АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7668/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/2578/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Обідіної О.І.

при секретарі Коваль А.А.

за участі адвоката ОСОБА_1

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідачів Бондаренка
А.Г., Реви О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною
скаргою прокуратури Полтавської
області

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 22 жовтня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
прокуратури Полтавської області,
Головного управління казначейської
служби України в Полтавській області,
Державного казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до
прокуратури Полтавської області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Полтавській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди. В
позовній заяві позивачі посилалися на
те, що у березні 2003 року вони звернулися
до прокуратури Полтавського району
Полтавської області із заявою про
порушення кримінальної справи з
приводу заподіяння їм тілесних
ушкоджень працівниками Полтавського
районного відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області та лікарем
Полтавської Центральної районної
лікарні ОСОБА_6

Разом з тим протягом більш ніж двох
років їм незаконно відмовляли у
порушенні кримінальних справ, а після
їх порушення, на протязі понад шести
років виносили незаконні постанови про
закриття провадження у кримінальній
справі, які після оскарження до
Ленінського та Октябрського районних
судів м. Полтави скасовувались як
незаконні. Зазначали, що з 2003 року і до
часу звернення до суду, органи
прокуратури Полтавської області
незаконно бездіяли, зволікаючи з
прийняттям рішення в установлені
законом строки та не виконували
вказівки суду, систематично роками
виносили незаконні постанови. Позивачі
також вказували, що бездіяльністю
органів прокуратури їм завдано
моральної шкоди, яка виразилася в
підриві в їхніх очах авторитету та
престижу органів прокуратури; в
зневірі до прокуратури Полтавської
області, яка повинна захищати їхні
права, як людей та громадян, потерпілих
від злочину. Внаслідок системного
порушення їхніх прав їм спричинено
моральні страждання, вони вимушені
були нервувати та на тривалий час
втрачати сон та спокій. Також у
подружжя погіршилися стосунки в сім»ї,
вони змушені відриватися від роботи та
звичайних повсякденних справ, свого
звичайного життя на звернення за
юридичною допомогою та участі у
чисельних судових засіданнях. Вони
мають неповнолітню доньку, ведуть
домашнє господарство, на яких не
залишається ні часу, ні зусиль. Згідно
остаточно уточнених 30 серпня 2013 року
позовних вимог, просили стягнути з
відповідачів на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
60 000 грн., на користь ОСОБА_3 - 40
000 грн. / т.1 а.с. 4-9; а. с. 124-129; т.3 а.с. 27-30/.

Справа розглядалася судами різних
інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 22 жовтня
2013 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
задоволено частково. Стягнуто з
прокуратури Полтавської області на
користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.
Стягнуто з прокуратури Полтавської
області на користь ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду
першої інстанції, його в апеляційному
порядку оскаржила прокуратури
Полтавської області.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування місцевим судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що у позивачів не було
підстав для звернення до суду з
відповідним позовом, оскільки саме по
собі скасування постанови про відмову
у порушенні кримінальної справи не
свідчить про протиправність дій
прокуратури та заподіяння цим шкоди.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просить рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Вважає, що рішення суду
ухвалено із дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що у березні 2003
року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до
прокуратури Полтавського району
Полтавської області з заявами на
неправомірні дії працівників
Полтавського РВ УМВС України в
Полтавській області та лікаря
Полтавської центральної районної
лікарні при госпіталізації до
психіатричного лікувального закладу і
обстеженні ОСОБА_2 за фактом
спричинення тілесних ушкоджень
середнього ступеню тяжкості ОСОБА_2 та
тілесних ушкоджень легкого ступеню
тяжкості ОСОБА_3

За результатами перевірки вказаної
заяви, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України
старшим помічником прокурора
Полтавського району винесено
постанову від 14 серпня 2003 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи щодо перевищення службових
повноважень та неправомірних дій
працівників Полтавського РВ УМВС
України в Полтавській області та
Полтавської ЦРЛ при госпіталізації до
психіатричного лікувального закладу, у
зв'язку з відсутністю складу злочину,
передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (т. 1 а.
с. 34-35).

