АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період 05.03.2013 по 05.03.2014 у загальній сумі 51200 грн., посилаючись на те, що позивачем не сплачуються аліменти згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва 23.07.2013.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2014 відмовлено у задоволенні вказаних позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував обставини справи, залишивши поза увагою доводи позивача; суддя не дослідив в судовому засіданні вимоги щодо суми заборгованості аліментів та безпідставно відмовила в задоволенні позову. Таким чином, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове про задоволення заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про задоволення заявлених вимог.

Відповідач та його представник заперечували проти вимог апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа № 753/2989/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/12863/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Положеннями ст. 196 ч. 1 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, а саме при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця, у якому виникла заборгованість.

Судом встановлено, що відповідач є батьком позивача, що встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.07.2013, яким також присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.03.2013 і до закінчення нею навчання 30.06.2016 /а.с.3-5/. Вказане рішення набрало законної сили 29.10.2013, після перегляду апеляційним судом. А отже період з 05.03.2013 по 29.10.2013 є періодом розгляду справи, відповідно пеня, яка в силу ст. 196 СК України, нараховується при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, в даний період не нараховується, оскільки у вказаний період ще було ухвалено рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в період з 05.03.2013 по 29.10.2013.

13.11.2013 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.07.2013 виданий виконавчий лист № 753/3666/13 /а. с.6/.

Як вбачається з листа ВДВС Дарницього РУЮ у м. Києві від 06.03.2014 даний виконавчий лист надійшов до них на виконання як до відділу за місце проживання боржника і перебував у них в провадженні в період з 20.11.2013 до 12.12.2013.

А саме, 20.11.2013 відкрито виконавче провадження та направлені запити до різних установ з приводу отримання інформації про джерела доходів боржника.

27.11.2013 до відділу надійшла відповідь з ДПІ у Дарницькому районі м. Києва з повідомленням про те, що боржник ОСОБА_2. працює у м. Києві, вул. Платона Майбороди, 8 - ДУ «Інститут педіатрії акушерства і гінекології НАМН України». В той же день державним виконавцем направлено запит до головного бухгалтера «Інститут педіатрії і гінекології НАМН У країни», для надання довідки про доходи боржника.

05.12.2013 до відділу надійшла довідка про доходи з «Інститут педіатрії акушерства і гінекології НАМН України» що знаходяться за адресою : м. Київ, вул. Платона Майбороди, 8, що територіально відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

На підставі вказаних даних державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого станом на 01.12.2013 заборгованість становить - 3292,66 грн.

12.12.2013 керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий лист за місцем роботи, а саме : м. Київ, вул. Платона Майбороди, 8 - ДУ «Інститут педіатрії акушерства і гінекології НАМН України», що територіально відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві /а.с.7,28/

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у телеграмі від 28.11.2013 звертався до позивача з проханням надати номер платіжної карти, на яку він міг би перераховувати аліменти /а.а.40/.

06.12.2013 та 31.12.2013 відповідач звертався до начальника ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві з заявою, в якій просив повідомити про наявність виконавчого провадження, про порядок сплати аліментів, а також просив реквізити депозитного рахунку ВДВС для перерахунку аліментів на користь позивача /а.с.41,43/.

Наведене свідчить, що після набрання рішенням законної сили відповідачем здійснювались дії направлені на добровільне виконання рішення суду. При цьому, посилання представника позивача на направлення телеграми на незрозуміло яку адресу не приймаються до уваги, оскільки за зареєстрованим місцем проживання позивач фактично не проживає, а тому телеграма була направлена на останню відому відповідачу адресу.

В подальшому, згідно даних виконавчого провадження 24.12.2013 державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.07.2013, а 10.02.2014 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено її на виконання до ДУ «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України» за місцем роботи відповідача. В цьому ж місяці проведено утримання грошових коштів у сумі 1227,47 грн. з заробітної плати відповідача та в подальшому вказані кошти перераховано на картковий рахунок позивача. Протягом березня-травня 2014 року вся наявна заборгованість була утримана та погашена перед позивачем /а.с.93-148/.

В матеріалах виконавчого провадження наданого ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві на запит суду, як вірно вказав суд першої інстанції, відсутні докази повідомлення відповідача про відкриття та хід виконавчого провадження, при цьому наявні дані, щодо його необізнаності про проведення виконавчих дій та порядок здійснення відрахування аліментів, що в свою чергу свідчить про відсутність факту ухилення відповідача від виконання обов'язку по сплаті аліментів за рішення суду та його вини у простроченні їх сплати за період з 29.10.2013 по 05.03.2014.

Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається недоведеними та не підтвердженими належними та допустимими доказами, як того вимагають положення ст. 10,60 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та його скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.09.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: