Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 30 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 02 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
вимог посилаючись на те, що 24 січня
2007 року між банком та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 5 652 грн зі сплатою 12 % річних за
користування кредитними коштами
строком повернення до 23 січня 2009 року. У
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3
умов кредитного договору утворилась
заборгованість у розмірі 25 355 грн 05 коп.,
яка складається з: 805 грн 92 коп. -
заборгованість за кредитом, 8 386 грн 64
коп. - заборгованість з процентів, 16 687
грн 39 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань, яку позивач
просив стягнути з відповідача.

Рішенням Семенівського районного суду
Полтавської області від 30
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 02 жовтня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
вказані рішення суду першої інстанції
та ухвалу апеляційного суду і
направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що на час звернення позивача до
суду - 26 березня 2013 року сплив трирічний
строк позовної давності. Застосовуючи
позовну давність, суди послались на
Закон України «Про захист прав
споживачів» відповідно до якого
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується судом незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої та апеляційної інстанції
не можна, оскільки суди дійшли їх при
неповно встановлених обставин справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Судами встановлено, що 24 січня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 5 652 грн зі сплатою 12 % річних за
користування кредитними коштами
строком повернення до 23 січня 2009
року.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 умов кредитного договору
утворилась заборгованість у розмірі 25
355 грн 05 коп., яка складається з: 805 грн 92
коп. - заборгованість за кредитом, 8 386
грн 64 коп. - заборгованість з процентів,
16 687 грн 39 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 631 ЦК України
встановлено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
звернення до суду з позовом у разі
пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону, стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Такий висновок викладений у постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 у справі № 6-126цс13, який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України.

У матеріалах справи відсутня заява
ОСОБА_3 про застосування строку
позовної давності.

Таким чином, висновок суду про відмову
в позові у зв'язку із пропуском строку
позовної давності незалежно від
наявності заяви сторони у спорі щодо
вимог про повернення споживчого
кредиту та без з'ясування причин
пропущення строку позовної давності є
передчасним.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 30
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 02
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.П. Гончар

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук

В.О. Савченко