Справа № 204/3140/13-ц
Провадження № 2/204/106/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Дубіжанської Т.О.

при секретарі
Сорокіній А.С.

за участю позивачки та представника

позивача
ОСОБА_1

за участю відповідача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про визнання
осіб таким, що втратили право
користування жилим приміщенням та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013 року до суду надійшла
позовна заява, у якій позивачі просили
суд постановити рішення, яким визнати
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. В
обґрунтування своїх вимог позивачі
вказали, що ОСОБА_2 перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_4, з 21 серпня 1976 року. 03 квітня 2013
року шлюб між сторонами було розірвано.
Від даного шлюбу подружжя має двох
дітей - сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно
ордеру від 21.02.1981 року, виданого
виконавчим комітетом
Красногвардійської Ради народних
депутатів трудящих м. Дніпропетровська
на підставі списків ДЕВЗ, де працював
ОСОБА_2, було передано у користування
родині з трьох осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Всі члени родини заселилися до
вказаної квартири, а після народження
ОСОБА_1 27.02.1981 року його було
зареєстровано за вказаною адресою. У
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відносини не склалися
та з літа 1993 року вона стала проживати з
іншим чоловіком в будинку своїх
батьків, а саме будинку АДРЕСА_2. Діти -
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - спочатку залишилися
проживати з батьком у спірній квартирі.
Проте, згодом ОСОБА_1 став мешкати на
дві родини, а з 2011 року став постійно
мешкати з матір`ю. Таким чином, протягом
тривалого часу відповідачі не мешкають
у спірній квартирі. Всі витрати по
утриманню квартири та витрати
житлово-комунальним послугам ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 несуть самостійно. У зв'язку з
чим, позивачі вимушені звернутися до
суду з даними позовним вимогами.

В лютому 2014 році ОСОБА_1 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою, в
якій просив усунути йому перешкоди в
користуванні житловим приміщенням,
шляхом його вселення у буд. АДРЕСА_1. В
обґрунтування свої вимог позивач
посилається на те, що він з 27.02.1981 року
проживав з батьками у буд. АДРЕСА_1. По
вищевказаній адресі були
зареєстровані та проживали: ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1
народився син ОСОБА_7. Потім у ОСОБА_1
з`явився співмешканець - ОСОБА_8, який
приблизно з 2008 року також став
проживати по вищевказаній адресі.
Після цього в позивача з ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 склалися напружені стосунки,
через те, що останні стали постійно
зловживати алкоголем, вчиняти сварки
та бійки з позивачем, створювати
нестерпні умови для його подальшого
проживання по вищевказаній адресі, а
згодом взагалі стали чинити перешкоди
у користуванні житлом. З січня 2012 року
позивач вимушено не проживає по
вказаній адресі, де залишилися його
власні речі одяг. За наявними фактами
позивач звертався до правоохоронних
органів. Позивач вважає, що саме через
поведінку та неправомірні дії вказаних
осіб, він не проживає за місцем
реєстрації та вимушений проживати у
своїх друзів, знайомих, орендувати
житло. Через вказані обставини, позивач
був вимушений звернутися із зустрічним
позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.02.2014 року зустрічний
позов ОСОБА_1 було прийнято до
спільного розгляду з первісним
позовом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
в своїх інтересах та як представник
позивача ОСОБА_2 підтримала позовні
вимоги та просила їх задовольнити,
посилаючись на підстави зазначені в
позовній заяві, а в задоволенні
зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1
в судовому засіданні первісний позов
не визнав та просив в його задоволені
відмовити, свій зустрічний позов
просив задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання
не з`явилася, повідомлялася належним
чином про день та час судового
розгляду. Але 16 квітня 2014 року ОСОБА_4
надаючи суду пояснення вказала, що вона
з 2003 року не проживає в спірній
квартирі, проти задоволення позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині визнання її
втратившою права користування
житловим приміщенням по АДРЕСА_1 не
заперечувала. Стосовно вимог про
визнання втатившим ОСОБА_1 права
користування вказаною квартирою
заперечувала в повному обсязі.

Вислухавши сторони та свідків,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що первісні позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, а зустрічні
позовні вимоги необхідно задовольнити
в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

У судовому засіданні встановлено, що 21
серпня 1976 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено шлюб, який було
зареєстровано Красногвардійським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актова
запис 779 (а.с.5).

Від даного шлюбу сторони мають двох
повнолітніх дітей - сина ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Згідно ордеру № 85 серія Д від 21.02.1981
року, виданого виконавчим комітетом
Красногвардійської Ради народних
депутатів трудящих м. Дніпропетровська
на підставі списків ДЕВЗ, де працював
ОСОБА_2, було передано у користування
родині з трьох осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
(а.с.9). Всі члени родини заселилися до
вказаної квартири, а після народження
ОСОБА_1 27.02.1981 року його було
зареєстровано за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 народився син -
ОСОБА_7, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 народилася донька
ОСОБА_9, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб (а.с.13).

