Ухвала

Іменем України

17 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької
В.С. Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 09 червня 2008 року
ОСОБА_4 уклав із банком кредитний
договір, відповідно до умов якого йому
відкрито кредитну лінію з кредитним
лімітом у 12 тис. грн. У результаті
порушення умов кредитного договору за
ним утворилася заборгованість, яка
станом на 30 квітня 2013 року складає 185 024
грн. 39 коп. Ураховуючи викладене,
позивач просив стягнути з відповідача
зазначену заборгованість.

Рішенням Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 червня
2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі поданих сторонами
документів, які належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), правильно
застосувавши норми ЦК України, які
регулюють кредитні правовідносини,
дійшли до обґрунтованого висновку про
те, що рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 червня 2011 року з відповідача вже
стягнуто заборгованість за кредитом з
нарахованими згідно умов договору
відсотками та пенею. Зазначене рішення
суду виконано 28 вересня 2013 року.
Повторне стягнення вказаних сум
суперечить нормам ЦК України. Вимоги
про стягнення інфляційних та 3 % річних
відповідно до ст. 625 ЦК України позивач
не заявляв.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Умнова О.В.