АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №674/973/14-ц
Провадження №22-ц/792/1935/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного суду
Хмельницької області

в складі : головуючої - судді
Переверзєвої Н.І.,

суддів: Харчука В.М., Кізюн О.Ю.,

при секретарі: Дубовій М.В.

з участю: ОСОБА_1 та
його представника

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу провадженням
№22ц/792/1935/14 за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 12 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дружини

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивачка звернулася до
суду і просила стягнути з відповідача
аліменти на утримання її як дружини у
твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00
грн. щомісячно, починаючи із дня
подання позову і до досягнення дитиною
трьохрічного віку

Рішенням Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 12 серпня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
її утримання аліменти у твердій
грошовій сумі, в розмірі 400 гривень
щомісячно, починаючи з 09 липня 2014 року
до досягнення дитиною трьох років та
судовий збір в дохід держави в розмірі
243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1
рішення суду вважає незаконним та
необґрунтованим, винесеним з
порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, таким що не відповідає
обставинам справи, тому просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог. На думку апелянта, приймаючи
рішення про стягнення з нього на
користь позивачки аліментів в

розмірі 400 грн., суд не врахував вимоги
закону, зокрема ч.2 ст. 75, ч.2 ст.76, ч.2 ст.84
Сімейного кодексу України як і те,
що він не має можливості надавати
матеріальне утримання. Просить зважити
на те, що: на даний час він не має жодних
доходів, із яких мав би можливість
сплачувати аліменти на утримання
дружини; сплачує аліменти на
утримання

________________________________________________________________________
_______

Головуючий у першій інстанції -
Кучерява А.В. Провадження №
22ц/792/1935/14

Доповідач - Переверзєва Н.І.
Категорія 46.48

сина від першого шлюбу, в розмірі 385,80
гривень щомісяця; в Дунаєвецькій
державній виконавчій службі є
виконавче провадження про стягнення з
нього 26244, 45 гривень; не має власного
житла і мешкає разом із матір"ю в селі.
Крім того, він останнім часом хворіє,
змушений постійно їздити на
лікування та консультації, в тому числі
і за межі області, що

призводить до додаткових матеріальних
затрат. В рішенні суду не знайшло свого
відображення зменшення позивачкою
своїх позовних вимог із 1000 грн. до 600
грн.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ч.ч.1,4 ст. 84 СК України дружина
має право на утримання від чоловіка під
час вагітності.

Право на утримання вагітна дружина, а
також дружина, з якою проживає дитина,
має незалежно від того чи вона працює
та незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

За ст. 80 цього ж Кодексу аліменти
присуджуються одному з подружжя у
частці від заробітку(доходу) другого з
подружжя і (або) у твердій грошовій
сумі.

Судом встановлено, що сторони із 19
вересня 2013 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі, від спільного
проживання чекають дитину, позивачка
ОСОБА_2 на момент звернення до суду з
позовом перебувала на 27-28 тижні
вагітності. У квітні 2014 року спільне
проживання між ними припинилося,
позивачка не працює, потребує витрат,
які пов'язані з вагітністю та
майбутніми пологами, однак жодного
утримання в добровільному порядку
відповідач їй не надає, посилаючись на
відсутність доходів, а отже і
можливості надавати матеріальну
допомогу. При цьому він перебуває у
працездатному віці, на обліку у центрі
зайнятості не перебуває, із 28 січня 2008
року зареєстрований в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців як
підприємець за видами діяльності:
посередництво в торгівлі
сільськогосподарською сировиною,
живими тваринами, текстильною
сировиною та напівфабрикатами,
паливом, рудами, металами та хімічними
речовинами; роздрібна торгівля
пальним. Поважних причин, які
перешкоджають йому працювати і
отримувати стабільний заробіток не
навів, не можна віднести і до таких
подані відповідачем довідки і виписки
про проходження ним медичних
обстежень, оскільки із їх змісту не
слідує підстав звільнення його від
роботи або наявність показань до
встановлення інвалідності, як і не
вбачається розміру витрат, які він несе
на лікування.

Давши належну оцінку цим обставинам,
іншим наявним у справі доказам, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог і вірно визначив розмір
щомісячного утримання на користь
позивачки в твердій грошовій сумі у
розмірі 400 грн. на місяць.

Доводи апеляційної скарги про сплату
ним аліментів на утримання сина від
першого шлюбу та наявність у нього
інших боргових зобов"язань, не
заслуговують на увагу, оскільки ці
платежі не звільняють його від
визначеного законом обов"язку по
утриманню вагітної дружини, а сама їх
наявність була врахована судом при
визначенні розміру аліментів.
Безпідставними також є посилання на
неврахування судом при вирішенні
даного спору вимог ч.2 ст. 75, ч.2 ст. 76, ч.2
ст. 84 Сімейного кодексу України, так як
вони стосуються утримання
непрацездатних осіб, одного з подружжя
після розірвання шлюбу та дружини, з
якою проживає дитина, в даному ж
випадку між сторонами існують інші
правовідносини, які регулюються
безпосередньо нормами ст. 77, ч.1 ст. 80,
ч.1,4 ст. 84 СК України

За наведених обставин апеляційний суд
не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування
рішення

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного
суду від 12 серпня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.І. Переверзєва