Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2014 року
м. Бар

Барський районний суд Вінницької
області

в
складі: головуючого, судді
Хитрука В.М.

при секретарі Грабчак І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання нікчемного
правочину договору купівлі-продажу
нерухомого майна дійсним, визнання
права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач
вказав, що 16.02.2014 року він купив в ОСОБА_2
житловий будинок з належними до нього
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Одразу після укладення договору
відбулась передача грошей продавцю та
відповідно позивачеві було передано
правовстановлюючі документи та ключі
від будинку, він ним користується.
Однак, даний договір повинен бути
посвідчений в нотаріальній конторі.
ОСОБА_2 зобов'язалася посвідчити даний
договір в нотаріальній конторі на
протязі місяця з моменту передачі
грошей, що підтверджується розпискою,
де відповідачка вказала, що
зобов'язується після спливу
шестимісячного строку з моменту смерті
своєї спадкодавиця - ОСОБА_3, оформити
спадщину на своє ім'я та належним чином
укласти договір купівлі-продажу
житлового будинку з належними до нього
будівлями та спорудами. Спадкодавиця -
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
збігу 6 місяців укладення договору
позивач неодноразово звертався до неї,
щоб вона прийняла спадщину та отримала
свідоцтво про право на спадщину і
відповідно оформила договір
купівлі-продажу. Спадкоємцем майна
померлої ОСОБА_3 є діти ОСОБА_4 та
ОСОБА_2. Спадщину вона прийняла шляхом
подачі заяви в нотаріальну контору,
однак відмовилася від подальшого
оформлення спадкових прав та від
належного оформлення договору
купівлі-продажу за браком коштів та
часу. Фактично договір купівлі -
продажу майна між позивачем та ОСОБА_2
відбувся, але не оформлено в
нотаріальному порядку. Як наслідок
позивач не може провести державну
реєстрацію нерухомого майна та стати
його власником. А тому він змушений
звертатися до суду з позовом та просив
постановити рішення, яким визнати
нікчемний правочин купівлі-продажу
житлового будинку, укладений між ним та
ОСОБА_2 дійсним, визнати за ним право
приватної власності на житловий
будинок з належними до нього будівлями
та спорудами, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився, надав суду
письмову заяву, в якій зазначив, що свої
позовні вимоги підтримує повністю та
наполягає на їх задоволенні, просив
справу розглянути без його участі.

Відповідачка по справі ОСОБА_2
позов визнала повністю, не
заперечувала проти його задоволення,
просила справу розглядати без її
участі, про що зазначила в письмовій
заяві до суду.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки сторони не з'явилися у судове
засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, прийнявши визнання
позову відповідачем, оскільки це не
буде суперечити закону і не
порушуватиме прав сторін та свобод чи
інтересів інших осіб, вважає, що позов
доведений та обґрунтований і його
необхідно задовольнити в повному
обсязі. До такого висновку суд дійшов з
наступного.

Так, згідно свідоцтва на право
особистої власності на жилий будинок,
виданого 15.10.2008 року Копайгородською
селищною радою Барського району
Вінницької області, зареєстрованого в
Барському районному бюро технічної
інвентаризації Вінницької області
15.10.2008 року за реєстровим №254,
власником жилого будинку з належними
до нього будівлями та спорудами, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є
ОСОБА_3.

Наявність та вартість
нерухомого майна підтверджується
долученою до матеріалів справи копією
висновку суб'єкта господарювання ФОП
ОСОБА_6 м. Бар Вінницької області, №103
виданого 25.06.2014 року.

Позивач 16.02.2014 року купив в ОСОБА_2
вказаний житловий будинок з належними
до нього будівлями та спорудами. Про
отримання грошей вона написала
власноручно розписку. Після купівлі
будинку позивач отримав від неї ключі,
правовстановлюючі документи, почав
користуватися будинком, проживати в
ньому.

Після укладення договору позивач
неодноразово звертався до ОСОБА_2, щоб
вона прийняла спадщину та отримала
свідоцтво про право на спадщину, і
відповідно , оформила купівлю-продаж
житлового будинку. Факт смерті
спадкодавиці підтверджується копією
свідоцтва про її смерть Серія НОМЕР_1,
виданого виконкомом Копайгородської
селищної ради Барського району
Вінницької області 09.0112.2013 року.

Спадкоємцям майна померлої є її діти
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який подав заяву № 406
30.05.2014 року до Барської державної
нотаріальної контори, в якій зазначив,
що відмовився від належної йому частки
спадкового майна, яке залишилось після
ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2.

ОСОБА_2 прийняла спадщину у
встановленому законом порядку шляхом
подачі заяви про прийняття спадщини в
Барську державну нотаріальну контору
Вінницької області, однак в подальшому
відмовилася від оформлення спадщини
для належного оформлення договору
купівлі-продажу нерухомого майна.
Інших спадкоємців за законом та
заповітним розпорядженням, а також
осіб, які мають право на обов'язкову
частку в спадковому майні, немає. Тому
вона є відповідачкою по справі.

Сторонами у справі вказані
обставини не заперечуються і вони
підтверджуються належними та
допустимими доказами, що є у матеріалах
справи. Крім того, відповідачка визнала
позов і таке визнання не суперечить
вимогам закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другої сторони (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Однак, відповідачка, після його смерті
спадкодавиці прийняла спадщину, однак
не отримала свідоцтва про право на
спадщину та в подальшому відмовилася
від виконання умов договору
купівлі-продажу нерухомого майна. Вона
ухиляється від оформлення договору
купівлі - продажу в нотаріальній
конторі при тому, що гроші за проданий
будинок передано згідно розписки. За
таких обставин юридично оформити
договір купівлі - продажу позивач не
має можливості. Як наслідок, він
позбавлений можливості вільно
володіти, розпоряджатися та
користуватися придбаним майном.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Враховуючи те, що придбані позивачем
об'єкти є нерухомим майном, до нього
застосовуються положення ст. 657 ЦК
України щодо форми договору купівлі -
продажу, тобто при укладанні даного
договору не може бути застосована
проста письмова форма, а обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Правова норма, а саме частина 3 статті 640
ЦК України, на час розгляду справи та на
час звернення позивача до суду була
змінена і положення щодо моменту
укладення договору який підлягає
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації - з моменту державної
реєстрації, втратило силу з 1 січня 2012
року, згідно із Законом від 11 лютого 2010
року №1878- VІ, а в силу змін внесених
Законом від 9 грудня 2011 року - з 1 січня
2013 року.

Після внесених змін до частини 3 статті
640 ЦК України її положенням
встановлено, що договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення, а
тому позов про визнання дійсним
договору купівлі-продажу за правилами
частини 2 статті 220 ЦК України не
суперечить цій нормі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

В силу ст.215 ч.2 ЦПК України у разі, якщо
недійсність правочину встановлена
законом, такий правочин є нікчемним,
однак нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» у зв'язку з недодержанням
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених статтями 218 та 220 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Судом встановлено, що
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
як вимагає ст. 203 п. 3 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Позивачем виконано всі,
передбачені законом, умови договору.

За таких обставин суд, керуючись
ст.ст. 130, 174 ЦПК України, ст. 655, 657, 662, 629,
392, 203, 204, 215, 218,220, 331 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України 06.11.2009 № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати нікчемний правочин
купівлі-продажу житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на житловий будинок (літера
«А»), житловою площею 27,80 м.кв. та
загальною площею 54,9 м.кв., з належними
будівлями та спорудами, а саме:
прибудова літера «а», літня кухня
літера «Б», хлів літера «В», хлів літера
«Г», погріб літера «Д», паркан літера «
1», ворота літера « 2», хвіртка літера «
3», що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: