У х в а л а

іменем україни

21 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
державного підприємства «Хлібна база
№ 77» державного агентства резерву
України про стягнення заборгованості
по заробітній платі, за касаційною
скаргою Чигринського Євгена
Васильовича, який діє від імені
державного підприємства «Хлібна база
№ 77» державного агентства резерву
України, на рішення Іванівського
районного суду Одеської області від
12 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
5 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до державного
підприємства «Хлібна база № 77»
державного агентства резерву України,
просила, з урахуванням уточнень,
зобов'язати державне підприємство
«Хлібна база № 77» державного агентства
резерву України здійснити перерахунок
та виплатити ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за весь час затримки
розрахунку при звільненні, а саме за
період з вересня 2010 року по листопад 2012
року включно.

Зазначала, що з 25 червня 2002 року по 6
вересня 2010 року вона працювала вагарем
на державному підприємстві «Хлібна
база № 77» державного агентства резерву
України. 6 вересня 2010 року позивачка
звільнилася із займаної посади за
угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП
України. У період роботи внаслідок
нерегулярної виплати заробітної плати
виникла заборгованість, яка не була
виплачена при її звільненні.

Посилаючись на наведене, просила
задовольнити вимоги.

Рішенням Іванівського районного суду
Одеської області від 12
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 5 лютого 2014 року,
провадження у частинні позову ОСОБА_1
до державного підприємства «Хлібна
база № 77» державного агентства резерву
України про стягнення заборгованості
по заробітній платі у розмірі 2 186 грн -
закрито. В іншій частині позов
задоволено. Зобов'язано державне
підприємство «Хлібна база № 77»
державного агентства резерву України
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, а саме за період з вересня
2010 року по листопад 2012 року включно.
Стягнуто з державного підприємства
«Хлібна база Х» 77» державного
агентства резерву України на користь
ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у
розмірі 150 грн. Вирішено питання про
відшкодування судових витрат.

У касаційній скарзі Чигринський Є.В.,
який діє від імені державного
підприємства «Хлібна база № 77»
державного агентства резерву України,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати в
частині зобов'язання здійснити
перерахунок та провести виплату
середньомісячного заробітку ОСОБА_1 за
весь час затримки розрахунку при
звільненні за період з вересня 2010 року
по листопад 2012 року, залишити позов в
цій частині без розгляду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Як встановлено судами, виплату
належних ОСОБА_1 при звільненні коштів
проведено державним підприємством
«Хлібна база №77» державного агентства
резерву України в повному обсязі у
листопаді 2012 року, тобто після подання
нею позову про їх стягнення у серпні 2012
року, що останнім не заперечується.

Крім вимог про стягнення належних при
звільненні коштів, позивач просила
зобов'язати відповідача виплатити їй
середній заробіток за час затримки
проведення розрахунку при звільненні.

Оскільки розрахунок з позивачем
проведено після подання останньою
позову про стягнення на її користь
належних при звільненні коштів та
покладення обов'язку по виплаті
середнього заробітку за час затримки
проведення розрахунку, а з урахуванням
постанови Верховного Суду України від
26 грудня 2011 року у справі №6-77ц11,
прийнятої у порядку глави 3 розділу V
ЦПК України, рішення Конституційного
Суду України від 22 лютого 2012
року у справі №4-рп/2012, які підлягають
обов'язковому застосуванню при
вирішенні спорів (ст. 360-7 ЦПК України,
ст. 69 Закону України «Про
Конституційний Суд України»), якими
встановлено, що для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку перебіг встановленого ст. 233
КЗпП України тримісячного строку
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався, то суди правильно
виходили з того, що цей строк пропущено
не було.

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги в цій частині
підлягають відхиленню.

За таких обставин суди обґрунтовано
задовольнили вимоги позивача в частині
покладення на відповідача обов'язку по
виплаті на користь працівника
середнього заробітку за час затримки
проведення розрахунку за період з часу
його звільнення і до проведення з ним
відповідачем остаточного розрахунку.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Чигринського Євгена
Васильовича, який діє від імені
державного підприємства «Хлібна база
№ 77» державного агентства резерву
України, відхилити.

Рішення Іванівського районного суду
Одеської області від 12
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
5 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:Н.А.
Горелкіна С.О. Карпенко