Відповідно до рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2013 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
розірвано (а.с.6).

Згідно довідки Об`єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Виборзький» про склад сім`ї
від 07 листопада 2011 року, в квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи:
ОСОБА_2 (батько), ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_1
(син), ОСОБА_3 (донька) та її діти - ОСОБА_7
та ОСОБА_9 (а.с.8).

Із актів Об`єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Виборзький» від 25 квітня 2013 року
вбачається, що ОСОБА_4 з 1993 року не
проживає за адресою по АДРЕСА_1, а
ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою
з 2011 року, квартиру не відвідують,
власних речей в квартирі не мають
(а.с.15-18).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні відповідачка по
первісному позову ОСОБА_4 пояснила, що
вона з 2003 року не проживає в спірній
квартирі, комунальні послуги не
сплачує. Тобто факт не проживання
відповідачки більше шести місяців у
спірній квартирі підтверджено та
визнано у судовому засіданні сторонами
по справі.

Таким чином, позовні вимоги за
первісним позовом про визнання ОСОБА_4
втратившою права на користування
житловим приміщення - квартирою
АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно вимог ч. 4 та ч. 5 ст. 9
Житлового кодексу України - ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення.

Відповідно до статті 47 Конституції
України - кожен має право на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», відповідно до п. 10 у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
Житлового кодексу України), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.
Наймачеві або членові його сім'ї, який
був відсутнім понад встановлений
законом строк без поважних причин, суд
вправі з цих мотивів відмовити в позові
про захист порушеного права (вселення,
обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Посилання відповідача ОСОБА_1 на його
відсутність понад встановлений строк
(не проживання) у квартирі більше шести
місяців через поважні причини знайшли
своє підтвердження в суді. Оскільки, із
висновку начальника
Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС
України Дніпропетровської області про
результати перевірки інформації, що
надійшла до чергової частини від 09.12.2013
року вбачається, що ОСОБА_3, яка мешкає
по АДРЕСА_1, не впускає свого рідного
брата ОСОБА_1 у вищевказану квартиру
(а.с.74). Через напружені стосунки між
ОСОБА_1, його сестрою та її
співмешканцем ОСОБА_8, які останнім
часом стали вчиняти сварки та бійки з
ОСОБА_1, відповідач був вимушений
звернутися до Красногвардійського РВ
ДМУ ГУМВС України із заявою за фактом
нанесення йому тілесних ушкоджень
(а.с.77-86). Факт виявлення тілесних
ушкоджень середньої тяжкості
підтверджується копією висновку
спеціаліста судово-медичного експерта
КЗ «Дніпропетровське обласне бюро
судово-медичної експертизи» ДОР» № 3626
від 29.08.2013 року (а.с.86-88). Через
неправомірні дії вказаних осіб,
відповідач не проживає за місцем
реєстрації, у зв'язку з чим був
вимушений орендувати житло, що
підтверджується договором оренди
квартири № 16/01-12 (а.с.69-71). Крім того,
поважність причини не проживання
відповідача за місцем реєстрації, а
саме постійні конфлікти між
співмешканцем позивачки ОСОБА_1 -
ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_1 також
підтверджено у судовому засіданні
поясненнями свідків.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, позовні вимоги за
первісним позовом про визнання ОСОБА_1
таким, що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1 є безпідставними і
необґрунтованими, та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Враховуючи зазначені вимоги закону,
суд вважає, що зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_1 про усунення йому перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом
його вселення підлягають задоволенню,
оскільки перешкоди створені ОСОБА_1 та
її співмешканцем ОСОБА_8 позбавляють
позивача користуватися та
розпоряджатися належним йому на праві
власності нерухомим майном. Крім того,
дані факти підтвердили допитані у
судовому засіданні свідки зі сторони
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12

Тому, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що необхідно
усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом
його вселення у вказане житлове
приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Оскільки позовні вимоги
позивачів за первісним позовом
задоволенні частково, то з
відповідачки ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
необхідно стягнути сплачений судовий
збір за подачу позову у розмірі 114 грн. 70
коп. Що стосується судових витрат за
зустрічним позовом, то суд вважає
необхідним стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір
за подачу позову у розмірі 243 грн. 60 коп.,
оскільки даний позов було задоволено
повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 9, 64, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1
про визнання осіб таким, що втратили
право користування жилим приміщенням -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
а саме квартирою АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням
шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір за подачу
позову у розмірі 114 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір за подачу
позову у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Т.О. Дубіжанська