АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

09 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: Інспекція Державного
Архітектурного контролю у
Дніпропетровській області про
зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року,
-

В С Т А Н О В И В:

10 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що він є власником
домоволодіння та земельної ділянки,
розташованих за адресою АДРЕСА_2. Поруч
з земельною ділянкою, яка належить
позивачу, на земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_1 відповідач будує
нежитлове приміщення без документів,
які б надавали йому дозвіл на
проведення будівельних робіт, тобто
будівництво відбувається без законних
підстав, чим порушуються права
позивача. Тому ОСОБА_2 просить суд
зобов'язати відповідача знести
нежитлове приміщення яке знаходиться
за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про зобов'язання вчинити певні дії -
відмовлено в повному обсязі (т. 1
а.с.231-234).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі (том 1 а.с. 237-239).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є власником домоволодіння та
земельної ділянки розташованих за
адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно (а.с.7) та державним
актом на право власності на земельну
ділянку (а.с.127).

На підставі декларації Інспекції
Державного архітектурно - будівельного
контролю у Дніпропетровській області
від 27 вересня 2013 року за № ДП 65
(а.с. 19-20), на земельній ділянці, яка
розташована за адресою АДРЕСА_1, та
належить ОСОБА_3, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку (а.с. 130) розпочато
будівництво індивідуального житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, який є об'єктом 11 категорії
складності. Відповідно п.2 ч. 1 ст. 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» замовник
має право виконувати будівельні роботи
після: реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I-III
категорій складності. До початку
будівництва Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю у
Дніпропетровській області була
зареєстрована декларація про
будівництво індивідуального житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1, що
підтверджується декларацією № ДП
61 від 27 вересня 2013 року (а.с.19-20).

Листом головного архітектурно -
планувального управління
Дніпропетровської міської ради від 08
січня 2014 року, зазначено, що за адресою
АДРЕСА_1 виконується будівництво
п'ятиповерхового будинку. Головним
архітектурно - планувальним
управлінням м. Дніпропетровська по
об'єкту за вказаною адресою надавались
містобудівні умови і обмеження
забудови земельної ділянки від 12
вересня 2013 року № 10/1673 (замовник
ОСОБА_3.) якими передбачено граничну
допустиму висоту будівлі два поверхи
(без урахування мансардного поверху)
(а.с. 43). Але листом головного
архітектурно - планувального
управління Дніпропетровської міської
ради від 18 березня 2014 року зазначено,
що в листі головного архітектурно -
планувального управління
Дніпропетровської міської ради від 08
січня 2014 року помилково вказано про
будівництво п'ятиповерхового будинку.
Невірно зазначена кількість поверхів
пов'язана з тим, що на момент розгляду
споруда знаходилась в стадії
будівництва й встановити остаточну
кількість поверхів було неможливо (а.с.
66).

Згідно висновку №2647 від 06 лютого 2014
року експертного будівельно -
технічного дослідження, виконаного
Науково - дослідним інститутом судових
експертиз, об'єктом дослідження був
індивідуальний житловий будинок, який
розташований за адресою АДРЕСА_1, та
призначений для проживання; техніко -
економічні показники будівлі: площа
будівництва 255,3 кв.м., етажність - 3
поверхи, загальна площа - 633,08 кв.м.
Проект будівництва індивідуального
житлового будинку, який розташований в
АДРЕСА_1 відповідає діючим на даний час
будівельним нормам та правилам України
та забезпечує безпечну для життя та
здоров'я людей експлуатацію об'єкта.
Проект будівництва індивідуального
будинку з господарськими будівлями
відповідає містобудівним вимогам та
обмеженням забудівлі земельної
ділянки, які видані Головним
архітектурно - планувальним
управлінням Дніпропетровської міської
ради 12 вересня 2012 року за № 10/1673 (а.с.
67-77).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідач не притягувався до
адміністративної відповідальності у
зв'язку з будівництвом, а будівництво
вищевказаного об'єкту проводиться
відповідно до робочої документації з
дотриманням вимог містобудівного
законодавства, що підтверджується
листом інспекції державно
архітектурно - планувального контролю
у Дніпропетровській області № А-442/09
від 28 квітня 2014 року (а.с. 169), відсутні
істотні порушення будівельних норм і
правил та істотні відхилення від
проекту, які б суперечили суспільним
інтересам або порушували права інших
осіб, а також, що знесення об'єкту
можливо лише, якщо не можливо здійснити
його перебудову.

Вказані висновки суду відповідають
нормам матеріального та
процесуального права. Так, частина 1
статті 375 ЦК України передбачає, що
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво іншим особам.
Частиною 7 ст. 376 ЦК України передбачено,
що у разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову. Якщо проведення такої
перебудови є неможливим або особа, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
відмовляється від її проведення, таке
нерухоме майно за рішенням суду
підлягає знесенню за рахунок особи, яка
здійснила (здійснює) будівництво.
Особа, яка здійснила (здійснює)
самочинне будівництво, зобов'язана
відшкодувати витрати, пов'язані з
приведенням земельної ділянки до
попереднього стану.

Відповідно абзацу 1 п. 22 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами ст. 376 ЦК України» № 6 від 30
березня 2012 року знесення є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використанні усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Згідно ст. 3 Закону
України «Про планування і забудову
території» державний контроль за
плануванням, забудовою та іншим
використанням території здійснюється
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади з питань
містобудування та архітектури,
відповідними спеціально
уповноваженими органами з питань
містобудування та архітектури,
Державною архітектурно - будівельною
інспекцією України та її
територіальними органами, а також
іншими спеціально уповноваженими
органами виконавчої влади.

Позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження свої позовних
вимог, а ст. 57 ЦПК України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення та інших обставин, які
мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета.

Позивач не скористався наданими йому
правами, не обґрунтував свої позовні
вимоги та не надав суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що із матеріалів справи
вбачається та встановлено ухвалою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 01 жовтня 2014 року,
що земельна ділянка по АДРЕСА_2 на якій
розташовано домоволодіння позивача, і
яка зазначена в позовній заяві, не є
суміжною з земельною ділянкою
відповідача, розташованою в АДРЕСА_1.
Земельна ділянка, яка розташована за
адресою АДРЕСА_3, і належить позивачу,
не була предметом розгляду справи, як
об'єкт відносно якого порушуються
права позивача, тому в цій частині
доводи апеляційної скарги є
безпідставними.

Інші доводи апелянта, приведені в
апеляційній скарзі фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: