникнення спірних правовідносин)
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
умовами виробництва, яка не спричинила
втрати потерпілим професійної
працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків за заявою
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової)
шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів.
Відшкодування здійснюється у вигляді
одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду
визначається в судовому порядку. При
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати,
незалежно від будь-яких інших
страхових виплат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив з того, що на
час встановлення позивачу втрати
професійної працездатності Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
обов'язок з відшкодування моральної
шкоди було покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Однак, судом першої інстанції не
враховано, що п. 27 ст. 77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» дію абзацу 4 ст. 1, підпункту «е» п. 1
ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» в
частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
зупинено на 2006 рік.

Виходячи з викладеного, колегія дійшла
висновку про наявність підстав для
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди у розмірі 6000
грн. 00 коп.

Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях позивача, який, через
незабезпечення відповідачем безпечних
умов праці, отримав інвалідність,
хронічні захворювання, не має
можливості повноцінно працювати, що
спричинило необхідність вживати
додаткових зусиль для налагодження
власного побуту, життя, встановлювати
нові суспільні зв»язки.

При визначенні розміру суми, що
підлягає стягненню на відшкодування
моральної шкоди, суд виходить із засад
розумності, справедливості,
співмірності, з урахуванням проценту
та тривалості втрати професійної
працездатності, глибини і тривалості
спричинених позивачу страждань.

Суд наголошує, що, відповідно до ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Отже, розглянувши справу у
відповідності до вимог ст. 88, 303 ЦПК
України, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, оскаржуване рішення
повинно бути скасоване з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 січня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Павлоградвугілля" про стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на
користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 6000
(шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на
користь держави судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь