СПРАВА № 2-3601/11 Провадження № 2/712/2611/14
РІШЕННЯ

ІМЕННЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Марцішевської О.М.

при секретарі - Снігурській Т.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи служба громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Соснівського РВ в м.Черкаси УМВС України в Черкаській області, КП "Соснівська служба утримання будинків" про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, КП "Соснівська служба утримання будинків", про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, встановлення порядку користування квартирою та розділ особового рахунку та позовом ОСОБА_4 до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Соснівського району в м. Черкаси, КП "Соснівська служба утримання будинків" про визнання недійсним наказу про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 в травні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3ОСОБА_6, посилаючись на те, що проживає в АДРЕСА_7, яку отримав 22.07.1987року на склад сім'ї 3 особи та відповідачі були вселені в якості членів сім'ї - ОСОБА_3 - дружина та ОСОБА_6 - син. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 з 1998 року відповідачі не проживають у вказаній квартирі без поважних причин та не беруть участі в оплаті комунальних послуг, чим створюють перешкоди позивачу у користуванні квартирою. Просив суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_5

ОСОБА_6 в червні 2011 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що з 1987 року проживав у спірній квартирі з батьками, а після їх розлучення проживав з батьком, під час спільного проживання між сторонами виникали побутові конфлікти та сварки, з серпня 2005 року у квартиру без його згоди батьком була вселена ОСОБА_7, з якою батько зареєстрував шлюб в 2008 році та у них народилась донька. В червні 2009 року батько його вигнав з квартири, пред'явивши заочне рішення про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, яке в подальшому було скасоване за заявою про перегляд заочного рішення, однак позивач не допускає сина до квартири, в зв'язку з чим порушені житлові права відповідача та його право на користуванням спірним житловим помешканням, оскільки іншого постійного житла у власності чи користуванні не має, також частково оплачував комунальні послуги не зважаючи на перешкоди в користуванні житлом. Просить суд зобов'язати позивача усунути йому перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення, встановити порядок користування квартирою та розділити особові рахунки з виділенням відповідачу в користування кімнату 11,8 кв.м з балконом, позивачу ОСОБА_2 виділити кімнату площею 18 кв.м, підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

Крім того, в січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, ОСОБА_2 ОСОБА_5. яка діють також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, посилаючись на те, що в грудні 2012 року під час судового розгляду даної справи йому стало відомо про те, що 25.06.2012 року за рішенням органу приватизації в період спору до вирішення позову ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування квартирою та його зустрічного позову про вселення та усунення перешкод за заявою позивача органом приватизації спірну квартиру передано у власність його батьку ОСОБА_2, його дружині та доньці в рівних частках, таким чином приватизація квартири відбулась з порушенням закону, оскільки він у судовому порядку не був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та не момент приватизації зберігав таке право, тому, вважаючи свої житлові права істотно порушеними, ОСОБА_6 просив визнати недійсним наказ департаменту економіки та розвиту Черкаської міської ради від 25 червня 2012 року № 94 про передачу у власність ОСОБА_2 ОСОБА_5 ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25 червня 2012 року.

Справа неодноразово перебувала на розгляді в судовому порядку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.06.2014р. скасовані рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 03.12.2013р., ухвала апеляційного суду Черкаської області від 18.02.2014р. про часткове задоволення позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, справу направлено на новий розгляд.

В ході нового розгляду справи позивач та його представник адвокат ОСОБА_1 підтримали позовні вимоги, позовні вимоги ОСОБА_6 не визнали, вказували, що відповідачі з 1998 року не проживають у спірній квартирі, жодних перешкод у користуванні житлом їм позивач не чинив. Оскільки з набуттям в 2012 році на законних підставах права власності на квартиру позивач має право на розпорядження нею на свій розсуд, просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 позов не визнали, зустрічний позов підтримали, пояснили, що після розірвання шлюбу відповідачка дійсно не проживє в спірній квартирі в зв'язку з неприязними відносинами з позивачем. ОСОБА_6 дав покази про те, що після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з батьком у спірній квартирі та постійно в ній проживав до червня 2010 року, хоча позивач ОСОБА_2 зловживав спиртними напоями, вчиняв бійки, скандали, чинив перешкоди у користуванні квартирою. В 2008 році за фактом побутового конфлікту позивач ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності в зв'язку з створенням ним сину перешкод в проживанні. У червні 2010 року позивач змінив замки та не допускає сина до квартири, повідомивши про заочне рішення суду про визнання його таким, що втратив право на проживання. Після скасування даного рішення за заявою відповідача в період розгляду даної справи позивач звернувся до органу приватизації та отримав у власність спірну квартиру з дружиною та донькою, чим порушив права сина ОСОБА_6, який на момент приватизації квартири зберігав право користування спірною квартирою, оскільки був тимчасово відсутній в зв'язку з створенням йому позивачем перешкод у користуванні житлом та приватизація відбулась в період розгляду спору в суді.

