Провадження № 22-ц/779/2635/2014
Головуючий у 1 інстанції Бородовський
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.,

суддів Малєєва А.Ю.,
Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю представників
сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» про
визнання договору недійсним, за
апеляційною скаргою АТ «ПроКредит
Банк» на ухвалу Івано-Франківського
міського суду від 29 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 29 жовтня 2014 року відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до Публічного акціонерного товариства
«Про кредит Банк» про визнання
договору недійсним.

На дану ухвалу представник АТ
«ПроКредит Банк» подала апеляційну
скаргу, в якій посилається порушення
судом норм процесуального права.
Зазначає, що позивач звернулася в суд з
позовом з порушенням правил
підсудності, оскільки адреса
реєстрації позивача не належить до
адміністративно-територіальної
юрисдикції Івано-Франківського
міського суду і будь яких доказів, які б
підтверджували зареєстроване місце
проживання позивача, або її місце
перебування в м. Івано-Франківськ в
матеріалах справи немає.

Також апелянт зазначає, що відповідно
до свідоцтва про державну реєстрацію
ПАТ «ПроКредит Банк», витягу із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та статуту
ПАТ «ПроКредит Банк» місцезнаходження
банку є м. Київ, просп. Перемоги, 107-А.
Відділення №1 ПАТ «ПроКредит Банк» в м.
Івано-Франківську не є юридичною
особою, відокремленим підрозділом,
філією чи представництвом ПАТ
«ПроКредит Банк», а отже, адреса
вказана позивачем не може вважатися
місцезнаходженням банку, як
відповідача, як і не є місцем виконання
договору. Вважає що позов до ПАТ
«ПроКредит Банк» не може бути
пред'явлений до Івано-Франківського
міського суду як з підстав ч.5 так і ч .7
ст. 110 ЦПК України.

З цих підстав ухвалу суду першої
інстанції, апелянт просила скасувати,
та постановити нову, про повернення
позовної заяви позивачу.

В судовому засіданні представник ПАТ
«ПроКредит Банк» апеляційні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_4 доводів
апеляційної скарги не визнав,
зазначивши, що позивач звернулася до
суду в порядку, визначеному Законом
України «Про захист прав споживачів».
Крім цього, місцем виконання договору
вважає м. Івано-Франківськ.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
звернулася в суд з позовом до ПАТ
«ПроКредит Банк» про визнання
кредитного договору недійсним. Зі
змісту позовної заяви вбачається, що
позов ОСОБА_4 було пред'явлено в
Івано-Франківський міський суд,
виходячи з положень ч.ч. 5, 7, 8 ст. 110 ЦПК
України, а саме: позови про захист прав
споживачів можуть пред'являтися також
за зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору; позови, що виникають з
діяльності філії або представництва
юридичної особи, можуть пред'являтися
також за їх місцезнаходженням; позови,
що виникають з договорів, у яких
зазначено місце виконання або
виконувати які через їх особливість
можна тільки в певному місці, можуть
пред'являтися також за місцем
виконання цих договорів.

Відкриваючи провадження у справі за
позовом ОСОБА_4 суд першої інстанції
виходив з того, що такий пред'явлено з
дотриманням правил та в порядку
встановленому цивільно-процесуальним
законодавством.

Однак погодитись з таким висновком
суду колегія суддів Апеляційного суду
не може.

Так, з тексту позовної заяви
вбачається, що ОСОБА_4 просила визнати
недійсним договір про надання траншу,
який є невід'ємною частиною рамкової
угоди №119, укладеної 08.05.2007 року між ПАТ
«ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 про надання
кредитних коштів в розмірі 250 000 доларів
США на строк користування 120 місяців зі
сплатою відсотків в розмірі 14% річних,
виходячи з 360 календарних днів у році,
як і самої рамкової угоди з визначеним
лімітом заборгованості - 350 000 доларів
США..

При цьому в матеріалах відсутні дані,
які б давали підстави вважати, що
пред'явлений позов виникає з
діяльності філії або представництва
юридичної особи, а отже і право
позивачу звернутися до суду за
правилами альтернативної підсудності.
Так, зі змісту оскаржуваної угоди та
договору, вбачається, що такі були
укладені між позивачем ОСОБА_4 та ЗАТ
«ПроКредит Банк» від імені якого діяли
довірені особи, про що зазначено в
текстах оспорюваних правочинів. При
цьому місцем знаходження сторони
кредитора визначено м. Київ.

Що ж стосується доводів представника
позивача про звернення до суду на
підставі Закону України «Про захист
прав споживачів», то слід зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» ( в
редакції, що діяла на час укладення
оспорюваних угод) договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Зважаючи на те, що зазначеним вимогам
ні рамкова угода ні договір про надання
траншу не відповідають, а цільовим
призначенням кредиту визначено
задоволення особистих потреб, то
оспорюванні кредитні угоди не є
споживчими в розумінні ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Що ж стосується доводів представника
позивача про місце виконання договору,
то такі на увагу не заслуговують,
оскільки предметом спору є дійсність
укладених правочинів, а не питання, що
виникли в процесі їх виконання.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
допущені судом першої інстанції
порушення норм процесуального права є
безумовною підставою для скасування
постановленої суддею ухвали.

Зважаючи на те, що вирішення питання
відкриття провадження у справі, як і
повернення заяви позивачеві для
подання до належного суду законодавцем
віднесено до компетенції суду першої
інстанції, то справу слід повернути до
Івано-Франківського міського суду для
нового розгляду зазначеного питання.

Керуючись ст.ст.307, 312, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу АТ «ПроКредит Банк»
задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 29 жовтня 2014 року скасувати, а
питання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
А.Ю. Малєєв

В.Д. Фединяк