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 16 жовтня 2003 року
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи - задоволено, а постанову
старшого помічника прокурора
Полтавського району від 14 серпня 2003
року про відмову в порушенні
кримінальної справи по заяві ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - скасовано, з підстав
неповноти проведеної перевірки
обставин справи та наявними
протиріччями у зроблених висновках.
Матеріали скарги направлені для
проведення додаткової перевірки ( т. 1 а.
с. 36).

25 травня 2004 року, на підставі п.2 ст. 6 КПК
України постановою старшого слідчого
прокуратури Полтавського району
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно працівників
Полтавського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та лікаря-психіатра ОСОБА_6 щодо
дій під час примусового доставлення
ОСОБА_2 07 березня 2003 року до Полтавської
обласної клінічної психіатричної
лікарні, за відсутністю у їх діях
складу злочинів, передбачених ст.ст. 122,
129, 146, 151, 365 КК України, а також
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно співробітників
Полтавського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_7, ОСОБА_8 за
фактами, викладеними у скарзі ОСОБА_3
щодо нанесення тілесних ушкоджень та
пошкодження майна внаслідок
перевищення службових повноважень, на
підставі п.2 ст. 6 КПК України, за
відсутністю складу злочину,
передбаченого ст. 365 КК України ( т. 1 а. с.
37-39).

За результатами розгляду скарги
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову про відмову
в порушенні кримінальної справи від 25
травня 2004 року, Октябрським районним
судом м. Полтави 27 січня 2005 року
ухвалено постанову про задоволення
скарги та скасування вказаної
постанови старшого слідчого
прокуратури Полтавського району про
відмову в порушенні кримінальної
справи по заявах ОСОБА_2, ОСОБА_3, а
матеріали заяв направлені для
проведення додаткової перевірки (т.1 а.
с. 40).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Полтавського району від 04
березня 2005 року відмовлено в
порушенні кримінальної справи
відносно працівників Полтавського РВ
УМВС України в Полтавській області
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
лікаря-психіатра ОСОБА_6 щодо дій під
час примусового доставлення ОСОБА_2 07
березня 2003 року до Полтавської
обласної клінічної психіатричної
лікарні, на підставі п. 2 ст. 6 КПК
України, за відсутністю у їх діях
складу злочинів, передбачених ст. ст. 122,
129, 146, 151, 365 КК України, а також
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно співробітників
Полтавського РВ УМВС України в
Полтавській області ОСОБА_7, ОСОБА_8 за
фактами, викладеними у скарзі ОСОБА_3
щодо нанесення їй тілесних ушкоджень
та пошкодження майна внаслідок
перевищення службових повноважень, на
підставі п.2 ст. 6 КПК України, за
відсутністю складу злочину,
передбаченого ст. 365 КК України (т. 1 а.с.
41-44).

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 16 травня 2005 року
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову
прокуратури Полтавського району
від 04 березня 2005 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи - задоволено частково, а саме в
частині: відмови в порушенні
кримінальної справи відносно
співробітників Полтавського РВ УМВС
України в Полтавській області ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 щодо дій під час
примусового доставлення ОСОБА_2 07
березня 2003 року до Полтавської
обласної психіатричної лікарні, на
підставі п.2 ст.6 КПК України, за
відсутністю у їх діях складу злочинів,
передбачених ст.ст. 122, 129, 146, 151, 365 КК
України, а також в частині відмови в
порушенні кримінальної справи
відносно співробітників Полтавського
РВ УМВС України в Полтавській області
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за фактами,
викладеними у скарзі ОСОБА_3 щодо
нанесення їй тілесних ушкоджень та
пошкодження майна внаслідок
перевищення службових повноважень, на
підставі п.2 ст.6 КПК України за
відсутністю складу злочину,
передбаченого ст. 365 КК України; в
задоволенні решти скарги (щодо відмови
в порушенні кримінальної справи
відносно лікаря - психіатра ОСОБА_6 щодо
дій під час примусового доставлення
ОСОБА_2 07 березня 2003 року до Полтавської
обласної психіатричної лікарні, на
підставі п.2 ст.6 КПК України, за
відсутністю складу злочинів) -
відмовлено за недоведеністю (т. 1 а. с. 45).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 21 вересня 2005 року за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
постанову Октябрського районного суду
м. Полтави від 16 травня 2005 року,
оскаржувану постанову скасовано в
частині залишення скарги без
задоволення про відмову в порушенні
кримінальної справи стосовно ОСОБА_6;
матеріали по скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
направлено для проведення додаткової
перевірки в прокуратуру Полтавського
району (т. 1 а. с. 46-47).

28 липня 2005 року прокуратурою
Полтавської області порушено
кримінальну справу за ознаками
складу злочину, передбаченого ст.122 ч.1
КК України за фактом спричинення
ОСОБА_2 тілесних ушкоджень під час
примусової його госпіталізації до
психіатричної лікарні, виконаної
працівниками Полтавського РВ УМВС
України в Полтавській області та
лікарем-психіатром Полтавської
центральної районної лікарні 7
березня 2003 року.

18 жовтня 2005 року Октябрським районним
судом м. Полтави також порушено
кримінальну справу відносно ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6 за ст.125
ч.1, 126 ч. 1 КК України за фактом
заподіяння ОСОБА_3 легких тілесних
ушкоджень та побоїв при тих же
обставинах та для організації
досудового слідства направлено до
прокуратури Полтавського району.

27 жовтня 2005 року зазначені кримінальні
справи були об'єднані в одне
провадження під № 05700039. /Зазначені
обставини встановлені з матеріалів
кримінальної справи та наведені в
постанові старшого слідчого
прокуратури Ленінського району про
закриття кримінальної справи від 29
грудня 2007 року; ухвалах апеляційного
суду Полтавської області від 21 березня
2007 року та від 29 жовтня 2009 року, а також
у рішенні Європейського суду з прав
людини у справі «Федоров і Федорова
проти України» від 07 липня 2011
року /т.1 а.с.54-57; 84-85; т.3 а.с. 195/.

10 червня 2006 року постановою старшого
слідчого прокуратури Октябрського
району м. Полтави кримінальну справу №
05700039, порушену за фактом спричинення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень
середнього та легкого ступенів
тяжкості, та за фактом нанесення побоїв
за ознаками злочину, передбаченого ст.
122 ч.1, ст.125 ч.1, ст. 126 ч.1 КК України -
закрито на підставі ст. 6 п. 2 КПК
України за відсутністю в діях
ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7
та ОСОБА_10 складу даного злочину. У
порушенні кримінальної справи за ст. 364,
ст. 365, ст.151 КК України відносно
ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7
та ОСОБА_10 відмовлено на підставі ст. 6
п.2 КПК України, за відсутністю в їх
діях складу злочину (т. 1 а. с. 48-52).

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 05 лютого 2007 року
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову
прокуратури Октябрського району м.
Полтави від 10 червня 2006 року про
закриття кримінальної справи -
задоволено, оскаржувану постанову
скасовано, справу направлено прокурору
Октябрського району м. Полтави для
відновлення слідства (т. 1 а. с. 53).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 21 березня 2007 року за
результатами розгляду апеляційного
подання помічника прокурора
Октябрського району м. Полтави
на постанову Октябрського районного
суду м. Полтави від 05 лютого 2007 року -
оскаржувану постанову залишено без
змін; апеляційне подання прокурора -
без задоволення (т. 1 а. с. 54-55).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Ленінського району м.
Полтави від 29 грудня 2007 року
кримінальну справу № 05700039, порушену за
фактом спричинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
тілесних ушкоджень середнього та
легкого ступеня тяжкості, та за фактом
нанесення побоїв за ознаками злочину,
передбаченого ст. 122 ч.1, ст.125 ч.1, ст. 126 ч.1
КК України - закрито за відсутністю в
діях ОСОБА_6, ОСОБА_13,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 складу
даного злочину; у порушенні
кримінальної справи за ст. 364, ст. 365, ст.
151 КК України відносно ОСОБА_6, ОСОБА_13,
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_10
відмовлено на підставі ст. 6 п.2 КПК
України за відсутністю в їх діях
складу злочину (т. 1 а. с. 56-61).

Постановою Ленінського районного суду
м. Полтави від 09 квітня 2008 року скаргу
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову
прокуратури Ленінського району м.
Полтави від 29 грудня 2007 року про
закриття кримінальної справи та про
відмову в порушенні кримінальної
справи - задоволено, оскаржувану
постанову скасовано, справу повернуто
до прокуратури Ленінського району м.
Полтави для проведення додаткової
перевірки в частині відмови в
порушенні кримінальної справи та в
частині закриття кримінальної справи -
для відновлення та організації
досудового слідства у зв»язку з
невиконанням ряду обставин, що мають
суттєве значення для вірного
вирішення справи (т. 1 а. с. 62-67).

Постановою старшого слідчого
прокуратури Ленінського району м.
Полтави від 22 травня 2009 року
за результатами розгляду кримінальної
справи № 05700039, вказану кримінальну
справу, порушену за фактом спричинення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 тілесних ушкоджень
середнього та легкого ступеня
тяжкості, та за фактом нанесення побоїв
за ознаками злочину, передбаченого ст.
122 ч.1, ст.125 ч.1, ст. 126 ч.1 КК України -
закрито, за відсутністю в діях ОСОБА_6,
ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 складу даного злочину; у
порушенні кримінальної справи за ст. 364,
ст. 365, ст. 151 КК України відносно ОСОБА_6,
ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та
ОСОБА_10 відмовлено на підставі ст. 6 п.2
КПК України за відсутністю в їх діях
складу злочину (т. 1 а. с. 68-81).

Постановою Ленінського районного суду
м. Полтави від 14 вересня 2009 року скаргу
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову
прокуратури Ленінського району м.
Полтави від 22 травня 2009 року про
закриття кримінальної справи та про
відмову в порушенні кримінальної
справи - задоволено, оскаржувану
постанову скасовано, справу повернуто
до прокуратури Ленінського району м.
Полтави - для відновлення та
організації досудового слідства по
кримінальній справі та проведення
додаткової перевірки звернення ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в частині відмови в
порушенні кримінальної справи (т.1 а. с.
82-83).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 29 жовтня 2009 року за
результатами розгляду апеляції
старшого помічника прокурора
Ленінського району м.
Полтави на постанову Ленінського
районного суду м. Полтави від 14 вересня
2009 року - оскаржувану постанову
залишено без змін; апеляцію прокурора -
без задоволення (т.1 а. с. 84-85).

Постановою старшого слідчого
прокуратури м. Полтави від 01 вересня 2010
року закрито провадження по
кримінальній справі щодо ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_9, ОСОБА_10
у зв'язку з непідтвердженням в їх діях
ознак складу злочину, передбаченого ч.1
ст. 122 КК України на підставі ст. 6 п.2 КПК
України. Закрито провадження по
кримінальній справі щодо ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 у зв'язку з
непідтвердженням в їх діях ознак
складу злочину, передбаченого ст.125, 126
КК України (т. 1 а. с. 86-99).

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 29 березня 2011 року
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування
постанови старшого слідчого
прокуратури м. Полтави від 01 вересня
2010 року про закриття провадження по
кримінальній справі - залишено без
задоволення (т. 1 а. с. 100-105).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 20 квітня 2011 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову
Октябрського районного суду
м. Полтави від 20 квітня 2011 року -
задоволено, оскаржувану постанову
судді Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 квітня 2011 року -
скасовано, справу направлено прокурору
м. Полтави для відновлення слідства (т. 1
а.с. 106-108).

Постановою старшого слідчого
прокуратури м. Полтави від 17 червня 2011
року закрито кримінальну справу щодо
ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_15, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 за ст. 122 КК України на підставі
ст. 6 п.2 КПК України та щодо ОСОБА_8,
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 за ст.125, 126 КК
України, яка постановою Октябрського
районного суду м. Полтави від
28 лютого 2013 року скасована, а матеріали
кримінальної справи направлено для
організації проведення досудового
розслідування та внесення даних про
кримінальне правопорушення до Єдиного
реєстру досудових розслідувань.
Підставою для скасування зазначено
невиконання вказівок суду в ході
проведення досудового слідства /т. 3 а.
с. 61-62/.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 20 березня 2013 року вказану
постанову Октябрського районного суду
м. Полтави від 28 лютого 2013 року -
залишено без змін /т. 3 а. с. 64-65/.

З урахуванням наведених обставин,
судом першої інстанції також вірно
встановлено, що під час перегляду
вищезазначених постанов про відмову в
порушенні кримінальної справи та про
закриття кримінальної справи, яка не
знаходить свого вирішення понад десять
років, суди різних інстанцій та різної
територіальної підсудності
неодноразово посилалися на те, що
оскаржувані процесуальні рішення
прийняті прокуратурою з порушенням
діючого законодавства із зазначенням
дій, які необхідно виконати під час
додаткової перевірки для прийняття
законного та обґрунтованого рішення.
Однак, прокуратурою приймалися рішення
аналогічні попереднім, вказівки суду
залишалися без уваги, наслідком чого
стало винесення вказаних вище
незаконних рішень, що призвело до
порушення особистих немайнових прав
позивачів та спричинило моральну
шкоду.

За нормами ст. 55 Конституції України,
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Федоров і Федорова
проти України» (заява № 39229/03) від 07
липня 2011 року встановлено порушення ст.
3 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод в контексті
процесуального аспекту стосовно обох
заявників, у зв'язку з неефективним
розслідуванням скарг заявників на
жорстоке поводження з ними при
виконанні наказу про госпіталізацію
ОСОБА_2 /т. 3 а.с. 91-92/.

Зокрема, у рішенні Європейського суду з
прав людини зазначено, що коли особа
подає обрунтовану скаргу, що вона
піддалася серйозному жорстокому
поводженню зі сторони державних
органів в порушення статті 3 Конвенції,
це положення в поєднанні з загальним
обов'язком держави по статті 1
Конвенції вимагає проведення
ефективного офіційного розслідування.

Що стосується обставин даної справи,
Суд відмітив, перш за все, що заявники
подали свої скарги на жорстоке
поводження на протязі декількох днів
після інциденту. Крім того, посадові
особи, причетні до жорсткого
поводження, були зазначені у скаргах. В
той же час, розслідування, яке тривало
більше семи років, так і не прийшло до
висновку, чи повинні ці посадові особи
понести відповідальність за свої дії.

Оскільки судовими рішеннями, які
набрали законної сили, дії
(бездіяльність) відповідача визнані
неправомірними, то місцевий суд
прийшов до вірного висновку, що ця
обставина є доведеною та доказуванню
не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК
України.

Аналізуючи матеріали справи колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що при розгляді заяв
та повідомлень про злочини органи
досудового слідства та прокуратури
допускали порушення, які полягали у
системному прийнятті незаконних
рішень про відмову в порушенні
кримінальної справи, про закриття
кримінальної справи, всупереч вимогам
ст.ст. 2, 4, 22, 94, 97-99, 130. 114, 213 КПК України (в
редакції 1960 року), що призвело до
системного прийняття незаконних
рішень. Таким чином, вірним є висновок
суду, що відповідач, незважаючи на
відповідні судові рішення, не вживав у
межах своєї компетенції заходів для
забезпечення слідчими та районними
органами прокуратури дотримання вимог
чинного законодавства при розгляді у
порядку ст. 97 КПК України ( в редакції 1960
року) заяв та повідомлень про злочини,
не дивлячись на вказівки відповідних
рішень судів. Внаслідок таких дій та
бездіяльності досудове слідство
кримінальної справи тривало роками і
остаточне рішення не прийнято навіть
на сьогоднішній день, що свідчить про
неефективне розслідування
кримінальної справи.

Виходячи з наведеного, вірним є
висновок суду, що зазначені дії
/бездіяльність/ прокуратури
Полтавської області є протиправними,
внаслідок чого позивачам спричинена
моральна шкода, яка полягає в підриві в
їхніх очах авторитету та престижу
органів прокуратури, в зневірі до
прокуратури Полтавської області, яка
має захищати їхні права як людини та
громадянина, потерпілих від злочину, в
нервуваннях та втраті сну та спокою,
необхідності приймати заспокійливе.
Внаслідок незаконних дій відповідача у
подружжя погіршилися стосунки в сім"ї,
вони змушені відриватися від роботи та
звичайних повсякденних справ, свого
звичайного способу життя на звернення
за юридичною допомогою та участі в
судових засіданнях. Позивачі мають
неповнолітню доньку, ведуть домашнє
господарство, на яких не залишається
часу та зусиль, оскільки вони змішені
захищати свої права в судових органах.
Оскільки кримінальна справа не
знаходить свого вирішення понад десять
років, позивачі втратили надію на
справедливість, що призвело до
душевних страждань, порушення
нормальних життєвих зв"язків,
необхідності застосовування
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Враховуючи, що під виною розуміють
психічне ставлення особи до вчиненого
нею протиправного діяння, а також до
наслідків, що є суб"єктивною підставою
деліктної відповідальності, а також те,
що обов"язок доведення відсутності
вини заподіювача покладається на нього
самого, та з урахуванням висновків
Європейського суду з прав людини у
рішенні "Федоров і Федорова проти
України" від 07 липня 2011 року, яким
встановлено порушення ст. 3 Конвенції,
зокрема жорстоке поводження і
приниження заявників працівниками
міліції та неефективне розслідування
відповіднихскарг, суд дійшов
обгрунтованого висновку про навяність
вини в діях відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, відшкодовується
на загальних підставах.

Стаття ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає,
що особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо доведе, що шкоди завдано не з її
вини.

Тобто, у цивільному законодавстві діє
презумпція вини заподіювача шкоди, а
тому відсутність вини у заподіяній
шкоді повинен довести заподіювач
шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Вірним є також висновок суду, що
позивачами доведено наявність
причинного зв"язку між винними
протиправними діями відповідача та
негативними наслідками у вигляді
моральних страждань, що не спростовано
відповідачем.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди позивачам місцевий
суд вірно виходив з розумності,
виваженості та справедливості, надавши
оцінку характеру та обсягу страждань,
яких зазнали позивачі, врахував їх
стан здоров'я, тяжкість вимушених змін
у їхніх життєвих і виробничих
стосунках, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо наявності підстав для
часткового задоволення позову ОСОБА_2
та ОСОБА_3, оскільки у діях відповідача
встановлено наявність складу
цивільно-правового правопорушення,
зокрема, наявність заподіяння
моральної шкоди, протиправна поведінка
(бездіяльність); причинний зв'язок між
шкодою і протиправною поведінкою та
вина.

Згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Враховуючи вимоги вказаної статті суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Полтавській області, стягнувши
моральну шкоду з прокуратури
Полтавської області, оскільки
встановлено, що моральна шкода
позивачам була спричинена саме винними
діями працівників прокуратури
Полтавської області під час виконання
ними своїх трудових /службових/,
обов"язків.

Окрім того, відповідно до вимог ч. 4 ст.
338 ЦПК України, колегією суддів
встановлено, що рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 лютого
2013 року у справі №1622/13618/2012, яке набрало
законної сили, з прокуратури
Полтавської області на користь ОСОБА_2
стягнуто 15 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої
неправомірними діями працівників
прокуратури, що полягають у
неодноразовому прийнятті незаконних
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи /т. 3 а.с. 42-48/.
За обставинами даної справи, ОСОБА_2 у
квітні 2011 року подав до суду позов до
прокуратури Полтавської області,
Головного управління казначейської
служби України в Полтавській області,
Державного казначейської служби
України про стягнення моральної шкоди.
Свої вимоги обгрунтовував тим, що у
березні 2003 року він звернувся в органи
прокуратури з заявою про порушення
кримінальної справи за ознаками
злочинів, передбачених ст. ст. 151, 364, 365
КК України з приводу його незаконного
поміщення в психіатричну лікарню,
перевищення влади та зловживання
владою працівників Полтавського РВ
УМВС України в Полтавській області та
лікаря Полтавської ЦРЛ, проте,
протягом 2003 року і до часу звернення до
суду, органи прокуратури Полтавської
області систематично та постійно
приймали незаконні рішення з приводу
поданої заяви, а саме відмовляли в
порушенні кримінальної справи,
незаконно бездіяли, зволікаючи з
прийняттям рішення в установлені
законом строки та не виконували
вказівки суду, систематично роками
виносили незаконні рішення.

Таким чином, враховуючи що підставою
звернення до правоохоронних органів у
справі №1622/13618/2012 позивач зазначає
незаконне поміщення його в
психіатричну лікарню, перевищення
влади та зловживання владою, в той час,
як у даній справі №554/7668/13-ц позивачі
посилалися на бездіяльність органів
прокуратури, прийняття незаконних
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи та про закриття
кримінальної справи за їх заавою про
порушення кримінальної справи за
ознаками злочинів, передбачених ст. ст.
122, 125, 126 КК України з приводу заподіяння
їм тілесних ушкоджень працівниками
Полтавського РВ УМВС України в
Полтавській області при
госпіталізації ОСОБА_2 до
психіатричного лікувального закладу,
колегія суддів вважає, що підстави та
предмет позову ОСОБА_2 у даній справі не
є аналогічним, тим що були розглянуті
при вирішенні справи за позовом ОСОБА_2,
результатом якого стало вищевказане
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2013 року, а тому
відсутні підстави для закриття
провадження у справі, передбачені п.2 ч.
1 ст. 209 ЦПК України.

Викладення органами досудового
слідства прийнятих на протязі 2003 - 2009
років рішень за результатами перевірки
вищевказаних заяв в одному
процесуальному документі не дає
підстав для висновку про
аналогічність підстав та предмету
позову ОСОБА_2

Вищезазначене знайшло підтвердження в
ухвалі апеляційного суду Полтавської
області від 29 жовтня 2009 року, якою за
результатами розгляду апеляції
старшого помічника прокурора
Ленінського району м. Полтави на
постанову Ленінського районного суду
м. Полтави від 14 вересня 2009 року -
оскаржувану постанову залишено без
змін; апеляцію прокурора - без
задоволення. При цьому колегією суддів
було звернуто увагу на порушення
органом досудового слідства вимог
кримінально-процесуального
законодавства щодо викладення рішення
про закриття кримінальної справи, що
була порушена за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 1
ст. 126 КК України та про відмову в
порушенні кримінальної справи щодо
ОСОБА_6, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7
та ОСОБА_10 за відсутністю в їх діях
складу злочину, передбаченого ст.ст. 364,
365, 151 КК України - в одному
процесуальному документі (т. 1 а. с. 84-85).

З урахуванням наведеного, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків місцевого суду,
як і не підтверджують належними
доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому колегія
суддів не вбачає правових підстав для
його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури
Полтавської області - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 22 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: