АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6443/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/7301/13-ц
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 08» вересня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

при секретарі: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 11
листопада 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ФІДОБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «ФІДОБАНК» звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2. В обґрунтування свого позову
посилався на те, що 11.03.2005 року між
ОСОБА_1 та ПАТ «Факторіал-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ФІДОБАНК», укладено кредитний договір
№ 121-п/05, згідно якого банк надав ОСОБА_1
кредит в сумі 114000, 00 доларів США строком
до 10.03.2010 року зі сплатою процентів за
використання кредиту в розмірі 17%
річних. В забезпечення виконання
зобов'язань 14.03.2005 року укладено
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 зі
згоди своєї дружини ОСОБА_2 передав в
іпотеку нерухоме майно - житловий
будинок з надвірними будівлями та
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначив, що 01.03.2010 року банк
звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як солідарного
боржника за договором поруки, про
солідарне стягнення боргу за кредитним
договором. Рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 04.03.2011
року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором. 13.04.2012 року державним
виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ
відкрито виконавче провадження про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та в
ході примусового виконання рішення
суду банку стало відомо про те, що
рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 03.11.2010 року визнано
за ОСОБА_2 право власності ? частину
спірного житлового будинку. Вказав, що
станом на 19.06.2013 року сума
заборгованості ОСОБА_1 становила 450238,24
грн. Просив в рахунок погашення
вказаної заборгованості за кредитним
договором № 121-п/05 від 11.03.2005 року в сумі
450238,24 грн. яка складається із:
заборгованості в гривні - 143600,38 грн. та в
доларах США - 38363,30 доларів США, що
еквівалентно 306637,86 грн., звернути
стягнення на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами, що є
предметом іпотеки та розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних
торгів, за ціною, визначеною на
підставі звіту про оцінку майна
суб'єкта оціночної діяльності в
процедурі виконавчого провадження;
виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, скасувавши
реєстрацію їх місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1; стягнути солідарно з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 сплачений судовий збір в
сумі 114,70 грн. та витрати, пов'язані з
викликом відповідачів до суду на
користь банку.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року
позовні вимоги ПАТ «ФІДОБАНК» -
задоволено частково; звернуто
стягнення на житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами, що є
предметом іпотеки та розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1,
ОСОБА_2 шляхом проведення прилюдних
торгів, за ціною, визначеною на
підставі звіту про оцінку майна
суб'єкта оціночної діяльності в
процедурі виконавчого провадження, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № 121-п/05 від 11.03.2005
року в сумі 450238,24 грн.; виселено ОСОБА_2 з
житлового будинку АДРЕСА_1; у
задоволенні в іншій частині позовних
вимог - відмовлено; вирішено питання
щодо стягнення судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в
яких просили рішення суду - скасувати,
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити. При цьому
посилалися на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважали, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, не звернув
уваги на те, що використання іноземної
валюти як засобу платежу дозволяється
за умови отримання індивідуальної
ліцензії. Крім того, ОСОБА_2 в своїй
апеляційній скарзі зазначила, що вона
не укладала із банком іпотечного
договору, тому не може бути
іпотекодавцем, а також не була майновим
поручителем. Вказала, що вартість
спірного житлового будинку станом на
01.03.2005 року становила 1081100,00 грн., тому
вартість ? частини будинку, яка
належить ОСОБА_1 цілком покриває його
заборгованість за кредитним договором.

Справа неодноразово переглядалася
судами.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційних
скарг вважає, що апеляційні скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно відхилити,
рішення суду - залишити без змін. При
цьому судова колегія виходить з
наступного.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054, 1055, 1056 - 1
ЦК України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
сплатити відсотки. Розмір процентів,
тип процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядок їх сплати за
кредитним договором визначаються в
договорі залежно від кредитного
ризику, наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів. Позичальник зобов'язаний
повернути кредит кредитодавцеві у
термін, встановлений договором.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 11.03.2005 року між
ПАТ «Факторіал-Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № 121-п/05 на
надання кредитної лінії без права
відновлення, згідно умов якого банк
надав ОСОБА_1 кредит в сумі 114000, 00
доларів США строком до 10.03.2010 року зі
сплатою процентів за використання
кредиту в розмірі 17% річних, а ОСОБА_1
зобов'язався повернути кредит,
сплатити проценти, комісійні, можливі
неустойки та інші витрати у порядку та
на умовах, передбачених договором. В
забезпечення виконання зобов'язань
14.03.2005 року між ПАТ «Факторіал-Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір
іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 зі згоди
своєї дружини ОСОБА_2 передав в іпотеку
нерухоме майно - житловий будинок з
надвірними будівлями та спорудами
житловою площею 238, 6 кв. м., загальною
площею - 582, 8 кв. м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, який належав йому на
праві власності на підставі рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 24.01.2005 року,
зареєстрованого в Комунальному
підприємстві «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» 02 березня 2005
року, реєстраційний номер 10057106, номер
запису 1104/9 в книзі:1. Вартість
іпотечного майна за згодою сторін
становила 760000,00 грн. Із заяви від 14
березня 2005 року вбачається, що ОСОБА_2
дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на
передачу в іпотеку житлового будинку
літ. «Б-1», огорожі №1 - 4, колодязя № 5-6 за
адресою: АДРЕСА_1. Рішенням
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 03 листопада 2010 року визнано
за ОСОБА_2 право власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
ст.70 СК України; зареєстровано в КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації» 15.03.2012 року. Рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 04.03.2011 року стягнуто солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором. 13.04.2012 року
державним виконавцем Київського ВДВС
ХМУЮ відкрито виконавче провадження
про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,
однак до теперішнього часу рішення
суду не виконано, борг не погашено.

