Справа № 344/6510/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2001/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Беркій О.Ю.,
Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю:
представника апелянта - ОСОБА_2

представника
позивача - відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про
перегляд рішення Івано-Франківського
міського суду від 06 грудня 2013 року у
справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приват Банк»
про визнання кредитного договору
недійсним та встановлення нікчемності
кредитного договору, - за апеляційною
скаргою ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення
Івано-Франківського міського суду від
07 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В вересні 2011 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості в сумі
45837,60 грн., яка утворилась внаслідок
неналежного виконання кредитного
договору № IFIAAN02000020 від 01.03.2007 року.

В жовтні 2012 року ОСОБА_3 подав зустрічну
позовну заяву до банку, вимоги якої
збільшив під час розгляду справи, про
визнання кредитного договору
недійсним та встановлення нікчемності
кредитного договору. Позовну заяву
мотивував тим, що оспорюваний договір
укладений з порушенням ЗУ «Про захист
прав споживачів», оскільки банк не
надав позичальнику всю інформацію щодо
кредиту, також не встановлено
правомочність представника банку на
укладення договору, а тому він не є
таким, що укладений в письмовій формі.

Ухвалою судді від 26.10.2012 року
зустрічний позов прийнятий до розгляду
та об'єднано його вимоги з первісним
позовом ПАТ КБ «Приват Банк».

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 06.12.2013 року, залишеним в силі
ухвалою Апеляційного суду Івано -
Франківської області від 06.02.2014 року,
первісний позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 45837,60 грн., 458,38 грн. витрат по
оплаті державного мита та 120 грн. витрат
на ІТЗ. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

В травні 2014 року ОСОБА_3 подав заяву про
перегляд рішення суду за
нововиявленими обставинами, мотивуючи
тим, що Дніпропетровським районним
судом Дніпропетровської області від
17.10.2011 року ухвалено рішення з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той предмет і з тих підстав, що у даному
спорі.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 07.08.2014 року заяву ОСОБА_3 про
перегляд рішення Івано-Франківського
міського суду від 06.12.2013 року
задоволено частково. Закрито
провадження у справі в частині вимог
первісного позову ПАТ КБ «Приват Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором у розмірі 32859
грн. Скасовано рішення
Івано-Франківського міського суду від
06.12.2013 року у справі за позовом ПАТ КБ
«Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ
«Приват Банк» про визнання кредитного
договору недійсним та встановлення
нікчемності кредитного договору за
нововиявленими обставинами та
ухвалено нове рішення. Первісний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 12978,60 грн., 129,79 грн. витрат по
оплаті державного мита та 120 грн. витрат
за ІТЗ розгляду справи. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
вважаючи його незаконним, ухваленим з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав
апеляційну скаргу.

Вказує, що судом не враховано, що
предметом позову за заочним рішенням
Дніпропетровського районного суду від
17.10.2011 року була заборгованість, яка
виникла станом на 19.11.2010 року у розмірі
34859 грн., сторонами у справі були ПАТ КБ
«Приват Банк, ОСОБА_3 та філія ТзОВ
«Українське фінансове агентство
«Верус». Предметом позову за рішенням
Івано-Франківського міського суду була
заборгованість станом на 23.08.2011 року, а
відповідачем ОСОБА_3, яким заявлено
зустрічний позов до банку про визнання
кредитного договору недійсним. Таким
чином суд не врахував, що дані справи не
є тотожними, оскільки змінився
конкретний предмет позову та
суб'єктний склад.

Закриваючи провадження в справі в
частині первісного позову суд не
дослідив розрахунок заборгованості,
періоди виникнення простроченої
заборгованості, погашення за
договором, з яких частин складається
зазначена заборгованість. Таким чином
закриття провадження в частині позову
банку суперечить нормі п.3.ч.1 ст.205 ЦПК
України.

Також саме по собі ухвалення рішення
від 17.10.2011 року без повного та
фактичного виконання відповідачем
зобов'язань не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін Договору й не
звільняє боржника від сплати процентів
за фактичне користування кредитом,
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
передбачених договором.

Представник апелянта зазначає, що
судом помилково зроблено висновок про
те, що рішення Дніпропетровського
районного суду від 17.10.2011 року є
нововиявленою обставиною в розумінні
цивільно-процесуального
законодавства, оскільки не дослідження
даного рішення при розгляді справи в
суді першої інстанції є процесуальним
недоліком розгляду справи, що є
підставою для перегляду судового
рішення в апеляційному/касаційному
порядку або для вирішення питання про
його виконання.

