Провадження № 2/755/169/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2014 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Лисенко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна придбаного у період спільного проживання,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна придбаного у період спільного проживання посилаючись на те, що з 2008 року вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. 16.12.2011 року був укладений договір про відкриття рахунку в цінних паперах №8981/11 між ТОВ «Інвестиційно-депозитарний центр «Глобал» та ОСОБА_2 В подальшому, 11.07.2012 року був укладений додатковий договір №1 між ПрАТ «Нео Віта» та ОСОБА_2 до договору про участь у будівництві об'єкту нерухомості № НОМЕР_1 від 16.12.2011 року. Договори були укладені в інтересах сім'ї з метою придбання спільної нерухомості. В березні 2013 року за сіпальні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1. Спільне життя з відповідачем не склалось, примирення неможливе, угоди про добровільний поділ квартири не досягнуто. Тому просить суд встановити факт проживання однією сім'єю; визнати майно спільною сумісною власністю; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1; стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Позивач в судове засідання не з'явилась, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання в якому позовні вимоги визнає та просить розглядати справу у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, за ОСОБА_2 зареєстрована на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 05 березня 2013 року (а.с.8).

В позовній заяві позивач зазначає, що з2008 року по 2013 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2, з яким спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1, а тому дана квартира є спільною сумісною власністю.

Відповідач у своєму клопотанні (а.с.39) підтвердив факт спільного проживання з ОСОБА_1 та факт наявності у спільній сумісній власності нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Тобто, поняття сім'ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов'язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Постановою ПВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», пунктом 20 роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З врахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає доведеним факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з серпня 2008 року по вересень 2013 року.

Що стосується поділу спільно нажитого майна, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Згідно додаткового договору № 1 до договору про участь у будівництві об'єкту нерухомості НОМЕР_1 від 16.12.2011 року (а.с.6) інвестором у фінансуванні будівництва об'єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 виступив ОСОБА_2. 16.12.2011 року був укладений договір про відкриття рахунку в цінних паперах №8981/11 між ТОВ «Інвестиційно-депозитарний центр «Глобал» та ОСОБА_2

Оскільки, відповідач не заперечує того, що договір про участь у будівництві об'єкту нерухомості НОМЕР_1 від 16.12.2011 року укладався в інтересах сім'ї та, що спірна квартира була придбана за спільні грошові кошти під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1, тому квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В зв'язку з викладеним, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3441 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 74 СК України, постановою ПВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ майна придбаного у період спільного проживання задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 з серпня 2008 року по вересень 2013 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 62,3 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3441 грн. судового збору.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. О. Яровенко