В суді апеляційної інстанції сторони
підтвердилли, що заборгованість за
кредитним договором не погашено.

Із матеріалів справи вбачається, що
кредитний договір не розірвано, (а. с.
145-147, т. 2). Станом на 19.06.213 року
заборгованість за кредитним договором
склала 450238,24 грн., (а. с. 8, 231 - 248, т. 1, а. с.
1-106, т. 2). Письмові вимоги щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки банком
направлялися за місцем проживання
відповідачів.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
від 05.06.2003 року із змінами та
доповненнями та пунктом 4 іпотечного
договору передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду.

Отже, наявність судового рішення про
стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь
банку заборгованості за кредитним
договором не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення на передане
відповідачами в іпотеку нерухоме
майно.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вказаний
кредитний договір необхідно визнати
недійсним, оскільки його укладено в
іноземній валюті і одночасно підлягає
визнанню недійсним договір іпотеки,
тому в задоволенні позову банку
необхідно відмовити, судовою колегією
не приймаються, оскільки як вбачається
з матеріалів справи ОСОБА_1 позов щодо
визнання кредитного договору та
іпотечного договору недійсними не
пред'являв, ця вимога не була предметом
розгляду в суді першої інстанції, тому
відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України вона
не може бути предметом розгляду і в
суді апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_2 стосовно того, що банк
сплатив судовий збір як за позов
немайнового характеру, хоча він є
майновим, тому позов необхідно
залишити без розгляду, судовою
колегією не приймаються, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
спочатку банк звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3,
як солідарного боржника за договором
поруки про стягнення боргу за
кредитним договором в солідарному
порядку. Рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 04.03.2011 року стягнуто
заборгованість в солідарному порядку з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та постановою
державного виконавця Київського ВДВС
ХМУЮ від 13.04.2012 року відкрито виконавче
провадження. Із роз'яснень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, які містяться в п. 6 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» вбачається,
що вимога заставодержателя про
звернення стягнення на предмет застави
оплачується судовим збором як вимога
немайнового характеру, якщо така
вимога пред'явлена після вирішення
вимоги про виконання основного
зобов'язання (стягнення заборгованості
тощо). У зв'язку з чим сплата банком
судового збору в розмірі 114, 70 грн. як за
позов немайнового характеру
відповідає діючому законодавству.

Твердження ОСОБА_2 стосовно того, що
вона не є іпотекодавцем, так як договір
іпотеки вона не укладала, тому в
задоволенні позову банку необхідно
відмовити, судовою колегією також не
приймаються з наступних підстав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку»
від 05.06.2003 року із змінами та
доповненнями вбачається, що у разі
переходу права власності на предмет
іпотеки від іпотекодавця до іншої
особи, в тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва,
іпотека є дійсною для набувача
відповідного нерухомого майна, навіть
у тому випадку, якщо до його відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою. Особа, до якої перейшло
право власності на предмет іпотеки,
набуває статус іпотекодавця і має всі
його права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 24 січня 2005 року
визнано за ОСОБА_1 право власності на
новостворене майно, а саме на житловий
будинок літ. «Б-1» з надвірними
будівлями за адресою: АДРЕСА_1. За
рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 03.11.2010 року та
витягом про державну реєстрацію прав
від 15.03.2012 року ОСОБА_2 стала власником ?
частини житлового будинку з надвірними
будівлями, який є іпотечним майном за
іпотечним договором від 14.03.2005 року,
укладений з її згоди між банком та її
чоловіком. У зв'язку з чим висновок суду
щодо того, що ОСОБА_2 є іпотекодавцем є
законним та обґрунтованим.

Доводи представника ОСОБА_2 стосовно
того, що сума заборгованості в розмірі
450238,24 грн. неспівмірна вартості
предмету іпотеки, тому в задоволенні
позову банку необхідно відмовити,
судовою колегією також не приймаються,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, зокрема іпотечного договору, за
домовленістю сторін вартість
іпотечного майна визначено в розмірі
760000,00 грн. Звіт про незалежну оцінку
іпотечного майна від 18.12.2013 року, який
проведено за заявою ОСОБА_2 без відома
іпотекодержателя, копія якого
міститься на аркуші справи № 173 - 181, т. 1,
не є належним та допустимим доказом
відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України.
Клопотань щодо проведення судової
експертизи сторонами не заявлялося. Як
вбачається з матеріалів справи інше
майно, а саме транспортні засоби, які
належать ОСОБА_1 на праві власності,
знаходяться в розшуку, (а. с. 214 - 229, т. 1).

Погоджується судова колегія і з
висновком суду щодо виселення ОСОБА_2 з
житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки
частиною 2 статті 39 Закону України «Про
іпотеку» від 05.06.2003 року із змінами та
доповненнями передбачено, що одночасно
з рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення. Судом
встановлено, що в іпотечному майні
зареєстрована тільки ОСОБА_2, тому вона
підлягає виселенню. При цьому
правильно відмовив банку в задоволенні
позову щодо виселення ОСОБА_1, який в
спірному житловому будинку не
зареєстрований і не проживає та в
частині зняття з реєстрації ОСОБА_2,
обґрунтовано зазначивши, що саме
рішення суду про виселення є підставою
для зняття з реєстрації місця
проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, встановивши обставини
справи, надавши належну оцінку наявним
у справі доказам, врахувавши норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
дійшов обґрунтованого висновку щодо
задоволення позову банку. Доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст.
308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

у х в а л
и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
Судді