За наведених доводів просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд
у зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення Івано-Франківського міського
суду від 07.08.2014 року відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає не
повністю.

Задовольняючи заяву про перегляд
рішення суду за нововиявленими
обставинами, суд першої інстанції
обгрунтовано врахував наявність
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28.11.2011 року, яким
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість по
кредиту і про існування якого не було
відомо заявнику, внаслідок чого
відбулося подвійне стягнення
заборгованості за одним і тим самим
кредитним договором.

Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 30.03.2012 року «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами»,
нововиявлені обставини - це юридичні
факти, які мають істотне значення для
розгляду справи та існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику, а також
обставини, які виникли після набрання
судовим рішенням законної сили та
віднесені законом до нововиявлених
обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Крім того, нововиявлені обставини
мають підтверджуватися фактичними
даними (доказами), що в установленому
порядку спростовують факти, покладені
в основу судового рішення. Суд має
право скасувати судове рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами
лише за умови, що ці обставини можуть
вплинути на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, та підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 17.10.2011
року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват
Банк» стягнуто заборгованість за
кредитним договором № IFIAAN02000020 від
01.03.2007 року у розмірі 32859 грн. та
солідарно з ТОВ «Українське фінансове
Агенство «Верус» та ОСОБА_3 2000 грн.

Встановлено, що дана заборгованість
стягнута, як дострокове повернення
всієї суми кредитної заборгованості,
відповідно до ст.1050 ЦК України.

Вказане заочне рішення набрало
законної сили та 05.12.2011 року виписано
виконавчі листи. Постановою державного
виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ
від 04.01.2013 року виконавчий лист
повернутий стягувачеві, в зв'язку з
відсутністю майна боржника, на яке
можна звернути стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявнику стало відомо про існування
зазначеного рішення в лютому 2014 року.

В свою чергу, рішенням
Івано-Франківського міського суду від
06.12.2013 року задоволено позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 та стягнуто
достроково заборгованість за тим же
кредитним договором в розмірі 45837,60 грн.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що існування рішення
суду про стягнення заборгованості по
тому ж кредитному договору з боржника,
про яке відповідачу на час розгляду
спору не було відомо, є нововиявленою
обставиною в розумінні ст.361 ЦПК
України.

Проте, вірно визначившись з цим фактом
суд першої інстанції безпідставно
визначив наслідок цієї обставини
закриттям провадження в справі в
частині вимоги про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 32859 грн.
кредитної заборгованості, вважаючи, що
рішення Дніпропетровського районного
суду від 17.10.2011 року ухвалене з приводу
спору між тими ж сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія з висновком суду в цій частині
не погоджується, оскільки суб'єктний
склад та період стягнення
заборгованості в двох справах
відрізняється, а тому необгрунтованим
є застосування п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України в
даній ситуації. За наведених обставин,
оскаржуване рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Натомість, колегія суддів приходить до
висновку, що існування рішення
Дніпропетровського районного суду від
17.10.2011 року впливає на визначення
розміру кредитної заборгованості.

Так, розрахунок заборгованості ОСОБА_3,
поданий банком у даному позові станом
на 23.08.2011 року включає всі суми боргу
відповідача, який виник з 03.03.2007 року,
без врахування рішення
Дніпропетровського районного суду,
яким достроково до закінчення
кредитного договору було стягнуто 30768,62
грн. тіла кредиту, 1954,24 грн.
заборгованості по процентам та штрафи -
500 грн. (фіксована частина) та 1636,14 грн.
(процентна складова). З розрахунку
банку вбачається, що заборгованість по
тілу кредиту становить 31026,82 грн.,
заборгованість за відсотками - 10346,68
грн., заборгованість по комісії - 1070,58
грн. заборгованість з пені - 3393,52 грн.
Співставивши зазначені розрахунки,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
обґрунтованості стягнення з
відповідача 12978 грн. заборгованості за
кредитним договором, як різницю між
розміром заборгованості, заявленою в
позові, та вже стягнутої рішенням
Дніпропетровського районного суду.

Рішення в частині визнання кредитного
договору недійсним та встановлення
нікчемності кредитного договору
колегією не переглядається.

За таких обставин, ухвалене судове
рішення повністю не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для часткового
скасування рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк»
- задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 07 серпня 2014 року в частині
закриття провадження у справі в
частині вимог первісного позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ IFIAAN02000020 від 01.03.2007 року в розмірі 32859
грн. скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський