Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В., при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
угоди дійсною,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого вказав, що 21 липня
2014 року між ним і відповідачкою ОСОБА_2
укладений договір купівлі-продажу,
згідно умов якого, ОСОБА_2 фактично
передала йому у власність 3/5 частини
житлового будинку АДРЕСА_2, а саме: в
житловому будинку літ. А-1 кімнати 1-4 та
1-3 житловою площею 13,7 кв.м., нежитлову
прибудову літ. А1-1, сарай літ. В-1,
вбиральню літ. Г-1, а позивач, у свою
чергу, прийняв частину будинку і
передав відповідачці обумовлену в
договорі грошову суму в розмірі 12000,00
грн. Зазначена угода дійсно
відповідала внутрішній волі її сторін,
всі істотні умови угоди виконані у
повному обсязі. Однак, не було
дотримано вимоги закону про
нотаріальне посвідчення правочину.
Сталося це через обставини, що не
залежали від волі позивача. При
передачі відповідачці грошових коштів,
між ними були узгоджені всі істотні
умови угоди, в тому числі і щодо її
подальшого нотаріального посвідчення,
яке мало здійснюватися за рахунок
відповідачки. Після передачі грошей,
позивач запропонував відповідачці
нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу будинку, на що вона
пообіцяла зробити це в майбутньому,
посилаючись на свою зайнятість. З того
часу, так і не змогла виконати своє
зобов'язання відносного нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу,
то посилаючись на родинні стосунки, то
на свою постійну зайнятість і
неможливість з'явитися до нотаріальної
контори. Позивач просив визнати
дійсним договір купівлі-продажу 3/5
частини житлового будинку АДРЕСА_2.

Позивач у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи за
його відсутності, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, надала суду заяву про
розгляд справи за її відсутності, позов
визнала та не заперечувала проти його
задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, надав суду заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позов визнав та не заперечував проти
його задоволення.

Суд, дослідивши письмові матеріали,
оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи
визнання позову відповідачами, дійшов
висновку про те, що позов знайшов своє
підтвердження представленими доказами
і підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 124 Конституції України,
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У відповідності до свідоцтва № 4 про
право особистої власності на будівлю
від 05 січня 1988 року, власником
домоволодіння АДРЕСА_2, в цілій частині
є ОСОБА_4.

Згідно договору міни від 25 червня 1993
року, ОСОБА_5 обміняв належну йому
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на 2/5
частини житлового будинку АДРЕСА_2,
належну ОСОБА_4 Цей договір посвідчений
державним нотаріусом Другої
Маріупольської державної нотаріальної
контори Романовою М.В. та
зареєстрований у реєстрі нотаріальних
дій за номером 2-1907.

Відповідно до інформаційної довідки №
26217517 від 01 вересня 2014 року, що видана
реєстраційною службою Першотравневого
районного управління юстиції
Донецької області, на день її
формування за ОСОБА_4 зареєстровано
право власності на 3/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_2, а право
власності на 2/5 частини зазначеного
домоволодіння зареєстроване за ОСОБА_7.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть,
виданого 10 травня 2011 року, ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, до складу спадщини, що відкрилася
08 травня 2011 року зі смертю ОСОБА_4
увійшло 3/5 частини домоволодіння
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

У відповідності до ч. 2 ст. 1223 Цивільного
кодексу України, у разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за
заповітом, а також у разі неохоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
Кодексу.

Згідно свідоцтва про народження,
виданого 02 грудня 1953 року, батьками
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу, 17 листопада 1973 року між ОСОБА_10
та ОСОБА_2 укладено шлюб. Після
укладення шлюбу дружині присвоєно
прізвище «ОСОБА_2».

З викладеного суд дійшов висновку про
те, що матір'ю відповідачки ОСОБА_2
дійсно є спадкодавець, ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу
України, у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Отже, відповідачка ОСОБА_2 є
спадкоємцем першої черги спадкування
за законом після ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 28 травня 2012 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Маріупольської державної
нотаріальної контори Царьовою І.В.,
зареєстрованого в реєстрі за номером
2-468, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як спадкоємці
першої черги спадкування за законом,
прийняли спадщину після ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч. 1 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідач ОСОБА_3 відмовився від
отримання у власність частки у
спадковому майні, яким є 3/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_2.

Враховуючи наведені докази та факт
визнання відповідачами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 обставин, що покладені в основу
позову, судом встановлено, що після
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, спадщину
у вигляді 3/5 частин домоволодіння
АДРЕСА_2, прийняла її донька -
спадкоємець першої черги спадкування
за законом ОСОБА_2

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу
України, незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Отже, спадкове майно у вигляді 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_2, належить ОСОБА_2
з ІНФОРМАЦІЯ_2 - часу смерті спадкодавця
ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України, правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що 21 липня 2014 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у простій
письмовій формі укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до умов
якого, ОСОБА_2 продала за 12000 грн., а
ОСОБА_1 купив 3/5 частини житлового
будинку АДРЕСА_2, а саме: в житловому
будинку літ. А-1 кімнати 1-4 та 1-3 житловою
площею 13,7 кв.м., нежитлову прибудову
літ. А1-1, сарай літ. В-1, вбиральню літ. Г-1.

Відповідно до ст. 219 Цивільного кодексу
України, у разі недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Суд може визнати
такий правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

Згідно технічного паспорту на
індивідуальний житловий будинок,
складеного Першотравневим бюро
технічної інвентаризації, до складу
домоволодіння АДРЕСА_2 входить:
Житловий будинок літ. А-1, загальною
площею 76,2 кв.м., житловою - 34,7 кв.м., який
складається з житлової кімнати площею
13,7 кв.м., коридору площею 8,3 кв.м., ванної
кімнати площею 15,7 кв.м., коридору площею
6,9 кв.м.; Нежитлова прибудова літ. А1-1;
Огорожа № 1; Калитка № 2. На 3/5 частини
будинку доводиться 44,6 кв.м. загальної
площі та 13,7 кв.м. житлової площі.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов
висновку про те, що хоча сторонами і не
додержано вимоги закону щодо
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_2, але фактично
відбулося його повне виконання,
зазначена угода дійсно відповідала
внутрішній волі її сторін, а
нотаріальному посвідченню договору
перешкоджають обставини, що не
залежать від волі позивача, суд вважає
можливим визнати дійсним такий
договір.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 10, 60, 61, 197, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 219, 316, 319, 1216, 1218, 1223,
1261, 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання угоди дійсною - задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу 3/5 частини житлового
будинку АДРЕСА_2, а саме: жилої кімнати
1-4 житловою площею 13,7 кв.м. та
приміщення 1-3, загальною площею 44,6 кв.м.,
що розташовані в житловому будинку літ.
А-1 та нежитлової прибудови літ. А1-1,
укладений 21 липня 2014 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко