Провадження 2/359/1574/2014
Справа №359/4440/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді -
Величка В.П.,

при секретарі судового засідання -
Гомолі О.А.,

за участю відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Борисполі
Київської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_2 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про порушення
прав споживача, зобов'язання вчинити
певні дії, стягнення пені і
відшкодування моральної шкоди -

в с т а н о в и в :

Наприкінці травня 2014 року позивач
звернулась до суду з вище вказаним
позовом, який мотивувала тим, що 29
березня 2014 року вона звернулась до
станції технічного обслуговування із
заявою про ремонт власного вантажного
малотоннажного фургону сірого кольору,
після чого уклала Договір на надання
послуг по обслуговуванню та ремонту
вказаного автомобіля з власником СТО
ОСОБА_1. Вказує, що після проведеного
ремонту, 15 квітня 2014 року сторони
підписали акт виконаних робіт, за яким
вона повністю сплатила кошти за зняття
і установку двигуна, його частковий
розбір, доукомплектування, запасні
частини і витратні матеріали, всього -
6770,00 грн., а ОСОБА_1 після проведеного
ремонту нібито видав автомобіль. 17
квітня 2014 року водій її автомобіля
звернувся на СТО з метою отримання
автомобіля, однак авто не видали,
мотивуючи тим, що несплачені всі
рахунки по ремонту автомобіля. При
цьому, позивач вказує, що автомобіль
викрали зі станції техобслуговування

В той же день, ОСОБА_2 звернулась до
Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві
із відповідною заявою про викрадення
автомобіля. На її заяву вона отримала
відповідь про те, що в даному зверненні
вбачаються цивільно-правові відносини,
які потрібно вирішувати мирним шляхом
або через суд.

Тому позивач звернулась до суду з
вимогою стягнути з Відповідача на її
користь пеню за кожен день
прострочення виконання робіт з ремонту
автомобіля, моральну шкоду, а також
зобов'язати фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1, повернути належний їй
автомобіль марки МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 313 СDІ 2,2 GRЕY
2008, модель SPRINTER, переданий на станцію
технічного обслуговування
автомобілів.

В судове засідання з'явився позивач та
її представник, позов підтримують та
наполягають на його задоволенні.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечили проти
пред'явленого позову, вважали, що
автомобіль був повернутий позивачу і
на даний час він перебуває поруч біля
СТО на стоянці. Вказували, що позивач
повністю не оплатила кошти, згідно акту
виконаних робіт - брату відповідача, у
якого є також власне СТО. Тому
відповідач вважав, що жодних претензій
до нього з боку позивача не може бути,
оскільки він автомобіль повернув.

Заслухавши пояснення учасників
цивільного процесу, допитавши свідків
та дослідивши всі письмові докази, суд
приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи та показів сторін
вбачається, що 29 березня 2014 року
Позивач, в якості споживача послуг з
ремонту автомобілів, звернулась до
станції технічного обслуговування за
адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 181-б
із заявою про ремонт автомобіля марки
МЕRСЕDЕS-ВЕNZ 313СDІ 2,2 GRЕY 2008, модель SPRINTER,
вантажний малотоннажний фургон сірого
кольору, державний номер НОМЕР_1. Після
цього між сторонами було укладено
Договір на надання послуг по
обслуговуванню та ремонту автомобіля
між власником зазначеної СТО ОСОБА_1 і
власником автомобіля ОСОБА_2, датований
1 січня 2014 року. По результатам
проведеного ремонту був виставлений
рахунок, який сплачений Позивачем.

15 квітня 2014 року сторони підписали акт
виконаних робіт, за яким ОСОБА_2
повністю сплатила за зняття і
установку двигуна, його частковий
розбір, доукомплектування, запасні
частини і витратні матеріали 6770,00
гривень, а ОСОБА_1 автомобіль після
проведеного ремонту видав, що
підтверджується підписом довіреної
особи позивача, який отримував
автомобіль(а.с.20).

Позивач вказує, що 17 квітня 2014 року
водій її автомобіля звернувся на СТО з
метою отримання автомобіля після
ремонту, однак авто не видали,
вимагаючи при цьому 3000,00 гривень за
якийсь проведений ремонт, в той же час
не відремонтувавши автомобіль до
придатного для експлуатації стану, при
цьому викравши його зі станції
техобслуговування.

Однак, викладене спростовується
матеріалами справи.

Зокрема, у справі наявний договір,
укладений між представником позивачки
та ФОП ПП ОСОБА_3 стосовно прийняття та
ремонту автомобіля, від 29 березня 2014
року, що підтверджується поясненнями
ОСОБА_3 дільничному інспектору міліції
від 17 квітня 2014 року (а.с.76).

Окрім цього, слід зазначити, що ОСОБА_3 є
братом відповідача по справі. Кожен з
них має у власності СТО, які
розташовані за адресою з однаковою
нумерацією вулиці, а саме, за адресою: м.
Київ, вул. Бориспільська, 181.
Відмінність полягає лише у буквеному
індексі «б».

Того ж дня, 17 квітня 2014 року, Позивач
здійснила виклик працівників міліції з
Дарницького РУ ГУМВС України у м. Києві
і подала заяву про викрадення
автомобіля. На її заяву отримано
відповідь із Дарницького районного
управління ГУМВС України в місті Києві,
про те, що матеріал до ЄРДР не вносився,
а цивільно-правові відносини, які
вбачаються в даному зверненні,
потрібно вирішувати мирним шляхом або
через суд.

Вказані матеріали були витребувані
судом, з яких вбачається, що 29 березня
2014 року між позивачкою, з боку якої
виступала довірена особа, що не
заперечується самою позивачкою та ФОП
ПП ОСОБА_3, братом відповідача, було
укладено інший договір про технічне
обслуговування автомобілю. В
результаті проведених після укладення
вказаного договору ремонтних робіт,
позивачці було видано акт виконаних
робіт від 17 квітня 2014 року (а.с.79), який
вона відмовилась оплачувати.

Окрім цього, допитаний в судовому
засіданні у якості свідка ОСОБА_3,
повідомив суду, що автомобіль
позивачки ніхто не викрадав, він
знаходиться на автостоянці поруч з СТО,
оскільки Позивач відмовляється
оплатити акт виконаних робіт від 17
квітня 2014 року.

Також в ході судового засідання
позивач та її представник допустили, що
могли помилитись з тим, у власності
кого перебуває автомобіль, оскільки
СТО знаходяться в одному місці, а їх
власники є братами та мають однакові
прізвища.

Окрім того, позовні вимоги позивачки
спростовуються і відповіддю на її
звернення з інспекції з питань захисту
прав споживачів у м. Києві від 17 червня
2014 року (а.с.62).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач не довела ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог, що безпосередньо
передбачено ст. 60 ЦПК України, а тому у
пред'явленому позові належить
відмовити.

Керуючись ст. 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Київської області через
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення до апеляційного суду Київської
області через Бориспільський
міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення суду виготовлено
02.09.2014р.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
В.П.
Величко