Красилівський районний суд
Хмельницької області
Справа № 677/1489/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2014 року м.Красилів

Красилівський районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Федишина І.В.

при секретарі Коломієць Л.В.,

з участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідачів ОСОБА_5,

представника третьої особи
Красилівської міської ради Романюк
Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красилові цивільну
справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа Красилівська
міська рада, про усунення перешкод у
користуванні майном, зобов'язання
встановлення межових знаків з
урахуванням вимог ДБН-360-92*, зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про
знесення самочинного будівництва,
звільнення та повернення самовільно
зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування своїх вимог з
урахуванням подальших змін та
доповнень до позовної заяви ОСОБА_7
зазначив, що його житловий будинок з
господарськими будівлями розташований
на присадибній земельній ділянці
площею 0,06 га, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Поруч, за адресою
АДРЕСА_2 проживає його брат з сином,
відповідачі в справі, які мають у
користуванні присадибну земельну
ділянку площею 0,15 га, з них 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд і будівель. Відповідачі впритул
біля стіни його хліва склали свої
дрова, накрили їх плівкою, внаслідок
чого він не має можливості нормально
користуватися хлівом, підтримувати
його в належному стані. Плитка, якою
облицьовані стіни хліва, під дровами
облетіла і продовжує облітати,
руйнується стіна хліва, фаціят. На його
неодноразові прохання до відповідачів
забрати дрова від стіни його хліва, щоб
він мав можливість її відремонтувати,
відповідачі не реагують. Навпаки,
відповідач ОСОБА_3 свариться з ним і
погрожує, що взагалі знесе його хліва.
Така поведінка відповідачів є
незаконною і порушує його право на
вільне, безперешкодне користування
своєю власністю та порушує діюче
законодавство. Так, як відповідачі
грубо порушують його право власності,
чинять йому перешкоди в обслуговуванні
хліва, він змушений ставити питання про
визначення порядку користування в
натурі на місцевості присадибними
земельними ділянками його та
відповідачів з урахуванням
розташування на них господарських
споруд: його та відповідачів хлівів, з
урахуванням п.3.25* ДБН-360-92*, відповідно
до якого для догляду за будівлями і
здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни має бути не менше 1 м. Його
звернення до Красилівської міської
ради щодо встановлення меж суміжних,
його та відповідачів земельних ділянок
у відповідності з вимогами вказаного
пункту ДБН-360-92* залишається поза
увагою, що порушує його законні права
на вільне, безперешкодне користування
своєю власністю. Згідно з листом
відділу Держземагентства № 757 від
24.04.2013 присадибні земельні ділянки, які
розташовані по АДРЕСА_1, що знаходиться
в користуванні відповідачів та
АДРЕСА_2, якою користується він - не
приватизовані. Оскільки їхні з
відповідачем земельні ділянки
неприватизовані, є землями
територіальної громади м.Красилова,
міська рада є розпорядником даних
земель і в її повноваженнях є
визначення порядку користування
даними землями, встановлення їх меж
згідно діючого законодавства.

Також зазначив, що позовні вимоги
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не визнає, вважає їх
надуманими та неправильними, такими, що
не підлягають задоволенню. Твердження
відповідачів-позивачів про те, що в їх
користуванні має перебувати 0,19 га
спростовується довідкою Красилівської
міської ради № 566/0315/13 від 15.04.2013 про те,
що згідно земельно-кадастрових книг за
відповідачами в користуванні
перебуває лише 0,15 га. Твердження
відповідачів про те, що йому в 1979 році
надавався дозвіл лише на будівництво
будинку є неправильним, оскільки у
відповідності з планом забудови від
16.05.1979 йому надано дозвіл на
будівництво як будинку, так і хліва, до
того ж у відповідності з п. 2 Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства 31.01.1966,
погодженої з заступником Голови
Верховного Суду УРСР 15.01.1966, яка діяла
до 13.12.1995 «під будинком, як об'єктом
правової реєстрації, розуміється один
будинок з приналежними до нього
службовими будівлями та спорудами (чи
без таких), що розташовані на одній
земельній ділянці, під самостійним
порядковим номером.» А тому, твердження
відповідачів про те, що він не має
дозволу на будівництво є
безпідставним. Відповідач ОСОБА_3
чудово обізнаний, що хлів для нього
будувався їхнім батьком, який не
дозволив будувати його на городі. При
цьому у відповідності з висновком
експерта № 156/013 від 11.03.2014 відстань від
будівлі його хліва до житлового
будинку відповідачів становить 10,8 м. До
того ж у той час, коли їхній батько
ОСОБА_8 і він будували для нього будинок
з хлівом у 1979 році, власниками будинку
АДРЕСА_1 були його батьки, які жодних
претензій до нього не мали і навпаки,
батько наполягав на такому
розташуванні хліва. Відповідачу ОСОБА_3
на той час було лише 12 років.
Відповідачі отримали в користування
свої частини будинку в 1991 році, що
підтверджується рішенням
Красилівського районного суду від
03.07.1991, яке відповідачами приєднано до
свого зустрічного позову. З 1979 року і до
даного часу жодних претензій до нього
щодо неправильної забудови або
захоплення ним земельної ділянки не
висувалося. Все почалося лише після
того, як ОСОБА_3 зруйнував на стіні його
хліва облицювальну плитку, а щоб
приховати це від сусідів, які робили
йому зауваження з цього приводу,
розташував упритул до хліва свої дрова,
які на його прохання не бажає прийняти
від хліва, чим продовжує завдавати
шкоди його майну - хліву, в зв'язку з чим
він був змушений звернутись до суду.
Відповідачі намагаються уникнути
відповідальності за пошкодження його
хліва і безпідставно звинувачують його
в нібито захопленні їхньої земельної
ділянки, в той час, коли згідно акту
обміру присадибних земельних ділянок
за 1993 рік, що наданий Красилівською
міською радою, за відповідачем
значиться присадибна земельна ділянка
площею 0,1343 га, при проведенні експертиз
встановлено, що площа земельної
ділянки, якою користуються відповідачі
становить 0,1604 га (висновок № 6-57-13) та
0,1584 га (висновок № 156/013). При цьому у
висновку експерта № 156/013 вказано, що
зменшення земельної ділянки нібито
відбулося за рахунок 10 кв.м. у точках
22-23-24-25-21-22-23, в той час, коли відповідно
до земельно-кадастрової документації
Красилівської міської ради за
відповідачами в користуванні
закріплено 0,15 га, а відповідачі згідно
висновку експерта № 156/013 в натурі на
місцевості мають 0,1584 га, що є більше,
ніж за ними закріплено. Згідно даного ж
висновку експерта № 156/013 перебудова
хліва є неможливою, а гараж ним
побудований з дотриманням державних
будівельних норм. Отже, вимоги
відповідачів до нього є
безпідставними, такими, що висунуті з
порушенням термінів позовної давності,
а саме після того, як пройшло 34 роки
після побудови його хліва, а термін
позовної давності у відповідності із
ст. 257 ЦК України встановлений
тривалістю у три роки. До того ж вимоги
відповідачів є безпідставними та
надуманими, такими що свідчать лише про
намагання відповідачів не виконувати
його законних вимог про усунення
перешкод у користуванні ним своєю
власністю. Про те, що відповідач ОСОБА_3
постійно вчиняє з ним та його рідними
сварки, під час яких починає бійки,
свідчать його звернення до міліції,
копії листів-відповідей та копія акту
судово-медичного обстеження від 29.04.2010.

Просить відмовити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
задоволенні позовних вимог внаслідок
їх безпідставності та в зв'язку з
пропуском ними строків позовної
давності; зобов'язати відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити йому
перешкод у користуванні хлівом,
забрати свої дрова від стіни його хліва
та відновити за власний рахунок
облицювальну плитку на стіні його
хліва, яка пошкоджена саме
відповідачем ОСОБА_3; визначити порядок
користування суміжними присадибними
земельними ділянками, його, що
розташована по АДРЕСА_2 і відповідачів,
що розташовані по АДРЕСА_1 у
відповідності з варіантом № 1 висновку
експерта № 6-57-13 від 13.01.2014 та стягнути
судові витрати.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
представник ОСОБА_5 позов не визнали,
заперечили проти позову в повному
обсязі, подали зустрічний позов, у
якому з урахуванням подальших змін та
доповнень зазначили, що згідно рішення
Красилівського районного суду від
03.07.1991, свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 07.09.2004, виданого
державним нотаріусом Красилівської
державної нотаріальної контори
Шлейник М.С., р/№ 3741 та договору
дарування від 30.10.2001, посвідченого
приватним нотаріусом Красилівського
районного нотаріального округу
ОСОБА_10, р/№ 3960 позивач ОСОБА_3 є
власником 74/100 частин, а позивач ОСОБА_4
згідно того ж рішення суду є власником
26/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1,
яке складається з житлового будинку
«А-1», хліва «Б» та погреба «В» 1971 року
побудови, а також користувачами
призначеної для його обслуговування
присадибної земельної ділянки за тією
ж адресою площею 0,10 га. Зазначене
будинковолодіння було збудоване на
земельній ділянці площею 0,25 га, яка
була виділена у 1967 році ОСОБА_8 та
ОСОБА_11 із земель колгоспу «Правда» та
була закріплена за даним
будинковолодінням, що встановлено та
підтверджується рішенням
Красилівського районного народного
суду від 03.07.1991 по справі за позовом
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 до ОСОБА_11 про поділ
колгоспного двору. Зокрема у абз. 12
мотивувальної частини зазначеного
рішення суду вказано, що «в судовому
засіданні встановлено, що сторонам
(тобто ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_3) у 1967
році із земель колгоспу «Правда»
виділена земельна ділянка площею 0,25
га». Згідно ст. 90 ЗК України в редакції
1970 року, ст. 30 ЗК України в редакції 1992
року та ст. 120 ЗК України в редакції 2002
року на землях міст при переході права
власності на будівлю переходить також
і право користування земельною
ділянкою без зміни її цільового
призначення. При переході будівлі у
власність кількох осіб земельна
ділянка переходить у користування всіх
співвласників будівлі. Таким чином, з
переходом до позивачів права власності
на житловий будинок та господарські
будівлі по АДРЕСА_1 до них перейшло
також і право користування закріпленою
за ними та призначеною для їх
обслуговування земельною ділянкою
площею 0,19 га (0,25 га - 0,06 га), а тому вони
вправі вимагати захисту свого права
землекористування шляхом звільнення
самовільно зайнятої відповідачем
земельної ділянки та відновлення
становища, яке існувало до порушення їх
прав. Зокрема, у 1979 році із зазначеної
земельної ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_11
площею 0,25 га відповідачу було виділено
під будівництво житлового будинку 0,06
га з присвоєнням їй адресного номера
АДРЕСА_2. Таким чином, у користуванні
ОСОБА_8 та ОСОБА_11 після цього
залишилось 0,19 га (0,25 га - 0,06 га). Рішенням
виконавчого комітету Красилівської
міської ради від 16.05.1979 № 187 відповідачу
надано право індивідуального
будівництва на зазначеній земельній
ділянці та зобов'язано в строк до 16.06.1979
одержати від технічного бюро
райвиконкому всю необхідну технічну
документацію на право забудови цієї
земельної ділянки. Тобто, дозвіл на
будівництво хліва зазначеним рішенням
для відповідача не надавався. 17.05.1979
представником технічного бюро
Яриновським П. В. складено план
забудови згаданої земельної ділянки
для передачі її під забудову в
безстрокове користування відповідачу
та в той же день проведено відведення
її в натурі, про що складено
відповідний акт. Згідно ст. 105 ЦК УРСР у
редакції 1963 року будівництво будівель
і споруд може здійснюватись лише при
наявності встановленого дозволу на
будівництво, належно затвердженого
проекту, у відповідності з останнім та
без порушення основних будівельних
норм і правил. У разі відсутності
зазначених дозвільних документів
будівництво є самочинним. Всупереч
наведеним вимогам закону та пунктам 2, 3
рішення виконавчого комітету
Красилівської міської ради від 16.05.1979 №
187 ОСОБА_7 не отримав усієї необхідної
технічної документації на будівництво,
а саме затвердженого проекту, а план
забудови земельної ділянки не є
тотожним проекту будівлі із
зазначенням усіх її технічних
характеристик, у зв'язку з чим він
втратив право будівництва по
зазначеному рішенню. Тобто, відповідач
не отримав та не мав дозволу на
будівництво хліва «Б» та його
затвердженого проекту. Як слідує з
виданого відповідачу плану забудови
земельної ділянки її західна межа по
всій довжині була суміжною із
земельною ділянкою ОСОБА_8 по АДРЕСА_1
(яка на даний час належить ОСОБА_3 та
ОСОБА_4) та була визначена на відстані 5
м. від запроектованого житлового
будинку відповідача та 2 м. 50 см. від
належного ОСОБА_8 існуючого хліва «Б».
