У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 11 вересня 2014
року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи:
адміністрація Корабельного району
Миколаївської області Миколаївської
міської ради, Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації,
Реєстраційна служба Миколаївського
управління юстиції про визнання права
власності на нерухоме майно та
зобов'язання зареєструвати право
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 02
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 19
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати
реєстраційну службу зареєструвати за
нею право власності на нього.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй
належить на праві власності
вищевказаний будинок на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння від 01
жовтня 1963 року, посвідченого
Миколаївським МБТІ за № 273 від 01 жовтня
1963 року.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 протиправно заволоділи
її будинком та зареєстрували за собою
право власності на нього.

В подальшому ця реєстрація була
скасована судовим рішенням.

Проте вона позбавлена можливості
реалізувати своє право власності на
зазначену нерухомість, оскільки
відсутній оригінал
правовстановлюючого документу,
реєстраційна служба відмовляє в
реєстрації її прав власника на
підставі копії вказаного свідоцтва.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила її
позов задовольнити.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 02 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 19 червня 2014 року, позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
цілий літ. А - житловий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 48,10 кв. м, житловою - 26,30
кв. м, вартістю 121 418 грн з прилеглими до
нього господарськими будівлями та
спорудами, які складаються з: літньої
кухні літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ.
Д, літньої кухні літ. Ж, сараю літ. З,
огорожі 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12 та споруд 10,І.

В решті позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що у зв'язку із втратою ОСОБА_4
документу, що посвідчує право
власності на домоволодіння,
відсутністю можливості одержати
дублікат правовстановлюючого
документа у відповідних державних
органах та неможливістю реалізувати
своє право власності, таке право
підлягає визнанню у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Доводи про необґрунтованість рішень
спростовуються матеріалами справи і не
дають підстав вважати, що судами при
розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди попередніх інстанцій з
урахуванням встановлених обставин
справи обґрунтовано дійшли висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 02 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді: Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова