АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-8412
Головуючий у1-й інстанції - Сіромашенко
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

СаліховаВ.В.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про надання дозволу на
тимчасовий виїзд неповнолітньої
дитини за кордон без згоди батька,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 травня 2014
року за безпідставністю заявленого
позову відмовлено у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
надання дозволу на тимчасовий виїзд
неповнолітньої дитини за кордон без
згоди батька.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5
через свого представника ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне дослідження обставин та
доказів у справі, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_5
задовольнити у повному обсязі. (а.с.75-78).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника позивача -
ОСОБА_7, яка підтримала подану нею
апеляційну скаргу та просила суд її
задовольнити, з'ясувавши обставини
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано 18
лютого 2013 року, що підтверджується
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 лютого 2014 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
Відділом РАЦС Шевченківського РУЮ у м.
Києві 22 січня 2004 року Серії НОМЕР_1.

Відповідно до довідки лікаря Обласної
дитячої лікарні поліклінічного
відділення м. Мукачево від 19 квітня 2013
року, ОСОБА_8 встановлений діагноз:
цукровий діабет, важка форма, тип І.

2 вересня 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
ОСОБА_6 з листом, в якому просила надати
дозвіл на виїзд сина за кордон без його
дозволу до досягнення соном
повноліття, з метою реалізації його
права на безперешкодний виїзд за
кордон. Оскільки син хворіє, вона не має
можливості залишити його вдома на час
її від'їзду за кордон. Їй необхідно мати
можливість вільно планувати поїздки за
кордон для обстеження і можливого
лікування сина, та, по можливості,
відвідання їх доньки у Франції або
іншій країні її перебування та
вирішення власних справ.

17 вересня 2013 року відповідачем надана
відповідь позивачці на вищевказаний
лист, з якої убачається, що загалом
ОСОБА_6 не заперечує проти надання
одноразового дозволу для виїзду сина
за кордон, проте просить надати
інформацію, що підтверджує реальність
і обґрунтованість виїзду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надала доказів щодо
наявності конкретного спору, який
потребує вирішення у судовому порядку.
Також, судом зауважено, що ОСОБА_5 були
заявлені позовні вимоги на випадок
можливого виникнення спору у
майбутньому.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом проведена неправильна оцінка
доказів, що призвело до
невідповідності висновків суду
дійсним обставинам справи і, як
наслідок, до неправильного вирішення
справи, не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення із посиланням на наявні у
матеріалах справи письмові докази, що
підтверджують обставини, встановлені
судом.

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга представника позивача не
містить, в ході апеляційного розгляду
представник позивача, ОСОБА_4, також не
навела таких обставин.

Посилання апеляційної скарги на те, що
відповідач здійснює свої батьківські
права всупереч інтересам дитини, є
безпідставними, такими, що суперечать
фактичним обставинам справи, правильно
встановленим судом першої інстанції. У
цих посиланнях позивач вдається до
перекручування фактів на свою користь,
адже відповідно до змісту позовної
заяви та апеляційної скарги позивач
посилається переважно на необхідність
зручностей для себе, а не на порушення
прав дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Доказів того, що батько дитини - ОСОБА_6,
зловживаючи своїми батьківськими
правами всупереч інтересам сина
сторін, безпідставно не надав матері
дитини - ОСОБА_5, згоду на тимчасовий
виїзд сина за кордон у супроводі матері
і це призвело до негативних наслідків
для дитини та потребує судового
втручання з метою дотримання прав
дитини, зокрема, на духовний та
фізичний розвиток, охорону здоров'я,
матеріали справи не містять.

Водночас, з наданого позивачем листа
ОСОБА_6 на її адресу від 17 вересня 2013
року (а.с.19-20) убачається, що батько
дитини з відповідним мотивуванням
вважає недоцільним надання матері
дозволу на виїзд за межі України сина
сторін ОСОБА_8 на період з 17.09.2013 року і
до повноліття сина. Однак, при цьому
відповідач готовий надавати позивачу
одноразові дозволи для виїзду сина за
кордон разом з матір'ю з метою надання
йому лікування, а також для його
відпочинку, при умові надання
позивачем інформації на підтвердження
і обґрунтування виїзду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підставдля
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 13 травня 2014року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

В.В.
Саліхов