Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3840/14 Головуючий у 1
інстанції Нікандрова С.О.
Суддя-доповідач Панкеєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 21 липня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про витребування майна з незаконного
володіння, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину частково
недійсним, визнання права власності на
1/2 частину майна, придбаного під час
спільного проживання, стягнення зі
спадкоємця витрат на лікування і
поховання спадкодавця, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
витребування майна з незаконного
володіння.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що її батько ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя він мешкав у м.
Василівка Василівського району
Запорізької області та орендував житло
у відповідача по справі, ОСОБА_3

Після смерті батька вона отримала
спадщину у вигляді легкового
автомобіля марки ЗАЗ 11024, 2004 року
випуску, номер державної реєстрації
НОМЕР_1, який незаконно утримує
відповідач.

Неодноразово намагалась вирішити спір
в досудовому порядку, проте ОСОБА_3 не
реагувала на її вимоги.

Просила вилучити вказаний автомобіль у
ОСОБА_3 та передати його ОСОБА_2

В травні 2014 року ОСОБА_3 подала
зустрічний позов про встановлення
факту спільного проживання однією
сім'єю, визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину частково
недійсним, визнання права власності на
1/2 частину майна, придбаного під час
спільного проживання, стягнення зі
спадкоємця витрат на лікування і
поховання спадкодавця, якій протягом
розгляду уточнювала.

Зазначала, що оспорюваний автомобіль
було придбано під час її спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 на їх
спільні кошти. А тому на підставі ст. 74,
глави 8 СК України вона має право на 1/2
частину вказаного автомобіля.

Крім того, вона за власні кошти
доглядала та лікувала ОСОБА_4, несла
витрати по похованню. Сума витрат на
лікування дорівнює 4702 грн., на
поховання - 5752 грн.

Також під час спільного проживання із
спадкодавцем була придбана садова
ділянка з будинком в кооперативі, проте
ОСОБА_2 заважає їй користуватися
вказаним майном.

На підставі зазначеного просила
визнати факт спільного проживання
однією сім'єю нею та ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати свідоцтво про
право на спадщину, видане на ім'я ОСОБА_2
від 26.02.2014 року Василівською державною
нотаріальною конторою за р№222
(спадкова справа 151/2013), на автомобіль
марки ЗАЗ 11024, реєстраційний номер
НОМЕР_1 - частково недійсним, а саме на 1/2
частину автомобіля; визнати за нею
право на 1/2 частку в спільній сумісній
власності на вказаний автомобіль;
стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати
на лікування та поховання ОСОБА_4, в
розмірі 10454 грн., на правову допомогу - 500
грн. та судовий збір - 243 грн.60 коп.;
зобов'язати ОСОБА_2 не перешкоджати їй
користуватися дачною ділянкою в
садово-городньому кооперативі
«Монтажник» шляхом подання заяви
ОСОБА_2 в кооператив про відмову вступу
в члени кооперативу.

Ухвалою Василівського районного суду
Запорізької області від 07 травня 2014
року зустрічну заяву ОСОБА_3 об'єднано в
одне провадження з позовом ОСОБА_2

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 21 липня 2014 року
в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_4 з жовтня 2008 року по день його
смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину спільної сумісної власності -
легковий автомобіль марки (моделі) ЗАЗ
11024, випуску 2004 року, білого кольору,
двигун НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом від 26
лютого 2014 року, видане на ім'я ОСОБА_2,
після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно:
легковий автомобіль марки (моделі) ЗАЗ
11024, випуску 2004 року, білого кольору,
двигун НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, в частині
1/2 спадкового майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
витрати, понесені на поховання ОСОБА_4,
в розмірі 682 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати, а саме: судовий збір в
сумі 243,60 грн., витрати на правову
допомогу в сумі 250 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 -відмовлено. Стягнуто
з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в
розмірі 15,83 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального або процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким її позовні
вимоги задовольнити, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши доповідача. пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, що в період з
жовтня 2008 року по день його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 проживала однією
сім'єю з ОСОБА_4. З жовтня 2008 року вони
проживали за адресою АДРЕСА_2, а з 22
листопада 2011 року за адресою АДРЕСА_1.

В грудні 2011 року ОСОБА_3 разом з
ОСОБА_4 за спільні кошти придбали
легковий автомобіль ЗАЗ 11024,
реєстраційний номер НОМЕР_1. За їх усною
домовленістю свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу було укладено на
ОСОБА_4 Крім того під час їх спільного
проживання в листопаді 2008 року вона
разом з ОСОБА_4 придбали дачний будинок
в СООК «Монтажник». Під час спільного
проживання вони вели спільне
господарство, мали спільні грошові
кошти, які витрачали на купівлю
продуктів, предметів домашнього
вжитку, інші потреби, обробляли дачну
ділянку тощо. В період хвороби ОСОБА_4
позивач здійснювала придбання
необхідних медикаментів та догляд за
хворим, а після його смерті здійснила
його поховання.

Існування між ними сімейних
стосунків, спільний побут та наявність
у них взаємних сімейних особистих
немайнових та майнових прав та
обов'язків підтверджено

актами встановлення факту спільного
проживання від 30.12.2013 року, складеного
комісією в складі: депутата
Василівської міської ради, двох
свідків, встановлено, що ОСОБА_4
проживав з ОСОБА_3 в цивільному шлюбі з
17 жовтня 2008 року по 11 листопада 2011 року
і вели спільне господарство за адресою:
АДРЕСА_2. (а.с.25) та від 25.12.2013 року,
складеного комісією в складі депутата
та двох свідків, ОСОБА_4 перебував у
цивільному шлюбі з ОСОБА_3 з 17.10.2008 року
по ІНФОРМАЦІЯ_3 і вели спільне
господарство. Організацію поховання
ОСОБА_4 здійснювала цивільна дружина
ОСОБА_3 (а.с.24), довідкою КП «Добробут»
№1356 від 26.12.2013 року, в якій зазначено, що
ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 в період з 22.11.2011 року по день
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.26), показаннями
свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6, які
підвередили, що приблизно в 2007-2008 році
ОСОБА_4 став проживати разом однією
сім'ю з ОСОБА_3 на квартирі в місті
Василівка, по вул Приморська. Після
цього, приблизно через три роки їх
спільного проживання, вони переїхали в
м. Василівка на вул. Незалежності. Під
час їх спільного проживання вони мали
спільний побут і вели домашнє
господарство, разом харчувалися,
знімали житло, несли спільні витрати на
утримання житла, робили заготовки на
зиму тощо. Разом придбали автомобіль,
їздили на дачу. Фактично ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 проживали в цивільному шлюбі.
Коли ОСОБА_4 захворів ОСОБА_3 доглядала
за ним, а після смерті здійснила його
поховання, організовувала проведення
поминальних обідів.

Згідно ст.57 СК України, п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007
року - не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них.

27.12.2011 року під час спільного
проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ними
придбаний легковий автомобіль ЗАЗ 11024,
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року
випуску, який за їх домовленістю
оформлений на ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті залишилось
спадкове майно - легковий автомобіль
ЗАЗ 11024, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004
року випуску.

ОСОБА_2 як спадкоємцю першої
черги 26.02.2014 року за №222 Василівською
державною нотаріальною конторою було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на легковий автомобіль ЗАЗ
11024, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року
випуску.

ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_4
організувала і провела його поховання,
оскільки за час спільного проживання
ними придбано легковий автомобіль який
є об'єктом спільної сумісної власності,
суд обґрунтовано дійшов висновку
проте, що позовні вимоги в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з
жовтня 2008 року по день його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3, а також визнання за ОСОБА_3
права власності на 1/2 частину спірного
легкового автомобіля є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Суд, відповідно до вимог ст.ст. 58,
59, 212 ЦПК України правомірно та
обґрунтовано надав оцінку доказам та
дійшов висновку, що витрати на
лікування не доведені ОСОБА_3 та з
урахуванням вкладу в банку на ім'я
ОСОБА_4 відмовив у цій частині в
задоволені позову, як і в вимогах про
витрат на поминальний обід. Витрати на
поховання документально підтверджені
накладною від 11.06.2014 року на суму 965 грн.,
та товарним чеком від 12.06.2014 року на
суму1187 грн.

Оскільки спадщину після смерті
ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_2, саме на неї
відповідно до вимог ч.1 ст.1232 ЦК України
покладається обов'язок відшкодувати
витрати, пов'язані з похованням
спадкодавця.

За доводами апеляційної скарги
акти не правомірно прийняті судом в
якості доказів, допитані свідки хоча і
підтвердили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю , проте не
зазначали звідкіля їм відомо про
спільне проживання, наявність
спільного побуту.

Між тим цивільне судочинство
відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст.60
ЦПК України здійснюється на засадах
змагальності сторін. Суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України
передбачено що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

За приписами ст.ст.58,59 ЦПК України
належними визнаються докази, які
містять відомості про факти, що входять
у предмет доказування у справі, та інші
факти, що мають значення для
правильного вирішення спору.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.

Письмовими доказами відповідно
до вимог ст. 64 ЦПК України є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед установленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції відповідно до вимог ст. 57-59,212
ЦПК України правильно оцінив надані
позивачем докази у їх сукупністю і
прийшов до висновку проте, що в період з
жовтня 2008 року по день його смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 проживав однією
сім'єю з ОСОБА_3 та придбали у цей час
спірний автомобіль.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
зводяться до переоцінку доказів на
свою користь та не спростовуються
висновків суду.

Згідно зі ст. 1301 ЦК України, якщо
свідоцтво про право на спадщину на
частку спадкоємця було видано іншим
особам (іншим спадкоємцям), то судовий
захист їх прав може здійснюватися
шляхом визнання таких свідоцтв про
право на спадщину частково (або
повністю) недійсними та визнання за
ними права на відповідну частину
спадкового майна.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7
"Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Доводи апеляційної скарги про
порушення норм матеріального права
щодо неможливості визнання частково
недійним свідоцтва про право на
спадщину є хибними, бо за правилами ст.
217, 1301 ЦК України може бути визнане не
тільки свідоцтво про право на спадщину,
а і його частка.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
порушення процесуального права, яке б
призвело до неправильного вирішення
справи в апеляційній інстанції не
виявлено, та апеляційна скарга не
спростовує висновків суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 21 липня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді