Справа № 263/3727/14-ц
Провадження № 2/263/1927/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

9 вересня 2014року

м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя
Донецької області в складі:
головуючого судді
Папаценко П.І., при секретарі
Домановій І.Ф., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Маріуполі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська дистрибуційна компанія»
(далі за текстом ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія») про визнання
накладної недійсною за договором
постачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, у порядку ст.22
Закону України «Про захист прав
споживачів», звернувся до суду із
зазначеним позовом, просив суд визнати
безтоварною та недійсною накладну №999
від 20.08.2012 року, оформлену на його ім'я,
про отримання ним від ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» товару на
загальну суму 90 246,45 грн. В
обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначене наступне.

У 2012 році він працював у ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія» в
якості торговельного агенту, знаходив
покупців продукції компанії -
лікеро-горілчаних виробів, збирав
замовлення покупців, передавав усі
відомості про це в компанію, одержував
гроші готівкою та перераховував їх на
рахунок компанії. Договір постачання
№5 від 1.01.2012 року та накладна №999 від
20.08.2012 року була підписана на вимоги
керівництва компанії, як гарантія його
матеріальної відповідальності перед
компанією. Такі договори постачання та
накладні підписав не тільки він, а
багато інших торговельних агентів
компанії, бо це є схемою матеріальної
відповідальності торговельних
агентів, розробленої фахівцями
компанії. Відповідач відмовився надати
не тільки письмові, а і первинні
документи, облікові реєстри та
бухгалтерську звітність, створені у
формі електронного документа, які
повинні зберігатися на електронних
носіях інформації у формі, що дає змогу
перевірити їх цілісність на цих носіях,
та протягом строку, що не повинен бути
меншим від строку, встановленого для
відповідних документів на папері.
Відпуск товарів зі складу фізичній
особі в податковому обліку
підтверджується, крім названих вище,
наступним документом: податковою
накладною, яка виписується у день
переходу права власності товару від
продавця покупцю і має відповідати
вимогам «Порядка заповнення
податкової накладної», затвердженої
наказом ДПА України 21.12.2010 року №969 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 року за №1401/18696.
Опис (номенклатура) товарів (послуг), їх
кількість, ціна, відповідна сума
податку та загальна сума коштів, що
підлягає сплаті з урахуванням податку
є обов'язковими реквізитами,
передбаченими ст. 201 Податкового
кодексу України. Відповідно до
договору про надання послуг №722У від
08.11.2011 року він, у якості приватного
підприємця - фізичної особи-підприємця
- «Виконавця» повинен був надавати
«Замовнику» - ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» послуги у
сфері інформатизації, а саме по збору,
обробці даних та внесення інформації в
базу даних «Замовника». Фактично він
не тільки збирав таку інформацію, та
надавав компанії, але й знаходив
покупців лікеро-горілчаних виробів,
приймав замовлення на цю продукцію,
передавав ці замовлення в електрону
базу компанії, отримував гроші від
споживачів за цей товар и
перераховував ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» через банки на
спеціальний рахунок. На підставі
договору про надання інформаційних
послуг (ст. 901 ЦК України) ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
не мала підстав для укладення з ним
договору про матеріальну
відповідальність. Дійсно, 01.01.2012 року у
м. Донецьку між «Постачальником» - ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
та «Покупцем» - ОСОБА_1 був укладений
договір постачання №5. Згідно п.1.1 цього
Договору «Постачальник»
зобов'язується передати у власність
«Покупця», як фізичної особи,
роздрібну партію товару, а
«Покупець» зобов'язується як кінцевий
споживач прийняти товар для власного
користування без наміру подальшого
продажу та оплатити його на умовах
даного Договору. Для більш сприятливих
умов постачання товару «Постачальник»
надає «Покупцю» відстрочення оплати
товару, яке узгоджене сторонами у цьому
договорі. Пункт 1.2 цього Договору
передбачено, що найменування та
кількість товару вказується у
накладних, які підписуються
представником «Постачальника» та
«Покупцем». Відповідно до накладної
№999 від 20.08.2012 року він нібито отримав у
«Постачальника» у м. Донецьку 91 позицію
у кількості 4 276 пляшок різноманітних
лікеро-горілчаних виробів для
особистої потреби на 90 246,45 грн. За його
позовом Жовтневий районний суд
м.Маріуполя рішенням по справі
№263/2648/13ц від 08.05.2013 року визнав
недійсним договір постачання №5 від
01.01.2012 року. Ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 18.06.2013 року вказане рішення
залишено без змін. Судами встановлено,
що договір постачання №5 від 01.01.2012 року
укладений між «Постачальником» - ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
та «Покупцем» -ОСОБА_1 є удаваним.
Сторони умисно вчинили цей правочин,
щоб приховати інший. Згідно висновків
фахівців відпуск товарів зі складу
фізичній особі в бухгалтерському
обліку підтверджується наступними
документами:

- накладною, яка обов'язково містить
інформацію про отримувача, асортимент,
кількість, ціну товару та загальну
суму;

- регістром бухгалтерського обліку по
рахунку 70 - «доходи від реалізації» на
якому визнаються доходи
підприємства від продажу товарів. У
даному регістрі відображається
загальна сума продажу товарів,
одночасно з визнанням доходів
відображається заборгованість покупця
перед підприємством, яка обліковується
на рахунку 36 «розрахунки з покупцями та
замовниками». Регістр
бухгалтерського обліку по рахунку 36
обов'язково має містити інформацію про
боржника (отримувача) товару та суму
заборгованості. Заборгованість на
рахунку 36 обліковується у відповідному
регістрі бухгалтерського обліку та
відображається у фінансовій звітності
до моменту оплати покупцем вартості
товару. На вимогу судів надати
накладні, податкові накладні та книгу
обліку податкових накладних ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
ухилялось від здійснення цих дій.
Відсутність первинної документації,
яка повинна була бути разом з
видатковою накладною №999 від 20.08.2012
року, суди розцінили як удаваність
фінансово-господарської операції між
ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія» та ОСОБА_1

20.08.2012 року ОСОБА_1 нібито отримав на
акцизному складі підакцизний товар -
лікеро-горілчані вироби у кількості,
яку не можна винести з цього складу у
сумці самостійно фізичною особою, а
потрібно транспортувати. Вказане
отримання не відповідає вимогам
Податкового кодексу України,
Інструкції перевезення продукції
автомобільним транспортом. Визнання
недійсним договору постачання №5 від
01.01.2012 року є підставою для визнання
недійсною вказаної накладної.
Відомостей про реєстрацію цієї
накладної у Єдиному реєстрі та
присвоєнні їй реєстраційного номеру у
ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія» не надано. Він наполягає на
тому, що ніякого товару по накладній
№999 від 20.08.2012 року не отримував, його
підпис на накладній виконаний ним на
вимоги керівництва, тому вона є
безтоварною.

Позивач в судовому засіданні наполягав
на задоволенні позову на підставах,
зазначених в позовній заяві, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про час, місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, надав суду заперечення проти
позову та заяву про розгляд справи у
його відсутності.

Позивач обґрунтовує свої вимоги
наступним:

- відпуск товарів зі складу фізичним
особам повинен супроводжуватись в
бухгалтерському обліку окрім
накладної ще «регістром
бухгалтерського обліку по рахунку 70 -
«доходи від реалізації» та регістром
бухгалтерського обліку по рахунку 36;

- при «відпуску» алкогольних напоїв їх
перевозка здійснюється за умови
наявності товарно-транспортної
накладної оформленої відповідно до
«Інструкції про застосування форм
товарно-транспортних накладних на
переміщення спирту етилового,
високооктанових кисневих домішок та
алкогольних напоїв» затвердженої
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 28 квітня 2005 р. N 154
(далі;

- позивач перебував з відповідачем у
трудових відносинах і уклав Договір
постачання № 5 від 01.01.2012 року та
підписав спірну накладну в якості
нібито його матеріальної гарантії
перед відповідачем.

З вказаним обґрунтуванням позовних
вимог відповідач не погоджується,
заперечує проти задоволення позову,
посилаючись на наступне:

- вибраний позивачем спосіб захисту
порушеного права не передбачений ч.2
ст.16 ЦК України;

- надання позивачем суду копії рішення
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
від 8.03.2013 року, яким договір постачання
№ 5 від 01.01.2012 року (в межах якого була
оформлена накладна за № 999 від 20.08.2012
року) був визнаний недійсним, як
удаваний, свідчить про те, що позивач
вже скористався способом захисту своїх
цивільних прав у вигляді визнання
правочину недійсним;

Крім того, 12.11.2012 року ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» звернулось до
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
з позовною заявою про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за Договором
постачання № 5 від 01.01.2012 року, ОСОБА_1 в
свою чергу, звернувся до суду зі
зустрічною позовною заявою до ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія» з
вимогою визнати договір поставки № 5
від 01.01.2012 року нікчемним, а накладну №
999 від 20.08.2012 року недійсною. 20.12.2012 року
Жовтневий районний суд м. Маріуполя (по
справі № 2/0519/4765/2012) виніс рішення, яким
позовні вимоги ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» задовольнив,
стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
заборгованість в розмірі 90 246 грн. 35
коп., в задоволені зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовив. Апеляційний суд
Донецької області своєю ухвалою від
4.03.2013 року рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполь від 20.12.2012
року залишив без змін, апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилив. Таким чином, на
даний час рішення Жовтневого районного
суду м.Маріуполя від 20.12.2012 року про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в
розмірі 90 246 грн. 35 коп. набрало
законної сили. В своїй позовній заяві
позивач не визначив нових обставин,
якими би він обґрунтовував свої вимоги.
Посилання в позовній заяві на Закон
України «Про захист прав споживачів» є
безпідставними. Позивач процитував
певні уривки з закону не обґрунтувавши
в чому саме підписана ним накладна №999
від 20.08.2012 року порушує його права як
споживача і в чому полягає
несправедливість. Подаючи дану позовну
заяву в межах Закону України «Про
захист прав споживачів» без
обґрунтування порушення прав позивача,
як споживача, позивач зловживає своїми
правами, а саме: ухиляється від сплати
судового збору, порушує підсудність
розгляду спору, намагається
безпідставно змінити підстави подання
позовної заяви. Таким чином, позивач не
обґрунтував в чому саме підписання ним
накладної № 999 від 20.08.2012 року порушило
його права як споживача та не довів
нові підстави подання позовної заяви
щодо спірних правових відносин,
стосовно яких вже винесене рішення
Жовтневим районним судом м. Маріуполя
від 20.12.2012 року, про відмову в
задоволені зустрічного позову ОСОБА_1
про визнання договору постачання №5
від 01.01.2012 року нікчемним, а накладну №
999 від 20.08.2012 року недійсною, що дає
підстави закрити провадження у справі
згідно ст. 205 ЦПК України. Крім того,
вказана накладна є первинним
документом, який фіксує юридичний факт,
містить в собі інформацію про зміст
господарської операції - передачу
постачальником та отримання покупцем
товару, в певному асортименті,
кількості та за визначеною вартістю,
про що свідчить зміст накладної та
підписи сторін, тому посилання
позивача про недійсність накладної з
приводу порушень відповідачем
бухгалтерського обліку є
неспроможними, оскільки не спростовує
отримання позивачем товару. Є хибними
посилання позивача на недійсність
накладної внаслідок відсутності
товарно-транспортної накладної на
переміщення спирту, оскільки за
договором постачання №5 від 1.01.2012 року,
що діяв на той час, товар передавався
шляхом самовивозу зі складу
Постачальника і позивач отримував
алкогольні напої не як суб'єкт
підприємницької діяльності, а як
фізична особа. В рішенні Жовтневого
районного суду м.Маріуполя (по справі №
2/0519/4765/2012) від 20.12.2012 року суд встановив
той факт, що ОСОБА_1 не перебував у
трудових відносинах з ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія», що в свою
чергу спростовує можливість будь-якого
тиску з боку ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» на ОСОБА_1 при
укладені Договору постачання № 5 від
01.01.2012 року та підписання накладної № 999
від 20.08.2012 року, і тим більш ніяк не може
обумовлювати недійсність накладної. На
підставі наведеного представник
відповідача просив суд відмовити в
задоволені позову або закрити
провадження у справі.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини і
відповідні до них правовідносини.

При вирішенні спірних правових
відносин, суд перш за все керується
наступними вимогами норм
цивільно-процесуального
законодавства.

Згідно із ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

За ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказується при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлені
ці обставини.

У листопаді 2012 року ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» звернулася до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості у розмірі 90246,35 грн.
Обґрунтування позовних вимог
пов'язане з наявністю договору
постачання №5 від 1.01.2012 року та
накладною №999, за якою ОСОБА_1 отримав
товар на вказану суму. (а.с.10-1-102)

У грудня 2012 року відповідач ОСОБА_1
надав суду зустрічний позов, в якому
просив суд визнати нікчемним договір
постачання №5 від 1.01.2012 року, укладений
між ОСОБА_1 та ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія», а накладну
від 20.08.2012 року про отримання ним
лікеро-горілчаних виробів на суму 90246,35
грн. - недійсною. (а.с.103-105)

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 20.12.2012 року
(провадження №2/0519/4765/2012) з ОСОБА_1 на
користь ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія» стягнуто заборгованість у
розмірі 90246,35 грн. та судовий збір у
розмірі 902,46 грн., всього - 91148 грн. У
задоволені зустрічного позову ОСОБА_1
до ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія» про визнання угоди
недійсною відмовлено. (а.с.106-108)

Стосовно вказаної накладної, рішенням
суду від 20.12.2012 року встановлені
наступні обставини:

- згідно з накладною №999 від 20.08.2012 року
ОСОБА_1 від ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» за договором
отримав товар (лікеро-горілчані вироби)
у повному обсязі на загальну суму 90246,35
грн., про що свідчить його власноручний
підпис, при цьому доказів оплати
вартості отриманого товару на адресу
позивача суду відповідачем не надано;

- ОСОБА_1 підтвердив ту обставину, що як
спірний договір постачання та й
накладну до нього він дійсно підписав
власноруч;

- безпідставною є вимога ОСОБА_1
стосовно визнання накладної №999 від
20.08.2012 року недійсною, оскільки зі
змісту ч.1 ст.202 та ч.1 ст.215 ЦК України
недійсним може бути визнаний лише
правочин, тобто дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, а
накладна носить характер
підтвердження певного факту, тому вона
не може були оскаржена у судовому
порядку.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області
від 4.03.2013 року, рішення Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 20.12.2012
року залишено без змін. (а.с.109-112)

18.03.2013 року ОСОБА_1, у порядку ст.22
Закону України «Про захист прав
споживачів» звернувся до суд з позовом
до ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія» про визнання недійсним
договору постачання. (а.с.113-117)

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріполя від 08.05.2013 року визнаний
недійсним, як удаваний договір
постачання №5 від 01.01.2012 року, укладений
між ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія» та фізичною особою ОСОБА_1
(а.с.28-31).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області від 18.06.2013 року,
рішення Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 08.05.2013 року залишено без
змін. (а.с.32-36)

22.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою про перегляд рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 20.12.2012
року за нововиявленими обставинами,
оскільки вказане рішення було
обґрунтоване посиланням на договір
постачання №5 від 1.01.2012 року, який
рішенням суду від 08.05.2013 року був
визнаний недійсним. (а.с.119-121)

Ухвалою Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 26.09.2013 року ОСОБА_1
відмовлено у задоволені заяви про
перегляд рішення суду у зв'язку із
нововиявленими обставинами, внаслідок
відсутності обставин передбачених ч.2
ст.361 ЦПК України, а є підстави для
перегляду судового рішення в
апеляційному чи касаційному порядку.
(а.с.112)

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Донецької області від 28.10.2013 року,
ухвала Жовтневого районного суду
м.Маріуполя від 26.09.2013 року залишена без
змін. (а.с.32-36)

На теперішній час договір постачання
№5 від 01.01.2012 року, укладений між ТОВ
«Українська дистрибуційна компанія»
та фізичною особою ОСОБА_1 визнаний
недійсним, як удаваний.

За вказаним договором: одиниця виміру
кількості товару, ціна та загальна
кількість товару зазначаються в
накладних, що є невід'ємною частиною
договору; загальна сума даного
договору складається з сум вартості
товару, вказаних в накладних.

Отже, умовами договору було
передбачене отримання ОСОБА_1 товару
не один раз і не за однією накладною.

Наявність рішення суду про визнання
недійсним, як удаваного договору
постачання №5 від 01.01.2012 року,
укладеного між ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» та фізичною
особою ОСОБА_1, не є похідною підставою
для визнання безтоварною накладної
від 20.08.2012 року, виписану на ім'я ОСОБА_1,
оскільки останній отримав
лікеро-горілчані вироби на загальну
суму 90246,35 грн., про що засвідчив
особистим підписом в накладній.

Вказане твердження ОСОБА_1 не
спростоване по теперішній час,
внаслідок відсутності доказів оплати
вартості отриманого товару на адресу
ТОВ «Українська дистрибуційна
компанія». Такого висновку прийшов суд
при ухваленні рішення суду від 20.12.2012
року.

Самі посилання позивача ОСОБА_1 в
обґрунтування позовних вимог на
порушення ТОВ «Українська
дистрибуційна компанія» податкового
законодавства, бухгалтерського обліку
є неспроможними, оскільки не
спростовують отримання ним товару.
Якщо такі порушення, що не є предметом
спірних правових відносин, мали місце,
вони повинні бути дослідженні не в
цьому провадженні, а досліджені
відповідними компетентними органами,
до яких ОСОБА_1 не звертався.

Недійсність спірної накладної №999 від
20.08.2014 р. не може оскаржуватись у
судовому порядку, оскільки сама по собі
вона не є правочином, тому суд з цього
приводу погоджується з висновком,
наведеним в рішенні суду від 20.12.2012
року.

Керуючись
ст.ст.3,8,10,11,31,58-61,88,118,119,208-209,212-215,218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 у задоволені позову до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська
дистрибуційна компанія» про визнання
накладної №999 від 20.08.2012 року
безтоварною та недійсною за договором
постачання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участі у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
П.І.
Папаценко