У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Другої Дубенської
нотаріальної контори, комунального
підприємства «Архітектор» про
визнання нікчемним договору дарування,
за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі
представника ОСОБА_7 на рішення
Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області від 2 червня 2014
року, ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 7 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
нікчемним договір дарування Ѕ частини
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 13
липня 1999 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, який
посвідчений виконуючою обов'язки
нотаріуса Другої Дубенської
нотаріальної контори ОСОБА_9 та
зареєстрований в реєстрі № 1389.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
1999 року позивач подарував сину ОСОБА_8 Ѕ
частину житлового будинку АДРЕСА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. ОСОБА_8 та
ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 10 лютого 1995 року, який було
розірвано 6 липня 2000 року. ОСОБА_6
була зареєстрована з 9 липня1999 року в
будинку АДРЕСА_1, знята з реєстрації 28
липня 2004 року. 13 липня 1999 року
відповідач, скориставшись тим, що
ОСОБА_8 зловживає спиртними напоями та
не усвідомлює значення своїх дій,
схилила до вчинення договору дарування
Ѕ частини вказаного житлового будинку.
Даний договір посвідчений виконуючою
обов'язки державного нотаріуса Другої
Дубенської державної нотаріальної
контори ОСОБА_9 Відповідач не
реєструвала Ѕ частину будинку в КП
«Архітектор» до 2007 року. В будинку не
проживала. Позивач, як спадкоємець
після смерті сина, відноситься до 1
черги спадкоємців, в спадщину вступив
своєчасно, зробив капітальний ремонт в
будинку, сплачує усі платежі. Вважає, що
договір дарування укладений не
уповноваженою особою в порушення п. 1
«Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
№ 18/5 від 14 червня 1994 року що діяла на 13
липня 1999 року. Зазначив, що під час
укладення договору дарування і
замовлення в БТІ
довідки-характеристики, дарувальник не
мав обсягу цивільної дієздатності. В
умовах зазначеного договору дарування
відсутні відомості про факт передачі
на момент укладення договору
дарування, будинку дарувальником
обдарованій відповідно до ст.243 ЦК в
редакції 1963 року.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області
від 2 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 7 серпня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не
погоджуючись з даними рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов виходив з того, що
оспорюваний правочин вчинений щодо
нерухомого майна, він відповідно до
ст.ст.209, 210 ЦК України підлягав
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, що і було
дотримано.

Апеляційний суд, крім іншого послався
на те, що ОСОБА_5 стороною цього
договору не був, тому не має законного
права його оскаржувати через 15 років,
після смерті сина ОСОБА_8

Згідно висновків судів попередніх
інстанцій оспорюваний договір
дарування відповідав усім вимогам
закону, тому підстав для визнання його
недійсним немає.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанції не
відповідає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 13 липня 1999 року між
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір
дарування Ѕ частини житлового будинку
по АДРЕСА_1 який посвідчений виконуючою
обов'язки нотаріуса Другої Дубенської
державної нотаріальної контори
ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі
№1389.

Звернувшись до суду з позовом позивач
посилався на те, що ОСОБА_8
зловживав спиртними напоями і, не
усвідомлюючи значення своїх дій,
вчинив нікчемний правочин. Крім того,
посилався на те, що в.о. нотаріуса
ОСОБА_9 не мала свідоцтва про зайняття
нотаріальною діяльністю, тому не мала
права посвідчувати правочин. Вказував
також і на те, що підпис ОСОБА_8 не
відповідав тим підписам, якими він
підписував документи за життя.

В ході розгляду даної справи судами
не дотримано вимог ч.4
ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, не надано належну
оцінку зібраним у справі доказам, як
кожному окремо, так і у їх сукупності.

Вирішуючи даний спір суди попередніх
інстанцій не визначилися з характером
спірних правовідносин, підставами
пред'явленого позову та нормою права,
яка підлягає застосуванню, не надали
належної оцінки обставинам, на які
позивач посилався в обґрунтування
своїх вимог про визнання договору
дарування нікчемним, застосували до
спірних правовідносин норми ЦК України
(в редакції 2003 року), не врахувавши, що
позивачем ставилось питання про
визнання нікчемним правочину,
вчиненого у 1999 році.

Судам слід було визначитись, з яких
підстав позивач просить визнати
договір дарування нікчемним та, за умов
необхідності, належним чином вирішити
питання про призначення відповідної
експертизи, обговорити питання щодо її
призначення, роз'яснити особам, які
беруть участь у справі обов'язки щодо
доказування і подання доказів,
наслідки не призначення експертизи, а
також положення щодо належності та
допустимості доказів.

Позивач зокрема посилався на те, що
недійсність посвідчення правочину
зумовлена наявністю недотримання
форми встановленої законом та
посвідчення не уповноваженою особою.

Разом з тим, вказаним доводам не
надано належної оцінки. Обставини, на
які посилався позивач не перевірено.

Посилаючись на те, що позивач не має
права на оспорювання договору
дарування, суд апеляційної інстанції
своїх висновків не мотивував, не
врахував, що суд першої інстанції на
наявність такого права або на його
відсутність не посилався.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхневого
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області
від 2 червня 2014 року, ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 7 серпня 2014 року
скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук судді
В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова
І.М. Фаловська