Відповідачка ОСОБА_5 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 підтримала та позов ОСОБА_6 не визнала, дала покази про те що з серпня 2005 року була вселена ОСОБА_2 до спірної квартири в зв'язку з фактичним утворенням сім'ї, в подальшому в 2008 році зареєстрували шлюбу та мають від шлюбу доньку, яка народилась в 2009 році, також вказувала, що за період її проживання у спірній квартирі ОСОБА_6 не проживав.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 1987 року ОСОБА_2 на сім'ю з трьох осіб (ОСОБА_2, дружина - ОСОБА_3, син - ОСОБА_6.) був виданий ордер на житлове приміщення № 016993 на право заняття житлового приміщення у квартирі АДРЕСА_5 у м. Черкаси, на підставі рішення від 15 липня 1987 року № 327. Згідно з довідкою КП ВЖ РЕУ-5 від 03 вересня 2009 року № 2302 зареєстрованими у вказаній квартирі були ОСОБА_2 та відповідачі: колишня дружина -ОСОБА_3 та син - ОСОБА_6 Спірна квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат загальною площею 53,4 кв. м та жилою площею 28,6 кв. м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору, балкона, і розташована на 5 поверсі дев'ятиповерхового будинку. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірваний 30 червня 1998 року.

25.11.2009 року по справі було постановлене заочне рішення про визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, на підставі вказаного рішення відповідачі зняті з реєстрації по спірній квартирі, ухвалою суду від 01 березня 2011 року заочне рішення скасовано та об'єднаний в спільне провадження зустрічний позов ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення.

12 квітня 2012 року в період розгляду даної справи ОСОБА_2 звернувся з заявою до органу приватизації про безоплатну передачу йому та членам його сім'ї - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у спільну сумісну власність спірної квартири АДРЕСА_2 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», надавши довідку КП «Соснівська служба утримання будинків» від 14 квітня 2012 року № 1066 про склад сім'ї та займані приміщення, в якій зазначено, що в займаній ним квартирі зареєстровані та проживають три особи: ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_5 та його донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. На підставі наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 25 червня 2012 року № 94 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, в зв'язку з чим ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання приватизації недійсною в зв'язку з порушенням закону та його житлових прав.

Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання. Так, звертаючись до суду в травні 2009 року з первісним позовом ОСОБА_2 підставою визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_5 м.Черкаси вказав статтю 71 ЖК у зв'язку з тим, що відповідачі не проживають у квартирі без поважних причин з 1998 року. Оскільки на момент виникнення спору в 2009 році спірна квартира не перебувала у приватній власності, тому до правовідносин між сторонами до передачі даної квартири в 2012 році у власність за оспорюваним рішенням органу приватизації підлягають застосуванню норми житлового законодавства, що регулює правовідносини між наймачами жилих приміщень та членів їх сім'ї з приводу користування жилою площею у приміщеннях державного та громадського житлового фонду.

Відповідно до статей 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

В судовому засіданні зібраними у справі доказами спростовані доводи позову ОСОБА_2 про те, що син позивача ОСОБА_6 не проживав з 1998 року у спірній квартирі. Так, постановою Соснівського РВ УМВС України в м.Черкаси від 22.07.2008р. відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_6 про вчинення його батьком 17.07.2008р. сімейної сварки та погроз фізичної розправи. У відмовному матеріалі № 4396 за 2008 рік за даним фактом у поясненні ОСОБА_6 вказав, що 17.07.2014р. о 21 год. 30 хв. він прийшов додому до квартири АДРЕСА_4, де проживає з батьком ОСОБА_2 та пройшов до своєї кімнати і закрив двері на ключ, після чого внаслідок удару об двері скло розбилось і увійшов батько у стані алкогольного сп'яніння, який тримав в руках саморобний "мачете" і почати рубав ним по дверях з погрозами сину фізичною розправою. Після того, як ОСОБА_6 закрився на балконі в своїй кімнаті, його батько висловлював докори щодо не помитого посуду, потім ОСОБА_6 вибіг з квартири та викликав міліцю. У власноручно написаному поясненні від 18.07.2008р. позивач ОСОБА_2 по даному факту вказав, що на даний час дійсно проживає у картирі АДРЕСА_5 м.Черкаси з сином, з яким має неприязні відносини. 17.07.20108р. о 21. год. 30 хв. прийшов додому, зробив сину зауваження з приводу немитого посуду на кухню, однак у відповідь почув образливі слова, внаслідок чого виникла сварка та викликані працівники міліції застосували до нього спецзасоби. Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 18.07.2008 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП з застосуванням штрафу за правопорушення, яке полягало в тому, що 17.07.2008р. в квартирі за місцем мешкання вчинив сімейну сварку з сином, намагався вдарити, чим створив нестерпні умови перебування в квартирі. Будучи доставленим до суду ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні правопорушення. (т.1 а.с.81, т.2 а.с.77-85)

Згідно з актів від 20.11.2006р., 31.03.2009р., показів свідка ОСОБА_8 відповідачі не проживають у спірній квратирі з 1998 року, разом з тим допитані у справі в якості свідків ОСОБА_9 дав покази про те, що ОСОБА_6 проживав постійно у спірній квартирі в 2007-2008 роках, сусідка ОСОБА_10 дала покази, що відповідач постійно проживав з батьком до народження дитини від другого шлюбу, також в 2012 році отримував у неї ключі від домофону. Таким чином, доводи позову ОСОБА_2 про те, що його син не проживає з 1998 року в спірній квартирі та надані ним докази спростовані наданими відповідачем доказами, власноручно написаним ОСОБА_2 поясненням міліції від 18.07.2008р. про проживання з сином в спірній квартирі в 2008 році та постановою про притягнення до адміністративної відповідальності від 18.07.2008р. про створенням позивачем нестерпних умов для спільного з сином проживання. Вказаними доказами підтверджено, що ОСОБА_6 з 1998 року проживав у спірній квартирі та був позбавлений можливості користуватись даним житлом внаслідок того, що 29 червня 2010 року під час конфлікту ОСОБА_2 відібрав у нього ключі від квартири, внаслідок чого ОСОБА_6 не мав можливості потрапити до спірної квартири, а тому вимушений проживати у своїх родичів, в зв'язку з чим відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про вселення та усунення перешкод користування житлом, що свідчить про відсутність підстав для висновку про неповажність причин відсутності відповідача ОСОБА_6 в житловому приміщенні понад шість місяців, оскільки тимчасова відсутність відповідача була пов'язана із створенням позивачем перешкод останньому у користуванні спірною квартирою. При цьому, незважаючи протиправні дії позивача ОСОБА_2 по створенню перешкод в користуванні житлом, відповідач ОСОБА_6 частково здійснював свої обов'язки за договором найму - сплачував комунальні послуги, що підтверджено квитанціями в матеріалах справи. Крім того, згідно пояснень позивача, в зв'язку з наявними у нього пільгами він та члени його сім'ї звільнені від нарахування комунальних послуг.

Суд також виходить з того, що ОСОБА_6 після отримання заочного рішення у справі 29.06.2010р. у передбачений законом строк 09.07.2010р. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення та в подальшому після скасування зачного рішення суду звернувся з зустрічним позовом на захист свого права користування житлом, отже відсутні підстави для висновку, що зняття відповідача з реєстрації по спірній квартирі проведене з дотриманням порядку, передбаченого законом.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Судом встановлено, що в 2005 році позивачем ОСОБА_2 було вселено до квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_5., з якою був зареєєстрований шлюб 09.08.2008р. На момент вселення ОСОБА_5 до спірної квартири у вказаному помешканні зберігав право користування та був зареєстрований син позивача ОСОБА_6, який не давав письмової згоди на її вселення, тому вселення ОСОБА_12 відбулось з порушенням передбаченого законом порядку, без письмової згоди всіх осіб, які зберігали право на користування спірною квартирою, що також свідчить про створення перешкод у користуванні квартирою відповідачем ОСОБА_6

Згідно зі статтею 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначення уповноваженого власника квартири (будинку). З огляду на викладені норми, суд виходить з того, що право на приватизацію житла та згоду на приватизацію квартири іншими членами сім'ї повинна давати кожна особа, яка проживає або має право на проживання в цій квартирі.

В 2012 році в період розгляду даної справи ОСОБА_2 звернувся до органу приватизації про передачу спірної квартири йому та членам його сім'ї ОСОБА_12 та неповнолітній доньці ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., та 25.06.2012 року за рішенням органу приватизації в період спору між сторонами спірну квартиру АДРЕСА_4 передано у власність ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_6 Суд приходить до висновку, що приватизація квартири відбулась з порушенням закону ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням прав ОСОБА_6, оскільки останній у судовому порядку не був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та не момент приватизації зберігав таке право, оскільки був тимчасово відсутній у вказаній квартирі внаслідок створення йому з боку ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом та позов на захист його права перебував на розгляді в суді. В зв'язку з викладеним суд вважає, що позов ОСОБА_6 про визнання недійсними рішення органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру підлягає до задоволення, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення орган приватизації діяв не у спосіб та порядок, передбачений законом та порушив право на участь в приватизації відповідача, який в установленому законом порядку на момент приватизації не був визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення.

Заперечення ОСОБА_2 з посиланням на те, що ОСОБА_6 вибув на інше постійне місце проживання не підтверджені об'єктивними доказами та спростовані зібраними у справі доказами. Так, згідно наданих відповідачем особистих документів за 2004 - 2011 роки довідки про склад сім'ї від 01.01.2004р. для пред'явлення за місцем навчання, медичної картки, заяв про прийняття на роботу, автобіограії, особистої картки водія, медичної довідки про придатність керування транспортними засобами - місцем проживання ОСОБА_6 вказував - квартиру АДРЕСА_4 (т.2 а.с.93-105).

Що стосується визнання недійсною приватизації щодо майнових прав неповнолітньої ОСОБА_6, суд виходить з того, що закон у рівній мірі захищає житлові права як неповнолітньої доньки, так і сина позивача та не допускає обмеження прав одних за рахунок прав інших. Обов'язок забезпечити житлові права неповнолітніх дітей законом покладений на їх батьків, які при цьому зобов'язані діяти у спосіб та порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки встановлено, що право власності позивачем ОСОБА_2 набуте з порушенням закону «Про приватизацію державного житлового фонду» та з порушенням прав ОСОБА_6, не правомірно, тому позовні вимоги ОСОБА_2 про захист його право власності шляхом визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою в зв'язку з відсутністю понад встановлений законом строк без поважних причин, в цій частині доводи позову ОСОБА_2 та надані ним докази не спростовані, в іншій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_6 проживав у спірній квартирі на момент звернення позивача з первісним позовом про втрату права користування житлом та був тимчасово відсутній у даній квартирі на момент її приватизації в зв'язку з створенням позивачем у користуванні перешкод спірною квартирою та розглядом з приводу цього справи в судовому порядку. Також підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_6 про усунення перешкод в користування квартирою шляхом вселення, оскільки відповідач без законних підстав з липня 2010 року позивачем обмежений у праві користування квартирою, чим порушені права та законні інтереси відповідача, які підлягають до поновлення. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_6 не підлягають до задоволення, оскільки порядок користування згідно зустрічних позовних вимог не враховує інтереси неповнолітньої доньки позивача ОСОБА_6, яка зареєстрована у спірній квартирі за місцем проживання свого батька.

Керуючись ст.ст. 11,57,60,212-215, ст.ст. ЦПК України, ст. 9, 64, 71, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України, ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_5

У задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_4 в користуванні квартирою АДРЕСА_5

Визнати недійсним наказ органу приватизації виконавчого комітету Черкаської міської ради № 84 від 25 червня 2012 року про передачу у власність квартири АДРЕСА_6.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_6, видане органом приватизації виконавчого комітету Черкаської міської ради 25 червня 2012 року.

В задоволенні ніший вимог ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня його проголошення, особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час проголошення рішення - з моменту вручення його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: