У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на
дії головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Департаменту Державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Каращук Катерини Леонідівни щодо
виконання судового рішення, за
касаційною скаргою Куляша Олександра
Олександровича, який діє в інтересах
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області, на ухвалу
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 02 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 02 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаною
скаргою та просив визнати
неправомірними дії головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Каращук К.Л. (далі по тексту - державний
виконавець) щодо винесення постанови
від 27 січня 2013 року про повернення
стягувачеві виконавчого листа № 2-7/2010
від 01 грудня 2010 року та скасувати
вказану постанову, а також зобов'язати
провести стягнення за вказаним
виконавчим документом за рахунок
коштів Державного бюджету України
шляхом списання в безспірному порядку
на користь ОСОБА_4 встановленої до
відшкодування суми в розмірі 150 000,00 грн
з єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України.

Вимоги за скаргою обґрунтовував тим, що
27 травня 2011 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання вищевказаного виконавчого
документа, копію якої було направлено
боржнику - Державному казначейству
України до виконання. Боржником
рішення суду, в установлений державним
виконавцем строк, не виконано.

Оскільки Державне казначейство
України, як урядовий орган державного
управління, ліквідоване відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 березня 2011 року № 346 «Про
ліквідацію урядових органів», а Указом
Президента України від 09 грудня 2010 року
№ 1085/2010 «Про оптимізацію системи
центральних органів виконавчої влади»
створено Державну казначейську службу
України, яка є правонаступником
ліквідованого Державного казначейства
України, ухвалою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 09 листопада 2011 року
замінено сторону виконавчого
провадження, а саме боржника - Державне
казначейство України на Державну
казначейську службу України. У той же
час заяву державного виконавця, в
частині встановлення способу і порядку
виконання виконавчого листа № 2-7/2010 від
01 грудня 2010 року залишено без
задоволення, відмовлено у зміні
способу і порядку виконання вказаного
вище виконавчого листа.

Незважаючи на вказані обставини
державним виконавцем 26 червня 2012
року було винесено постанову про
повернення виконавчого документа без
виконання.

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 12 жовтня 2012 року дії
державного виконавця щодо повернення
виконавчого документа визнано
неправомірними. Скасовано постанову
державного виконавця від 26 червня
2012 року про повернення виконавчого
документа та зобов'язано поновити
виконавче провадження і провести
стягнення за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом списання в
безспірному порядку на користь ОСОБА_4
встановленої до відшкодування суми в
розмірі 150 000,00 грн з єдиного
казначейського рахунку Державного
бюджету України.

На виконання вищевказаної ухвали
апеляційного суду державним
виконавцем було відновлено виконавче
провадження по виконавчому листу
№ 2-7/2010 від 01 грудня 2010 року.

Однак, 22 січня 2013 року державним
виконавцем знову було винесено
постанову про повернення виконавчого
документа з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 26
лютого 2013 року, залишеною без змін
ухвалами апеляційного суду Волинської
області від 29 квітня 2013 року та від 17
червня 2013 року, а також ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року дії
державного виконавця щодо повернення
виконавчого документа визнано
неправомірними. Скасовано постанову
державного виконавця про повернення
виконавчого документа від 22 січня 2013
року та зобов'язано поновити виконавче
провадження і провести стягнення за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання в безспірному
порядку на користь ОСОБА_4 встановленої
до відшкодування суми в розмірі 150 000,00
грн з єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України.

Крім того, ухвалою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 03 грудня 2013 року відмовлено
у задоволенні заяви державного
виконавця про встановлення способу і
порядку виконання виконавчого листа №
2-7/2010 від 01 грудня 2010 року.

Незважаючи на вказані обставини, 27
січня 2014 року державний виконавець
відділу знову винесла постанову про
повернення виконавчого документа з
посиланням на положення п. 9 ч. 1 ст. 47, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження».

Заявник вважає такі дії державного
виконавця такими, що порушують норми
ст. ст. 58, 124 Конституції України та
суперечать змісту ст. ст. 3, 6, 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
тому звернувся до суду з вказаною
скаргою.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 02
квітня 2014 року, яка залишена без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 02 червня 2014 року скаргу
ОСОБА_4 задоволено. Визнано
неправомірними дії державного
виконавця щодо повернення виконавчого
документа. Скасовано постанову
державного виконавця про повернення
виконавчого документа від 27 січня 2014
року та зобов'язано державного
виконавця поновити виконавче
провадження і провести стягнення за
рахунок коштів Державного бюджету
України шляхом списання в безспірному
порядку на користь ОСОБА_4 встановленої
до відшкодування суми в розмірі 150 000,00
грн з єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України.

Куляш О.О., який діє в інтересах відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області, не погоджуючись з
даними судовими рішеннями першої та
апеляційної інстанцій подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень.

Судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що зміна виконання порядку
судових рішень не може бути підставою
для повернення виконавчого документа,
оскільки такий порядок не може
поширюватись на виконання судового
рішення, виконавче провадження за яким
відкрито до його зміни. Крім цього,
відповідно до п. 3 розділу 2 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який в дії з 01 січня 2013
року, виконавчі документи за рішеннями
суду про стягнення коштів або рішення
суду, що набрали законної сили,
боржниками за якими є відповідні
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності чим Законом,
подаються до органів державної
виконавчої служби.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
місцевого суду, належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та прийшов до
обґрунтованого висновку щодо
відсутності правових підстав для
скасування рішення місцевого суду.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Куляша Олександра
Олександровича, який діє в інтересах
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Волинській області відхилити.

Ухвалу Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 02 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова Д.О.
Остапчук