У х в а л а

іменем україни

17 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Маляренка А.В.,

Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Планета», треті
особи: Державна реєстраційна служба
України, Державне підприємство
Міністерства оборони України
«Укрвійськбуд», про визнання права
власності на квартиру,

за касаційної скаргою ОСОБА_3 на заочне
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 19 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Планета»
(далі - ТОВ «Планета»), в якому просив
визнати за ним право власності на
АДРЕСА_1, що знаходиться на 15 поверсі,
загальною площею 87,12 кв. м, житловою
площею 40,04 кв. м, яка розташована по
АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що 09
серпня 2005 року уклав з відповідачем
договір інвестування будівництва
житлового будинку № 2005-22/1, за умовами
якого відповідач, як виконавець за
договором, зобов'язався за рахунок
залучених від нього грошових коштів, в
межах інвестиційного договору від 22
червня 2004 року № 85/2004 з
інвестором-генпідрядником Державним
підприємством Міністерства оборони
України «Укрвійськбуд» (далі - ДП МО
України «Укрвійськбуд»), збудувати і
передати йому спірну квартиру, а він, у
свою чергу, зобов'язався забезпечити
відповідне фінансування об'єкта
інвестування та прийняти його у
власність для особистого проживання.

Позивач зазначив, що житловий будинок,
в якому знаходиться об'єкт
інвестування, прийнятий в
експлуатацію, що підтверджується
сертифікатом серії КВ № 09 про
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації від 15 квітня 2014 року,
проте відповідач не надає йому
необхідні для реєстрації права
власності документи.

Вказав, що свої зобов'язання за
договором виконав своєчасно та у
повному обсязі, однак відповідач
взятих на себе зобов'язань не виконує, у
результаті чого він не може
реалізувати встановлені Конституцією
України право на житло та право
володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю, у
зв'язку з чим просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 19
вересня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
19 листопада 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 відхилено, заочне рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 вересня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій і направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з рішенням якого
погодився й апеляційний суд, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, виходив із того, що
невиконання відповідачем умов
договору інвестування в частині
зобов'язань щодо передачі документів
для оформлення права власності на
квартиру не є достатньою підставою для
визнання за позивачем в судовому
порядку права власності на інвестовану
ним квартиру, оскільки передача (чи її
порядок) спірної квартири відповідачем
- виконавцем за договором саме у
власність позивачу умовами цього
договору не передбачена, а самостійно
оформляти чи видавати свідоцтво про
право власності на квартиру не
уповноважений в силу чинного
законодавства України; при цьому суди
попередніх інстанцій зазначили, що
ОСОБА_3 не звертався до уповноваженого
державного органу щодо оформлення та
видачу свідоцтва про право власності
на новозбудовану квартиру.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що рішення судів попередніх
інстанцій ухвалено із дотриманням норм
матеріального і процесуального права з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 09 серпня 2005 року
між ОСОБА_3 та ТОВ «Планета» було
укладено договір інвестування
будівництва житлового будинку № 2005-22/і,
за умовами якого ТОВ «Планета», як
виконавець за договором, зобов'язалось
за рахунок залучених від ОСОБА_3 коштів
в межах інвестиційного договору від 22
червня 2004 року № 85/2004 з
інвестором-генпідрядником ДП МО
України «Укрвійськбуд» збудувати і
передати ОСОБА_3 обумовлене житло, а
саме: АДРЕСА_1 на 15 поверсі
загальною площею 87,12 кв. м АДРЕСА_1, а
ОСОБА_3 зобов'язався забезпечити
відповідне фінансування об'єкта
інвестування та прийняти його у
власність для особистого проживання
(а. с. 7-12).

ОСОБА_3, виконуючи умови договору
інвестування будівництва житлового
будинку від 09 серпня 2005 року № 2005-22/і,
сплатив грошові кошти у розмірі 283 140
грн (а. с. 16, 17).

Сертифікатом серії КВ № 09,
виданим Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві, підтверджено відповідність
закінченого будівництва об'єкта
проектній документації (а.
с. 15).

Також судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3,
виконавши умови договору інвестування,
16 липня 2013 року звернувся до ТОВ
«Планета» із заявою про надання
документів, необхідних для оформлення
права власності на спірну квартиру,
проте вказана заява залишилась без
реагування (а. с. 31).

Відповідно до вимог ст. 19 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» оформлення права
власності здійснюється за рахунок та
силами забудовника, який забезпечує
правову сторону та надає до
уповноваженого органу необхідні
документи для оформлення інвесторам
свідоцтв про право власності на
профінансовані ними об'єкти
нерухомості.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З огляду на викладене колегія суддів
касаційного суду вважає, що суди
попередніх інстанцій, дослідивши
докази у справі й надавши їм належну
оцінку, правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини, і
дійшли обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову, оскільки
позивач не звертався до уповноваженого
державного органу щодо оформлення та
видачу свідоцтва про право власності
на новозбудовану квартиру, а також не
звертався з позовом про спонукання
відповідача виконати перед ним всі
обумовлені договором зобов'язання.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів касаційного суду дійшла
висновку про відповідність вимогам
закону заочного рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 19 вересня 2013 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від
19 листопада 2013 року.

Докази та обставини, на які посилається
заявник у касаційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
апеляційної інстанції були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від
19 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська