Справа № 483/797/14-ц
Провадження №2/483/330/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року
м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд
Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Басової Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської
сільської ради Очаківського району
Миколаївської області про визнання
права власності на земельні ділянки, -

В С Т А Н
О В И В :

29 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, предметом якого є:
визнання за позивачкою права власності
на земельну ділянку площею 2500 кв.м., що
розташована АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням - для обслуговування
житлового будинку, яка належала ОСОБА_2
на підставі державного акту ІV-МК №043495;
визнання права власності за позивачкою
на земельну ділянку за цією ж адресою
площею 600 кв.м з цільовим призначенням -
для ведення особистого підсобного
господарства, що належала ОСОБА_2 на
підставі державного акту ІV-МК №043494.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1
зазначила, що 31 березня 2006 року між нею,
з одного боку, та ОСОБА_2, з другого боку,
були укладені договори купівлі-продажу
земельних ділянок площею 2500 кв. м. та 600
кв. м., розташованих АДРЕСА_1, що
належали продавцю на підставі
державних актів на право власності на
землю. Зазначені договори були
посвідчені нотаріально, проте своє
право власності на земельні ділянки
позивачка не зареєструвала, нові
державні акти не отримала. Оскільки
підставою для реєстрації права
власності на землю є, в крім іншого,
державний акт, а такі акти з 01.01.2013 року
не видаються, позивачка звернулася з
позовом до суду.

26 травня 2014 року судом постановлено
ухвалу про заміну первісного
відповідача - ОСОБА_2, на належного -
Чорноморську сільську раду
Очаківського району Миколаївської
області.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, подала до суду заяву про
розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача -
Чорноморської сільської ради, в судове
засідання не з'явився, надав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, в якому зазначив, що проти
задоволення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення позивачки,
дослідивши наявні в матеріалах справи
письмові докази, суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що 31 березня 2006 року
між ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_2, з
другого боку, був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 2500 кв. м., що розташована АДРЕСА_1.
Зазначена земельна ділянка належала
ОСОБА_2 на підставі державного акту IV-МК
№043495, виданого Чорноморською
сільською радою народних депутатів.
Укладений сторонами договір було
посвідчено державним нотаріусом
Другої очаківської державної
нотаріальної контори Селецькою Н.П.

31 березня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено купівлі-продажу
земельної ділянки площею 600 кв. м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_2 на підставі державного
акту IV-МК №043494, виданого Чорноморською
сільською радою народних депутатів.
Договір було посвідчено державним
нотаріусом Другої очаківської
державної нотаріальної контори
Селецькою Н.П.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з листа начальника управління
Держземагенства в Очаківському районі
Миколаївської області від 14.04.2014 року,
право власності ОСОБА_1 на земельні
ділянки, площею 0, 25 га та 0, 06 га,
розташовані АДРЕСА_1 не зареєстроване.

На звернення ОСОБА_1 до реєстраційної
служби Очаківського міськрайонного
управління юстиції у Миколаївській
області позивачка отримала письмові
роз'яснення, що для проведення
державної реєстрації права власності
на земельну ділянку їй необхідно
подати оригінал державного акту або
звернутися до суду.

Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд
виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 02.04.2004 року №449 було затверджено
форму державного акта на право
власності на земельну ділянку.
Державний акт вказаної форми видавався
як фізичним, так і юридичним особам
державними органами земельних
ресурсів при місцевих державних
адміністраціях або органах місцевого
самоврядування, підписувався головою
місцевої державної адміністрації або
органу місцевого самоврядування, а
також начальником державного органу
земельних ресурсів.

З 01.01.2013 року право власності на
земельну ділянку посвідчується на
загальних підставах посвідчення права
власності на об'єкти нерухомого майна,
тобто свідоцтвом про право власності,
що видає державний реєстратор прав з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Відповідно до п.п. 9, 10 п. 37 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№868 від 17.10.2013 року, документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема, державний акт на
право приватної власності на землю,
державний акт на право власності на
землю, державний акт на право власності
на земельну ділянку, державний акт на
право постійного користування землею
або рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

Зазначена правова позиція висловлена
Пленумом Вищого спеціалізованого суду
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 37 Постанови №5 від 07.02.2014 року
"Про судову практику в справах про
захист прав власності та інших речових
прав".

Суд вирішує питання про правомірність
набуття позивачкою права власності та
враховує, що воно набувається на
підставах, які не заборонені законом,
зокрема на підставі правочинів. При
цьому діє презумпція правомірності
набуття права власності на певне майно,
яка означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Проте, якщо права на нерухоме майно
підлягають державній реєстрації, то
право власності у набувача виникає з
дня такої реєстрації відповідно до
закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням
положення про дію закону в часі на
момент виникнення спірних
правовідносин (стаття 5 ЦК).

До державної реєстрації права
власності за новим набувачем покупець
за договором про відчуження майна,
виконаним сторонами, не має права
розпоряджатися цим майном, оскільки
право власності на нього зберігається
за продавцем, проте має право на захист
свого володіння на підставі статті 396
ЦК. Однак, після оплати вартості
проданого майна і передання його
покупцеві, але до державної реєстрації
переходу права власності, продавець
також не має права ним розпоряджатися,
оскільки це майно є предметом
виконаного продавцем зобов'язання, яке
виникло з договору про відчуження
майна (пункт 1 частини першої статті 346
ЦК), а покупець є його законним
володільцем.

Така правова позиція Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
висловлена у п. 5 Постанови №5 від 07.02.2014
року "Про судову практику в справах про
захист прав власності та інших речових
прав".

З аналізу викладеного вбачається, що
відсутність державної реєстрації
права власності позбавляє покупця
права розпоряджатися набутим майном -
визначати долю майна, що суттєво звужує
зміст прав власника.

Крім того, обов'язковість реєстрації
права власності на нерухоме майно
встановлено Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", державна реєстрація прав є
обов'язковою.

Обов'язковій державній реєстрації,
згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону, підлягають
речові права та обтяження на нерухоме
майно, розміщене на території України,
що належить фізичним та юридичним
особам, державі в особі органів,
уповноважених управляти державним
майном, іноземцям та особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Враховуючи викладене, а також
доведеність позивачкою правомірності
володіння придбаними земельними
ділянками, тобто виникнення її права з
правочинів, що були нотаріально
посвідчені, зважаючи на неможливість в
інший спосіб надати легітимності своїм
фактичним правам власника, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позову та
необхідність його задоволення

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_1 до Чорноморської
сільської ради Очаківського району
Миколаївської області про визнання
права власності на земельні ділянки -
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку, площею 2500 кв.м., що
розташована АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням земельної ділянки - для
обслуговування житлового будинку, що
раніше належала ОСОБА_2 на підставі
державного акту ІV-МК №043495, виданого
Чорноморською сільською радою
народних депутатів Очаківського
району Миколаївської області 07 квітня
1997 року на підставі рішення
Чорноморської сільської ради від 26
березня 1997 року за №20 та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю №1813.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку, площею 600 кв.м., що
розташована АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням земельної ділянки - для
ведення особистого підсобного
господарства, що раніше належала
ОСОБА_2 на підставі державного акту
ІV-МК №043494, виданого Чорноморською
сільською радою народних депутатів
Очаківського району Миколаївської
області 07 квітня 1997 року на підставі
рішення Чорноморської сільської ради
від 26 березня 1997 року за №20 та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю №176.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Очаківський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подання протягом десяти
днів з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.