АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7718/14 Справа № 200/6226/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Циганков В. О. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року м. Дніпропетровськ

29 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу , -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, 30 вересня 2013 року позовні вимоги були уточнені. Позивач вказувала, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. За згодою матері позивача відповідачі проживали у зазначеній квартирі.

За рішенням суду відповідачів було виселено з житла, рішення виконано 22 лютого 2012 року, що підтверджено актом державного виконавця Бабушкінського ВДВ МУЮ у м. Дніпропетровську від 22 лютого 2012 року.

Позивач стверджувала, що відповідачі з листопада 2003 року по 22 лютого 2012року користувались комунальними послугами але не сплачували за їх споживання, в зв'язку з чим, виникла заборгованість на суму 9289,52 грн. Позивач була вимушена винаймати для себе житло тому просила стягнути з відповідачів витрати на сплату нею орендованої плати за винайману квартиру в сумі 67500,00 грн.

Крім того з вини відповідачів позивач вимушена була демонтувати двері з замком, на що понесла додаткові витрати в сумі 1600,00 грн., які також просила стягнути з відповідачів разом з судовими витратами.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року з квартири АДРЕСА_1 були виселені ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с.8-9).

Відповідно до акту державного виконавця Бабушкінського ВДВ МУЮ у м. Дніпропетровську від 22 лютого 2012р. з спірної квартири було виселено ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у квартирі не перебував, та не був присутнім під час виселення. (а.с.10).

Факти встановлені судовим рішенням є встановленими і не потребують перевірки. Встановлено, що ОСОБА_2 є співвласницею квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди, тому позивач має право розпоряджатись належною їй квартирою, у тому числі, здавати квартиру в оренду.

Статтею 158 ЖК України встановлено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у Виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Встановлено, що договір найму між сторонами не укладався, та не реєструвався в органах місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці.

Договір найму житлового приміщення між сторонами письмово укладений не був, що сторони підтвердили, позивач зазначала, що відповідачі вселились до житла за згодою її матері (власника житла), яка мала намір продати відповідачам цю квартиру.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.3-4), позивач в позові посилалася на те, що відповідачі з листопада 2003 року по 22 лютого 2012 року користувалися комунальними послугами у належній їй квартирі та не сплачували за їх споживання, внаслідок чого, виникла заборгованість за послуги. При цьому позивач просила стягнути з відповідачів на її користь по 3096 грн.50 коп., з кожного, у відшкодування шкоди та посилалася як на правову підставу ст.ст.1166, 1190, ч.1 ст.1191 ЦК України та на ст.67, 68 ЖК України.

Частиною 1ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

По справі встановлено, що плата за користування квартирою між сторонами не встановлювалась, оскільки квартира була надана з метою продажу, позивачем не надано доказів, які підтверджують обов'язок відповідачів сплачувати за користування квартирою, а також за комунальні послуги.

ОСОБА_5 надала квитанції про сплату комунальних послуг (а.с.35-71), чим спростовує твердження ОСОБА_2 про неоплату відповідачами комунальних послуг.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, як стосовно комунальних витрат так і інших платежів.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що для вирішення справи є преюдиціальним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2010 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2011 року не можуть бути підставою для скасування ухваленого по суті правильного рішення суду, оскільки правові підстави, на які посилається позивач не можуть розповсюджуватися на виниклі правовідносини і їх не регулюють.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Аналогічні вимоги щодо договору найму житлового приміщення в будинках (квартирі), що належать громадянинові, передбачено і ст. 158 ЖК Української РСР.

Разом з тим, ні позивачка, ні відповідачі не вказували на наявність правовідносин з договору найму.

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи, не є суттєвими для правильного вирішення спору, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута в межах позовних вимог та на підставі доказів сторін, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Макаров М.О.