Справа № 274/2181/14-ц
Провадження № 2/0274/1192/14
БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі головуючого судді Хуторної
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житлом,
У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що його
колишня дружина ОСОБА_3 більше двох
років без поважних причин не проживає
по місцю своєї реєстрації, у будинку
АДРЕСА_1. Вона не несе витрат по сплаті
комунальних послуг, витрат по
утриманню будинку, не приймає участі у
спільному побуті. Посилаючись на
положення ст. ст..71, 72 Житлового
кодексу УРСР, ст. ст. 383 та 405 ЦК
України позивач просить визнати
ОСОБА_3 такою, що втратила право на
користування житловим будинком
АДРЕСА_1. Визнання її такою, що втратила
право на користування вказаним житлом
йому необхідне для зняття її з
У судовому засіданні позивач позов
підтримав з підстав, вказаних у
позовній заяві. Доповнив, що фактично
будівництво будинку було завершено
десь у 1996 році. Дружину він з дому не
виганяв. З нею не спілкується вже на
Представник позивача позов підтримав.
Відповідачка, будучи повторно
повідомленою про дату та час судового
засідання, за адресою зареєстрованого
місця проживання, у судове засідання не
Зі згоди позивача, судом ухвалено, -
проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази, суд приходить до
висновку про відмову у задоволення
позову з таких підстав.
Як вбачається з рішення Бердичівського
міськрайонного суду від 14.04.2014 року про
розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
вони з 16.06.1990 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. Рішення про
розірвання шлюбу набрало чинності
25.04.2014 року ( а.с. 8).
Свідоцтво про право власності на
будинок АДРЕСА_1 видано на ім'я ОСОБА_1 09
квітня 2014 року ( а.с. 9-10).
Відповідно до рішення виконкому
Гришковецької селищної ради № 1 від
22.01.1998 року АДРЕСА_1 перейменовано на
АДРЕСА_1 ( а.с. 30).
З довідки, виданої Гришковецькою
селищною радою від 24.04.2014 року та
показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5
дійсно вбачається, що відповідачка
ОСОБА_3 не проживає у АДРЕСА_1 з 2012 року.
Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування житлом у разі відсутності
його без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
будинку або законом.
Поряд з тим, статтею 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
За ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.
Статтею 60 Сімейного кодексу України
передбачено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Будь-якого належного та допустимого
доказу того, що будинок АДРЕСА_1 є
особистим майном позивача у
відповідності до ст. 57 СК України
ОСОБА_1 суду не надав.
Таким чином у суду відсутні підстави
позбавити права користування
відповідачки майном, співвласником
якого вона є, виходячи з презумпції
спільного майна подружжя.
Посилання позивача у позові на ч.1 ст. 71
та ст. 72 Житлового кодексу УРСР зайве,
оскільки дані норми закону не
регулюють правовідносини щодо виникли
між сторонами. За ч.1 ст. 71 та ст. 72 ЖК
УРСР передбачено збереження жилого
приміщення за тимчасово відсутніми
громадянами та визнання їх такими, що
втратили право на користування
будинком державного чи громадського
Керуючись ст.ст.10,11,60, 213-215, 224-226 ЦПК
України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право на користування житлом
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга позивачем протягом 10 днів з
моменту його проголошення до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте
Бердичівським міськрайонним судом за
письмовою заявою відповідача поданою
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

У разі залишення заяви відповідача про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Головуючий - суддя:

І.Ю. Хуторна