АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9582 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 02 жовтня 2013 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 02.10.2013 року позов ПАТ
«Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь
ПАТ «Альфа-Банк» 148 119 грн. 73
коп.заборгованості за кредитним
договором та судові витрати в сумі 1481
грн. 20 коп., а всього стягнуто149 600 грн. 93
коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
неналежну оцінку наявних в матеріалах
справи доказів, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивачем не
надано суду жодного належного доказу
на підтвердження наявності підстав для
стягнення заборгованості за кредитним
договором №490076734 від 12.06.2008 року. Надані
позивачем в якості доказу виконання
ним зобов'язання за кредитним
договором меморіальний ордер та
квитанції не являються, на думку
апелянта, доказами отримання ним
кредитних коштів однією сумою в
готівковій формі, шляхом видачі
кредитних коштів з операційної каси
банку.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» та
відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
відповідно до вимог закону. Судові
повідомлення відповідачів було
повернуто на адресу суду у зв'язку з
закінченням терміну їх зберігання.
Колегія суддів розцінила причини
неявки відповідачів в судове засідання
як неповажні виходячи з наступного.
Так, судові повідомлення направлялись
відповідачам за адресою, яку ОСОБА_2
зазначив у апеляційній скарзі, як місце
проживання. Крім того, за даною адресою
ОСОБА_2 отримував під розписку ухвалу
апеляційного суду про залишення його
апеляційної скарги без руху (а.с. 136).
ОСОБА_2 не повідомив суду будь - якої
іншої адреси, як місце свого проживання
або знаходження. Крім того, сам
відповідач не цікавиться поданою ним
апеляційною скаргою. За таких обставин,
суд дійшов висновку про те, що
відповідачі навмисно затягують
розгляд справи.

Оскільки неявка сторін по справі в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, колегія суддів
дійшла до висновку про можливість
розгляду справи за їх відсутності та
розглянула справу у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
12.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»
(позивач є правонаступником - а.с.31-32) та
ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір № 490076734, відповідно до якого
ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в
розмірі 16 683,62 доларів США, з кінцевим
строком повернення - до 12.06.2015 року, зі
сплатою 15,99% річних (а.с.5-13).

Факт отримання суми кредиту за
договором №490076734 від 12.06.2008 року
відповідачем ОСОБА_2 підтверджується
копією меморіального ордеру №25994 від
12.06.2008 року на суму 78413,00 грн., копією
квитанції № 25993 від 12.06.2008 року, копією
заяви-анкети позичальника від 12.06.2008
року, випискою по особовому рахунку
позичальника ОСОБА_2 (а.с.14-16, 29 - 30). Таки
м чином доводи апелянта про те, що
відсутні докази отримання ним кредиту
не відповідають дійсності та
спростовуються зазначеними доказами.

Як вбачається з договору поруки №
490076734-П від 12.06.2008 року (а.с. 19-21)
поручитель ОСОБА_3 була зобов'язана
солідарно відповідати перед Банком у
повному обсязі у разі несвоєчасного
та/або неповного виконання зобов'язань
позичальником ОСОБА_2

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку суми заборгованості
позичальника ОСОБА_2 станом на 12.11.2012
року за кредитним договором №490076734 від
12.06.2008 року заборгованість становить
суму 148 119,73 грн., яка складається із
заборгованості: за кредитом - 15068,19
доларів США (еквівалент 120 440,02 грн.), за
відсотками - 3 128,40 доларів США
(еквівалент 25 005,36 грн.), пені (11% від
розрахункової суми - у межах заявлених
позивачем вимог) - 2 674,35 грн. (а.с.3, 26).

Так, відповідно до вимог ст.ст.526, 623, 624
ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного кодексу, а в разі порушення
зобов'язання боржник має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Згідно ст.553, 554 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку; поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником; поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник (солідарна
відповідальність), включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідачі не виконують добровільно
свої зобов'язання за кредитним
договором та договором поруки, у
зв'язку з чим виникла заборгованість
перед банком у зазначеному вище
розмірі. Суду не надано доказів, які б
спростовували даний розмір
заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку про те, що
позовні вимоги знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні, а
отже з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
законно та обґрунтовано було стягнуто
солідарно на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№ 490076734 від 12.06.2008 року у розмірі 148119
грн. 73 коп.

Доводи апелянта про те, що позивачем
не надано суду жодного належного
доказу на підтвердження наявності
підстав для стягнення заборгованості
за кредитним договором №490076734 від
12.06.2008 року, що надані позивачем в
якості доказу виконання ним
зобов'язання за кредитним договором
меморіальний ордер та квитанції не
являються доказами отримання ним
кредитних коштів однією сумою в
готівковій формі, шляхом видачі
кредитних коштів з операційної каси
банку, не спростовують висновків суду
та не підтверджені належними та
допустимими доказами по справі.

Отже, твердження апелянта про
незаконність ухваленого рішення,
неповне та неправильне встановлення
судом обставин справи, неправильне
встановлення обставин, що мають
значення для справи, неналежну оцінку
наявних в матеріалах справи доказів,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне визначення правовідносин
сторін, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
на думку суду є необґрунтованими, а
обставини, на які він посилається -
недоведеними та не підтверджені
належними та допустимими доказами по
справі, оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 02 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: