РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2014

Хмельницький міськрайонний суд

в складі : головуючого-судді Сарбея О.Ф.,

секретаря Беднарської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмельницькому
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - служба у справах
дітей Хмельницької міської ради, про
відібрання малолітньої дитини,-

встановив:

22 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання
малолітньої дини. Свої вимоги позивач
мотивувала тим, що у неї з відповідачем
від шлюбу є спільна дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач без згоди
позивача забрав сина та утримує його в
себе, не дозволяючи позивачу, його
матері з ним бачитись та спілкуватись.
Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 25.05.2014 року визначено місце
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його
матір'ю - ОСОБА_1, проте дане рішення
відповідачем не виконується.

У зв'язку з наведеним позивач просить
суд зобов'язати відповідача передати
дитину -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, їй на
виховання та утримання з наданням
права на відібрання дитини у
примусовому порядку.

В судовому засіданні позивач та її
представник вимоги позову підтримали.

Відповідач в судовому засіданні
заперечив проти задоволення позову,
вказавши, що дитині буде краще
проживати з ним, а позивач не в змозі
надати сину нормальне виховання.

Представник третьої особи - служби у
справах дітей Хмельницької міської
ради в судовому засіданні не
заперечила проти задоволення позовних
вимог.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши наданні докази, суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Судом об'єктивно встановлено, що з
03.02.2010 року сторони перебували у шлюбі,
від якого у них народився спільний син
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Хмельницького міськрайонного суду від
24.12.2013 року шлюб між сторонами
розірвано. Сторони не проживають разом.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановленні судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 25.05.2014 року (набрало законної
сили 05.06.2014 року) встановлено, що 30.01.2014
року ОСОБА_2 самовільно забрав сина
ОСОБА_4 до себе, та до цього часу
проживає з ним АДРЕСА_1. Цим же рішенням
суду визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_3 разом із матір'ю
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2.

Проте, відповідач ОСОБА_2 категорично
відмовляється віддавати сина його
матері ОСОБА_1 Перший МВ ДВС відмовив у
відкритті виконавчого провадження по
виконанню вищевказаного рішення суду,
мотивуючи відмову тим, що виконавчий
документ не містить заходів
примусового виконання рішення суду.

В статті 6 Декларації прав дитини,
проголошеної Генеральною Асамблеєю
Організації Об'єднаних Націй 20.11.1959
року, встановлено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків і, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Суд задовольняючи позов виходить з
того, що місце проживання малолітнього
ОСОБА_3 визначено з матір'ю ОСОБА_5,
батько - ОСОБА_2 не позбавлений права на
спілкування та побачення з дитиною,
однак проживати малолітньому ОСОБА_3
слід з позивачкою, оскільки вона в
більшій мірі зможе подбати про дитину.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд
-

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 передати дитину -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання та
утримання ОСОБА_1, з наданням останній
права на відібрання дитини у
примусовому порядку.

Звернути рішення суду до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів з дня його проголошення
до апеляційного суду Хмельницької
області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя