Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до прокуратури
Харківської області, прокуратури
Шевченківського району Харківської
області, Шевченківського РВ УМВС
України у Харківській області,
Головного управління МВС України у
Харківській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури, за касаційними
скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 30 грудня 2013 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 8 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду із указаним позовом.
Зазначали, що у 2004 році слідчим відділу
прокуратури Харківської області була
порушена кримінальна справа №18040035
відносно ОСОБА_3. ОСОБА_4, ОСОБА_5 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 5 сі.
191 КК України, а відносно ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 і за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України,
пред'явлено обвинувачення за вказаними
статтями, складено обвинувальний
висновок і кримінальна справа
направлена на розгляд Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області. Постановою Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 26 грудня 2008 року вказана
кримінальна справа направлена
прокурору Харківської області для
проведення додаткового розслідування.
Прокурор Харківської області подав на
цю постанову апеляційну скаргу, яка
апеляційним судом Харківської області
залишена без задоволення. 1 жовтня 2009
року кримінальна справа направлена до
прокуратури Шевченківського району
Харківської області. 3 листопада 2010
року дії ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
перекваліфіковані на ч. 3 ст. 190 КК
України і кримінальна справа
направлена до слідчого відділу
Шевченківського РВ ГУМВС України у
Харківській області. 23 грудня 2010 року
постановою начальника слідчого
відділу Шевченківського РВ ГУМВС
України у Харківській області
кримінальну справу закрито за
недоведеністю вини обвинувачених
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відсутністю у
їх діях складу злочину. З 19 липня 2004
року по 23 грудня 2010 року було обрано
запобіжний захід - підписку про
невиїзд. Внаслідок незаконного
притягнення ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_5 до
кримінальної відповідальності їм була
спричинена майнова і моральна шкода,
яку вони оцінюють у 10000 грн кожному і
208000 грн кожному, відповідно.
Посилаючись на наведене, просили
задовольнити позов.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 30 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 8 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково. Стягнуто з
Державного казначейства України за
рахунок Державного бюджету України
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на відшкодування
моральної шкоди по 15000 грн кожному та 1000
грн на відшкодування витрат на правову
допомогу кожному. У задоволенні іншої
частини позову відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані
судові рішення, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про стягнення моральної шкоди суд
апеляційної інстанції визначаючи її
розмір виходив із ст. 23 ЦК України,
вимог розумності та справедливості.

Однак повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року
№ 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом (ст.
13 Закону та п. 17 Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» затвердженого
наказом Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури та
Міністерства фінансів України від 4
березня 1996 року № 6/5/3/41.

При визначенні розміру моральної шкоди
апеляційний суд на вказані положення
закону уваги не звернув, стягнув її у
меншому розмірі ніж встановлено
законом.

Крім того, відповідно до ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Вона допускається до участі в розгляді
справи ухвалою суду за заявою особи,
яка бере участь у справі.

Дані про те, що ОСОБА_6 був допущений до
участі в розгляді справи як особа, яка
надає правову допомогу на підставі
ухвали суду, відсутні.

Із журналів судового засідання
вбачається, що останній діяв як
представник позивачів.

Тому, у апеляційного суду не було
підстав стягувати витрати на правову
допомогу.

Допущені апеляційним судом порушення
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи в частині вирішення
вимог про відшкодування моральної
шкоди та стягнення витрат на правову
допомогу, тому судове рішення в цій
частині не може вважатись законним і
обґрунтованим, у зв'язку з чим воно
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині судові рішення
ухвалені з дотриманням норма
матеріального та процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 8 квітня 2014 року у частині
вирішення вимог про відшкодування
моральної шкоди, стягнення витрат на
правовому допомогу скасувати, справу
передати на новий розгляд до цього
суду.

У іншій частині рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 30 грудня 2013 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 8 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Судді: В.І.
Амелін С.О. Карпенко М.І.
Наумчук В.О. Савченко