Справа № 161/6861/14-ц Провадження №
22-ц/773/1392/14 Головуючий у 1 інстанції:
Присяжнюк Л.М. Категорія: 20 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Мудренко Л. І., Русинчука М. М.,

при секретарі Лимар Р. С.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про виконання
умов договору купівлі-продажу, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 7 серпня 2014 року,
-

В С Т А Н О В
И Л А:

В травні 2014 року ОСОБА_1 Звернувся в суд
із заначеним позовм. Покликався на те,
що 15 квітня 2011 року у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що належить підприємцю
ОСОБА_3 придбав товар іноземного
виробництва, унітаз, сидіння, чавунну
ванну. Однак, маючи на меті отримати
знижку при купівлі, замовлення даного
товару оформив на підприємця ОСОБА_4

Крім того позивач вказував, що
розрахувався за придбаний товар
особисто через термінал у магазині
карткою ПриватБанку, сплативши за
покупку 4259 грн. Проте забрав лише
частину товару, а ванну, за
домовленістю з продавцем, мав отримати
лише через місяць 15 травня 2011 року. По
закінченню місячного терміну
відповідач відмовився передати йому
ванну, зіславшись на те, що даний товар
зріс у ціні і потребує доплати.

За таких обставин позивач просив суд
зобов'язати ОСОБА_3 Передати йому ванну
та стягнути з відповідача в його
користь 308 грн. 14 коп. що становить три
процента річних від простроченої суми
боргу, та 243 грн. 60 коп. сплаченого
судового збору.

7 серпня 2014 року рішенням Луцького
міськрайонного суду в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1 просить його
скасувати як незаконне і таке, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права і фактичним
обставинам справи та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга позивача підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
ОСОБА_1 не довів у суді факт винекнення
між ним та відповідачем ОСОБА_3
договірних зобов'язань щодо
купівлі-продажу ванни, а інших позовних
вимог про повернення перерахованих
грошових коштів він не заявляв.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 509 ч. 1 ЦК України
зобов'язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язання
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
наявної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 698 цього Кодексу за
договором роздрібної купівлі-продажу
продавець, який здійснює
підприємницьку діяльність з продажу
товару, зобов'язується передати
покупцеві товар, що звичайно
призначається для особистого,
домашнього або іншого використання, не
пов'язаного з підприємницькою
діяльністю, а покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його.

Отже, зі змісту даної правової норми
слідує, що покупцем за договором
роздрібної купівлі-продажу є фізична
особа, яка придбаває товар для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю, і оплатила його.

Встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 15 квітня 2011 року
позивач ОСОБА_1 у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1», що по АДРЕСА_1, який
належить підприємцю ОСОБА_3, придбав
товар іноземного виробництва: унітаз,
сидіння, чавунну ванну розміром 1,5 х 0,7
метра. Кошти за куплений товар в сумі 4259
грн. сплатив продавцю шляхом
перерахунку на розрахунковий рахунок
магазину із своєї кредитної картки
«ПриватБанку» (а. с. 6 - 8). Однак
замовлення покупця на даний товар, з
метою отримання знижки, з відома
продавця, було оформлене на підприємця
ОСОБА_4 (а. с. 9). З придбаного товару в
день його купівлі позивач отримав у
магазині лише унітаз і сидіння, а ванну,
за домовленістю з продавцем мав
забрати зі складу через місяць.

Також встановлено, що відповідач
ОСОБА_3, будучи власником магазину,
придбаний 15.04.2011 року у даному магазині
товар - чавунну ванну, покупцю ОСОБА_1 не
передав, про що свідчать письмові
звернення позивача до самого
відповідача та у правоохоронні органи
і отримані ним відповіді (а. с. 10. - 15).

Наведені обставини дають підстави
зробити висновок про те, що саме
позивач ОСОБА_1 як особа, яка сплатила
гроші за товар в магазині, через
термінал по безготівковому розрахунку,
є його покупцем, а відповідач ОСОБА_3 як
власник магазину, являється продавцем
даного товару та зобов'язаний передати
покупцеві придбаний товар. Тому вимога
позивача до відповідача про передачу
йому купленої 15 квітня 2011 року в
магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» чавунної ванни
є підставною і підлягає до задоволення.
Також на думку колегії суддів
безпідставними є твердження
відповідача про те, що позивач
пропустив строк звернення з позовом до
суду. Встановлено, що придбаний
позивачем товар 15.04.2011 року, за
домовленістю з продавцем, мав бути
переданий йому через місяць, тобто 15
травня 2011 року, а отже звернення до суду
з даним позовом 6 травня 2014 року було
зроблено ОСОБА_1 в межах трьохрічного
строку позовної давності.

Оскільки суд першої інстанції
відмовляючи позивачу у витребуванні
товару від продавця допустив
невідповідність зроблених висновків
обставинам справи і як наслідок
порушив норми матеріального права, то в
силу вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
прийняте ним судове рішення підлягає
скасуванню з ухваленням по справі в цій
частині нового рішення про задоволення
даної позовної вимоги.

Разом з тим відмова суду першої
інстанції в частині стягнення з
відповідача трьох процентів річних за
період неповернення товару, на думку
колегії суддів, є правильною оскільки
обов'язок продавця передати товар
покупцю у контексті вимог ст. 625 ЦК
України не є грошовим зобов'язанням.

Оскільки судом апеляційної інстанції
частково скасовується рішення суду
першої інстанції та задовольняється
одна із вимог позивача, то у
відповідності з вимогами ч. ч. 1, 5 ст. 88
ЦПК України в його користь слід
стягнути судові витрати по сплаті
судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задоволити, рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 7 серпня 2014 року в даній
справі в частині відмови у зобов'язанні
відповідача передати товар позивачу
скасувати.

Зобов'язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_1
чавунну ванну розміром 1,5 х 0,7 м.
«Continental».

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 308
грн. 14 коп. судових витрат по сплаті
судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий - суддя

Судді