Справа №303/3290/14
№ 2/303/1952/14
ряд. стат. звітн. - 44
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
16 вересня 2014 року
Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі
головуючого-судді Носова В.В., при
секретарі Іванчо Л.М., за участю
представника позивача АТ «Дельта Банк»
- Гошовської К.Г., третя особа приватний
нотаріус Мукачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом представника ПАТ «Дельта
Банк» - Гошовської К.Г. до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний
нотаріус Мукачівського районного
нотаріального округу ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування,
витребування майна та визнання права
Представник АТ «Дельта
Банк»-Гошовська К.Г. звернулася до
Мукачівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа приватний нотаріус
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору дарування, витребування майна
та визнання права власності.
14 липня 2014 року від представника АТ
«Дельта Банк» - Гошовської К.Г. на
адресу суду надійшла заява про
уточнення позовних вимог.
В обґрунтування позовних вимог
вказує на те, що АТ «Дельта Банк»
належить приміщення (торгівельний
заклад) загальною площею 503,00 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на яке останнє набуло у
відповідності до умов Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк», посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6 26
квітня 2011 року за реєстровим номером
У травні 2014 року АТ «Дельта Банк», як
законному власнику вищевказаного
приміщення стало відомо, що право
власності на останнє перейшло до
ОСОБА_5 на підставі договору дарування
від 30.09.2013 року, укладеного між нею, як
іпотекодержателем, та ОСОБА_4, як
іпотекодавцем, в якості забезпечення
виконання зобов'язань за договором
Пізніше, АТ «Дельта Банк» стало відомо,
що ОСОБА_4 незаконно набув право
власності на підставі договору
дарування нерухомого нежитлового
приміщення від 28 вересня 2013 року,
укладеного між ОСОБА_3, як Дарителем, та
ОСОБА_4, як Обдарованим, та посвідчений
приватним нотаріусом Мукачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_2
28 вересня 2013 року і зареєстрований в
реєстрі за номером № 839.
Із змісту пункту 1 договору дарування,
вбачається, що майно, яке безоплатно
передавалося в дар, належить на праві
приватної власності громадянину
ОСОБА_3 «згідно рішення Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області (справа №2-614/13 від 16.08.2013 року
про визнання за ОСОБА_3 права власності
на нерухоме майно, яке набуло законної
сили 01.09.2013 року).
Зазначеним рішенням від 16.08.2013 року
визнано право власності за ОСОБА_3 на
підставі договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, укладеного між
ОСОБА_3 та ТзОВ «Український
промисловий банк», посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
Позивач зазначає, що викладене в
рішенні від 16.08.2013 року абсолютно не
відповідає дійсності, оскільки, 26.04.2011
року договір про задоволення вимог
іпотеко держателя було укладено між
ПАТ «Дельта Банк», як
іпотекодержателем, та ТзОВ
«Український промисловий банк», як
іпотекодавцем, та посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 Згідно
даного договору про задоволення вимог
іпотеко держателя, саме АТ «Дельта
Банк», як іпотекодержатель, а не ОСОБА_3,
набув право власності на нежиле
приміщення (торгівельний заклад), яке
розміщене на першому та другому
поверсі, загальною площею 503,00 (п'ятсот
три) кв.м., що розташоване за адресою:
Крім того, як вбачається з листа
Мукачівського міськрайонного суду
року «цивільна справа за позовом
ОСОБА_3 до ТОВ «Український промисловий
банк», третя особа приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання права
власності в 2013-2014 роках судом не
розглядалася № 2-614/13 в суді не
Отже, Мукачівським міськрайонним судом
Закарпатської області ні 16.08.2013 року, ні
іншою датою, не ухвалювалося рішення у
справі № 2-614/13 та не визнавалося за
ОСОБА_3 право власності на нежиле
приміщення (торгівельний заклад)
загальною площею 503,00 кв.м., розташоване
за адресою: АДРЕСА_1.
Тобто, вищезазначене рішення являється
підробленим зі сторони ОСОБА_3, з метою
незаконного визнання за собою право
власності та з метою подальшого
незаконного відчуженням.
З врахуванням вищевикладеного, на
підставі ст.ст. 215, 317, 321, 328, 387-388 ЦК
України, представник позивача вважає
заявлені позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Представник позивача АТ «Дельта Банк» -
Гошовська К.Г. в судовому засіданні
підтримала уточнені позовні вимоги,
просила суд їх задоволити в повному
обсязі з підстав викладених в позовній
заяві, не заперечила щодо ухвалення
Приватний нотаріус Мукачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_2
зазначив, що матеріали справи є
достатніми для того, щоб вважати
позовні вимоги підставними та такими
що підлягають задоволенню.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
судове засідання повторно не з'явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином, про
причину неявки суд не повідомили.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд,
за згоди позивача, розглянув справу на
підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно копії
Витягу № 35693267 від 02.10.2012 року з реєстру
прав власності на нерухоме майно,
виданого КП «Мукачівське МБТІ та ЕО»,
нежиле приміщення (торгівельний
заклад) загальною площею 503,00 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на
праві власності належить АТ «Дельта
Право власності АТ «Дельта Банк» на
вищевказане приміщення виникло на
підставі договору від 26.04.2011 року про
задоволення вимог іпотеко держателя,
укладеного між ПАТ «Дельта Банк», як
іпотекодержателем, та ТзОВ
«Український промисловий банк», як
іпотекодавцем, та посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.10-11)
З копії Витягу з Державного реєстру
прав власності на нерухоме майно за
№19079708 від 17.03.2014 року вбачається, що
ОСОБА_5 набула право власності на
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору іпотеки,
укладеного між нею, як
іпотекодержателем, та ОСОБА_4, як
іпотекодавцем, в якості забезпечення
виконання зобов'язань за договором
Право власності ОСОБА_4 на вищевказане
житлове приміщення набуто останнім на
підставі договору дарування від 28.09.2013
року, укладеного між ОСОБА_3, як
Дарителем, та ОСОБА_4, як Обдарованим, та
посвідчений приватним нотаріусом
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_2 28 вересня 2013 року і
зареєстрований в реєстрі за номером №
З вищевказаного договору від 28.09.2013
року вбачається, що підставою набуття
ОСОБА_3 права власності на нежитлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, було
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 16.08.2013 року в справі за №2-614/13.
(а.с.12-13)

З відповіді Мукачівського
міськрайонного суду за №10448 від 18.04.2014
року вбачається, що цивільна справа за
позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Український
промисловий банк», третя особа
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання права власності в 2013-2014
роках судом не розглядалася, вказаний у
запиті №2-614/13 в суді не зареєстрований.
(а.с.54)

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ЦК України,
особа, яка вважає, що її речові права
порушені, має право звернутись до суду
як з позовом про визнання відповідної
угоди недійсною (ст.215 ЦК України), так і
з позовом про витребування майна з
чужого незаконного володіння (ст. 330 ЦК
України).

Згідно ст.215 ЦК України підставами
визнання правочину недійсним є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст.203 цього
Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено
наступне: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.ст. 317, 321 ЦК України,
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього право або обмежений
у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом.

Матеріалами справи встановлено, що
Мукачівським міськрайонним судом
16.08.2013 року не ухвалювалося жодного
рішення про визнання права власності
за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, цивільна справа
№2-614/13 за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ
«Український промисловий банк», третя
особа приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання права власності в 2013-2014
роках судом не розглядалася,
відповідно відсутні і правові підстави
для набуття ОСОБА_3 такого права
власності.

З врахуванням викладеного, суд вважає,
що є достатньо підстав для визнання
недійсним договору дарування
нерухомого майна нежитлового
приміщення, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та посвідченого 28 вересня 2013
року приватним нотаріусом
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_2 і зареєстрованого в
реєстрі за № 839.

Згідно статті 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо майно
було набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 набув право власності на
оспорюване нерухоме майно згідно
договору дарування, тобто на підставі
правочину, який передбачає безоплатну
передачу майна.

В подальшому від ОСОБА_4, який набув
право власності на спірне нежитлове
приміщення за договором дарування від
ОСОБА_3, який не мав права його
відчужувати, право власності перейшло
до ОСОБА_5

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК
України якщо майно за відплатним
договором придбано в особи, яка не мала,
права йото відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3)вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

З врахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що майно АТ «Дельта
Банк» вибуло з його власності не з його
волі, а отже є достатньо підстав для
задоволення вимоги представника
позивача щодо витребування з чужого
незаконного володіння ОСОБА_5 на
користь АТ «Дельта Банк нежилого
приміщення, яке розміщене на першому та
другому поверсі, загальною площею 503,00
(п'ятсот три) кв.м., що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

Водночас, суд вважає, що вимога
представника позивача про визнання за
ПАТ «Дельта Банк» права власності на
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1, не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

З п.10 Постанови Пленуму ВСУ від
06.11.2009 року за №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вбачається, що
рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації.

З врахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що уточнені
представником АТ «Дельта Банк» -
Гошовською К.Г. позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 10-11, 60, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст.ст.
16, 203, 215, 317, 321, 328, 387-388 ЦК України,
Постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року
за №9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування
нерухомого майна нежитлового
приміщення, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 та посвідчений 28 вересня 2013 року
приватним нотаріусом Мукачівського
районного нотаріального округу ОСОБА_2
і зареєстрований в реєстрі за № 839.

Витребувати з чужого незаконного
володіння ОСОБА_5 нежиле приміщення
(торгівельний заклад), яке розміщене на
першому та другому поверсі, загальною
площею 503,00 (п'ятсот три) кв.м., що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на
користь АТ «Дельта Банк»

Стягнути з ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_2
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4,
мешканця АДРЕСА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, ОСОБА_5 мешканки АДРЕСА_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на
користь АТ «Дельта Банк» судові
витрати у розмірі 3897,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
учать у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Мукачівського

міськрайонного суду
В.В.
Носов