Будівництво сараю відповідача було
запроектовано на відстані 8 метрів на
південь від проектованого житлового
будинку та 5 м. від належного ОСОБА_8
існуючого хліва «Б». Таким чином, межа
між земельною ділянкою відповідача та
ОСОБА_8 була визначена на певній
відстані від існуючого хліва «Б»
ОСОБА_8 у сторону земельної ділянки
відповідача та пролягала до дороги, з
якою межували обидві земельні ділянки.
Зазначене також слідує з кадастрового
плану земельних ділянок із зазначенням
невідповідності плану забудови від 1979
року (додаток № 12) до висновку № 156/013
будівельно-технічної експертизи від
11.03.2014, згідно якого західна межа
земельної ділянки відповідача була
визначена планом її забудови на
відстані 1 м. 64 см. від північно-східного
кута хліва ОСОБА_8 Тобто, вся земля, яка
суміжна із західною межею виділеної
для відповідача згідно зазначеного
плану забудови земельної ділянки
належала до сусіднього
будинковолодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_11 по
АДРЕСА_1 та знаходилась у їх
користуванні, була забудована і
використовувалась для обслуговування
розташованих на ній будівель. Однак,
незважаючи на викладене, при забудові
земельної ділянки відповідач порушив
виданий йому план забудови та межі
земельної ділянки, поруч із північною
стіною хліва ОСОБА_8 самовільно змістив
суміжну з ним межу в сторону земельної
ділянки останнього на 5,97 м. (1,64 м., + 1,77 м.
+ 2,56 м.) на відрізку, позначеному в
кадастровому плані земельних ділянок
(додаток № 12) до висновку судового
експерта ОСОБА_13 № 156/013 від 11.03.2014
точками № 5; 6; 7; 8; 9 і від зазначеного
хліва до дороги (вулиці Піонерської)
довжиною 17,2 м. (3,49 м. + 1,99 м. + 4,65 м. + 3,03 м. +
4,04 м.) на відрізку, позначеному точками
9; 10; 11; 12; 13; 14; 1 у тому ж кадастровому
плані, внаслідок чого самовільно
захопив 0,0075 га. (75 кв.м.) суміжної з ним
земельної ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_11
Згідно висновку експерта № 156/013 від
11.03.2014 план забудови земельної ділянки
ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 від 17.05.1979 при
будівництві будівель та споруд, а також
огорож на даній земельній ділянці не
дотриманий. Частина земельної ділянки
по АДРЕСА_2 згідно фактичних меж
знаходиться поза межами плану
забудови. Площа даної земельної
ділянки складає 0,0075 (75 кв.м.) та обмежена
точками 1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-1; фактичне
розташування будівель та споруд на
території земельної ділянки АДРЕСА_2 не
співпадає з розташуванням будівель,
яке вказане в плані забудови. Зазначена
земельна ділянка з користування ОСОБА_8
та ОСОБА_11 у встановленому законом
порядку за рішенням органу місцевого
самоврядування не вилучалась та
відповідачу не виділялась, відповідні
зміни до розробленого плану забудови
земельної ділянки відповідача не
вносились. За словами відповідача таке
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_11 мало бути
тимчасовим, а саме на період
будівництва ним власного будинку з
метою спрощення виконання будівельних
робіт, підвезення, розвантаження та
складування будівельного матеріалу, а
хлів мав бути збудований ним у місці,
зазначеному у плані забудови, тому
батьки відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_11
відразу не вимагали її звільнення.
Протягом 1979 року відповідач збудував
житловий будинок, який згідно акту від
29.12.1979 був прийнятий у експлуатацію.
Інші будівлі, в тому числі хлів «Б» у
той час збудовані не були та в
експлуатацію не приймались, як слідує
із зазначеного акту від 29.12.1979 будь-якої
інформації щодо цього він не містить.
Через декілька років відповідач з
порушенням виданого йому плану
забудови, без дозволу на будівництво та
виконання будівельних робіт, без
розробленого, погодженого та
затвердженого проекту самовільно
збудував на самовільно захопленій ним
земельній ділянці ОСОБА_8 та ОСОБА_11
тимчасовий хлів розміром 6 м. на 4 м., а в
2010 році гараж розміром 5 м. на 6 м.
Зокрема, згідно висновку експерта №
156/013 від 11.03.2014 розміщення хліва не
відповідає вимогам державних
будівельних норм, стандартів і правил у
галузі будівництва, з метою приведення
у відповідність із ними перебудова
хліва неможлива. Порушення
протипожежних відстаней між будівлями
та спорудами може призвести до
поширення вогню в разі виникнення
пожежі в одній із таких будівель, а
порушення санітарних вимог по
дотриманню відстані від господарських
будівель для свійських тварин до
житлових будинків може мати шкідливий
вплив на здоров'я людей, які в них
проживають. Також актом та протоколом
державного інспектора Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Хмельницькій області
Тимчука А.П. від 05.12.2013 встановлено, що
вищезазначений гараж збудований
відповідачем у 2010 році без
затвердженої проектної документації,
дозвільних документів, надаючих право
виконувати будівельні роботи та він не
введений в експлуатацію, чим порушено
вимоги абз. 4 ст. 25 Закону України «Про
основи містобудування» та вчинено
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 97 КУпАП. Тим же
інспектором відповідачу внесено
припис про оформлення до 28.02.2014 всієї
необхідної документації на гараж та
зобов'язано ввести його в експлуатацію.
Постановою від 09.12.2013 начальника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Хмельницькій області відповідач
визнаний винним у вчиненні
вищезазначеного правопорушення,
передбаченого ст. 97 КУпАП. Згідно листа
Красиліського РЕМ від 21.03.2014 № 120 20.03.2014
уповноваженими особами було здійснено
перевірку та встановлено факт
порушення охоронної зони ПЛ-0,4 кв. № 2
від КТП № 42 по АДРЕСА_2 в частині
господарської будівлі - гаража. В свою
чергу, відповідач пояснював, що
зазначені хлів та гараж є тимчасовими
будівлями, в експлуатацію не
приймались та прийматись не будуть,
право власності на них він не оформляв
та не оформлятиме і за потребою, на
першу вимогу сусідів, тобто ОСОБА_8,
ОСОБА_11 та позивачів вони будуть
перенесені у визначене в плані
забудови його земельної ділянки місце
будівництва, а зайнята відповідачем
вищезгадана земельна ділянка буде
звільнена та повернена ОСОБА_11, ОСОБА_8
та позивачам. Тобто користування
відповідачем зазначеною земельною
ділянкою позивачів було тимчасовим,
відповідач не заперечував проти її
звільнення в будь-який час, не висував
щодо неї будь-яких претензій, не
намагався оформити та посвідчити своє
користування нею, спору щодо її
звільнення та повернення з ним не було,
в зв'язку з чим ОСОБА_8, ОСОБА_11 та
позивачі не вимагали її звільнення та
повернення, вважаючи, що відповідач
здійснить це на їх першу вимогу. Крім
того, враховуючи те, що зазначений хлів
є самочинним будівництвом, а особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього,
позивачі вважали, що строк позовної
давності про його перебудову або
знесення, а також звільнення зайнятої
ним земельної ділянки не вважається
пропущеним незалежно від тривалості
часу, який минув після його зведення.
Аналогічна правова позиція з цього
приводу наведена у п. 29 Постанови
Пленуму ВСС України «Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України (
про правовий режим самочинного
будівництва) від 30.03.2012 № 6. Однак,
користуючись довірою, у 2013 році
відповідач розпочав підготовку до
приватизації земельної ділянки,
розпочав заперечувати право позивачів
на неї, заявив, що вона належить лише
йому та 18.08.2013 звернувся до
Красилівського районного суду з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
вищезазначеним самочинно збудованим
хлівом та встановлення меж його
присадибної земельної ділянки на
відстані 1 метра від стіни зазначеного
хліва, обґрунтовуючи свої вимоги
належністю йому зазначеної земельної
ділянки. Тому, саме з цього часу
позивачі довідались про порушення
свого права землекористування, його
заперечення та про необхідність його
судового захисту так, як зважаючи на
вищевикладені обставини та поведінку
відповідача раніше такої необхідності
не виникало, в зв'язку з чим визначений
законом строк позовної давності
позивачами не пропущений. За таких
обставин згідно ст. 105 ЦК УРСР в
редакції 1963 року і ст. 376 ЦК України
зазначені хлів та гараж є самочинним
будівництвом, створюють загрозу майну
позивачів та порушують їх право на
належні, безпечні та здорові умови
проживання. Частиною 2 ст. 386, стст. 391, 16
ЦК України передбачено, що власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення певних дій, які
можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном. Суд може захистити цивільне
право або інтерес шляхом припинення
дії, яка порушує право та відновлення
становища, яке існувало до порушення. З
урахуванням викладеного
відповідачі-позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4
просять суд зобов'язати ОСОБА_7 знести
самочинно збудовані ним на межі
земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 хлів, позначений на плані
літерою «Б» розміром 6 м. на 4м. площею
забудови 25,5 кв.м. та гараж розміром 6,58 м.
на 4,04 м. по АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_7
звільнити самовільно зайняту ним
земельну ділянку позивачів площею
площею 0,0068 га, обмежену точками
1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-1 (кадастровий план
земельних ділянок додатку до висновку
№ 204д/014 додаткової земельно-технічної
експертизи від 24.07.2014); визначити межу
між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 у відповідності з планом
забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2
від 17.05.1979 згідно точок під № 4-5-20
кадастровому плані земельних ділянок з
зазначенням невідповідностей плану
забудови від 1979 року по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 Додатку № 12 до висновку
експерта № 156/013 від 11.03.2014 року
будівельно-технічної експертизи та
стягнути судові витрати.

Представник третьої особи
Красилівської міської ради Романюк Т.М.
первісний позов вважає обгрунтованим,
а зустрічний - необгрунтованим, у
запереченнях проти первісного позову
зазначила, що 22.01.2013 до міської ради
надійшла заява ОСОБА_7 про створення
комісії і проведення розподілу
присадибної земельної ділянки по
АДРЕСА_2 від присадибної земельної
ділянки по АДРЕСА_1. 19.02.2013 ОСОБА_7
направлено проміжну відповідь та
повідомлено, що його заява буде
винесена на розгляд чергового виїзного
засідання постійної комісії з питань
регулювання земельних відносин та
охорони навколишнього природного
середовища. Зазначена заява розглянута
на засіданні комісії 17.04.2013 і
встановлено, що земельні ділянки по
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не приватизовані.
Межа між вказаними земельними
ділянками має чіткі багаторічні межові
знаки, а саме: стіна господарської
будівлі ОСОБА_7 та стіна господарської
будівлі сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а
також металева огорожа, яка розділяє
зазначені землеволодіння. Враховуючи
те, що відповідно до п. 2 ст. 108 ЗК України
власники сусідніх земельних ділянок
можуть користуватися межовими
спорудами спільно за домовленістю між
ними, витрати на утримання споруди в
належному стані сусіди несуть у рівних
частинах. До того часу, поки один із
сусідів зацікавлений у подальшому
існуванні спільної межової споруди,
вона не може бути ліквідована або
змінена без його згоди, комісія
рекомендувала ОСОБА_7 та сусідам ОСОБА_3
і ОСОБА_4 у подальшому вирішувати
питання землекористування в руслі
добросусідства. 16.05.2013 до міської ради
надійшла заява ОСОБА_7 про встановлення
в натурі на місцевості межі його
земельної ділянки площею 0,06 га із
залученням за його рахунок відповідної
організації, яка має ліцензію на
проведення топографічних робіт. 03.07.2013
комісією міської ради за участю
виконавця робіт із землеустрою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_15 в
присутності дружини заявника та
представника від дворогосподарства по
АДРЕСА_1 на місці розглянуто заяву. В
присутності комісії виконавцем робіт
із землеустрою ОСОБА_15 за допомогою
спеціалізованого обладнання на місці
було проведено обмір земельної ділянки
по АДРЕСА_2 по багаторічних межових
знаках. За результатами розгляду
зазначеної заяви ОСОБА_7 було
направлено відповідь від 05.07.2013.
Рішенням Красилівської міської ради
від 18.11.2004 № 3 «Про надання та вилучення
земельних ділянок у місті» (пп. 13, 14)
вилучено з користування земельну
ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 у
ОСОБА_8 у зв'язку зі зміною власника
житлового будинку та надано безоплатно
у спільну власність земельну ділянку
площею 0,10 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та в приватну
власність площею 0,05 га ОСОБА_3 для
ведення особистого селянського
господарства. Однак, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
до цього часу не виготовили документи,
що посвідчують право власності на
земельні ділянки по АДРЕСА_1. Крім того,
відповідно до Прикінцевих та
Перехідних положень ЗУ «Про Державний
земельний кадастр» земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).
Рішенням Красилівської міської ради
від 10.12.2010 № 13 «Про надання дозволу на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності
громадян на земельні ділянки, які
перебували в їх користуванні» ОСОБА_7
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельні дялінки
для будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель і споруд на земельну ділянку
площею 0,06 га по вул. АДРЕСА_2. Однак,
ОСОБА_7 не подав технічну документацію
до міської ради на затвердження та не
отримав документ, що посвідчує право на
зазначену земельну ділянку. Крім того,
з 01.01.2013 із ЗУ «Про землеустрій»
виключено такий вид документації, як
«технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку». Тобто, громадянам,
яким до 01.01.2013 не затверджені технічні
документації із землеустрою, необхідно
звертатись до міської ради для
внесення змін у відповідні рішення в
частині зміни виду документації із
землеустрою. Після внесення міською
радою змін у рішення заявник, з метою
отримання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку зможе
звернутися до ліцензіатів та замовити
роботи із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості). Щодо
зобов'язання міської ради встановити
межі присадибної земельної ділянки
ОСОБА_7, то відповідно до п. 2.1
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 № 376, встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється на підставі
розробленої та затвердженої технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), технічної документації із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. Згідно п. 3.12 цієї Інструкції
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем у
присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
особою. В свою чергу, виконавець - це
юридична особа, що володіє необхідним
технічним і технологічним
забезпеченням та у складі якої працює
не менше двох сертифікованих
інженерів-землевпорядників або
фізична особа-підприємець, яка володіє
необхідним технічним і технологічним
забезпеченням та є сертифікованим
інженером-землевпорядником, а не орган
місцевого самоврядування.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що первісний
позов підлягає частковому задоволенню,
а зустрічний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про
право власності на житловий будинок
від 14.01.1980 є власником житлового
будинку з приналежними до нього
будівлями і спорудами по АДРЕСА_2.
Рішенням від 16.05.1979 № 187 виконавчого
комітету Красилівської міської ради
надано право індивідуального
будівництва в м.Красилові по АДРЕСА_2 на
земельній ділянці площею 600 кв.м. ОСОБА_7
та зобов'язано в строк до 16.06.1979
одержати від технічного бюро
райвиконкому всю необхідну технічну
документацію на право забудови цієї
земельної ділянки. У плані забудови
зазначеної земельної ділянки,
складеному 17.05.1979 П.Яриновським
зазначені проектний житловий будинок
та проектний сарай. Відомості щодо
проекту гаража відсутні. Зазначений
житловий будинок зареєстрований у
Хмельницькому обласному об'єднаному
бюро технічної інвентаризації на праві
особистої власності за ОСОБА_7 і
записаний у реєстрову книгу за № 13 під
реєстровим номером 2638 14.01.1980.
Відповідно до акту № 505 прийомки в
експлуатацію індивідуального
будинковолодіння в м.Красилові від
29.12.1979, затвердженого рішенням
Красилівського міськвиконкому
народних депутатів № 441 комісією
Красилівського міськвиконкому
прийнято в експлуатацію
будинковолодіння АДРЕСА_2. При прийомці
будинковолодіння в натурі встановлено,
що, як зазначено в п. 3 вищевказаного
акту № 505, на ділянці інших будівель,
крім житлового будинку, немає. В
технічному паспорті на присадибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_2, виготовленому станом на 01.06.2004
зазначені житловий будинок, хлів та
гараж, однак будь-які дані про їх
розташування на ділянці, рік побудови,
введення їх в експлуатацію відсутні. В
інформації Красилівської міської ради
№ 564/02-15/13 від 15.04.2013 зазначено, що згідно
записів у земельно-кадастровій книзі
м.Красилова земельна ділянка по
АДРЕСА_1 площею 0,10 га рахується за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільному
користуванні для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
земельна ділянка площею 0,05 га - за
ОСОБА_3 для ведення особистого
селянського господарства; земельна
ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,06 га
рахується за ОСОБА_7 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Зазначені земельні ділянки не
приватизовані. Відповідно до рішення №
3 від 18.11.2004 19 сесії Красилівської
міської ради 4 скликання земельну
ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1
вилучено з користування ОСОБА_8 в
зв'язку зі зміною власника житлового
будинку та надано безоплатно у спільну
сумісну власність земельну ділянку
площею 0,10 га ОСОБА_3, ОСОБА_4 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та в приватну
власність площею 0,05 га ОСОБА_3 для
ведення особистого селянського
господарства. Рішенням № 13 від 10.12.2010
другої сесії Красилівської міської
ради шостого скликання ОСОБА_7 надано
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,06 га по
АДРЕСА_2. Згідно рішення Красилівського
районного суду від 03.07.1991, свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
07.09.2004, виданого державним нотаріусом
Красилівської державної нотаріальної
контори Возною В.Б., р/№ 3741 та договору
дарування від 30.10.2001, посвідченого
приватним нотаріусом Красилівського
районного нотаріального округу
ОСОБА_10, р/№ 3960 ОСОБА_3 є власником 74/100
частин, а ОСОБА_4 є власником 26/100
частини будинковолодіння АДРЕСА_1, яке
складається з житлового будинку «А-1»,
хліва «Б» та погреба «В», 1971 року
побудови, а також користувачами
призначеної для його обслуговування
присадибної земельної ділянки за тією
ж адресою площею 0,10 га. Зазначене
будинковолодіння було збудоване на
земельній ділянці площею 0,25 га, яка
була виділена у 1967 році ОСОБА_8 та
ОСОБА_11 із земель колгоспу «Правда» та
була закріплена за даним
будинковолодінням, що встановлено та
підтверджується рішенням
Красилівського районного народного
суду від 03.07.1991 по справі за позовом
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 до ОСОБА_11 про поділ
колгоспного двору, у мотивувальній
частині якого вказано, що «в судовому
засіданні встановлено, що сторонам
(тобто ОСОБА_8, ОСОБА_11 та ОСОБА_3) у 1967
році із земель колгоспу «Правда»
виділена земельна ділянка площею 0,25
га». У 1979 році із зазначеної земельної
ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_11 площею 0,25 га
ОСОБА_7 було виділено під будівництво
житлового будинку ділянку площею 0,06 га
з присвоєнням їй адресного номера
АДРЕСА_2. Також актом та протоколом
державного інспектора Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Хмельницькій області
Тимчука А.П. від 05.12.2013 встановлено, що
гараж збудований ОСОБА_7 у 2010 році без
затвердженої проектної документації,
дозвільних документів, надаючих право
виконувати будівельні роботи та не
введений в експлуатацію, чим порушено
вимоги абз. 4 ст. 25 Закону України «Про
основи містобудування» та вчинено
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 97 КУпАП. Постановою від
09.12.2013 першого заступника начальника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Хмельницькій області на ОСОБА_7 за
порушення в сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
допущені при вчинені будівництва
гаража по АДРЕСА_2 притягнено до
адміністративної відповідальності,
передбаченої ст. 97 КупАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді 170
грн. штрафу, головним державним
інспектором Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Тимчуком А.П. внесено припис, яким
зобов'язано привести будівництво
гаража у відповідність до вимог
законодавства. Також будівництвом
гаража порушено охоронну зону
електричних мереж, про що зазначено в
листі директора Красилівського РЕМ №
120 від 21.03.2014. Відповідно до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 6-57-13 від 13.01.2014 існуюча
огорожа між присадибними земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 не
відповідає будівельним нормам та
розмірам ділянок; встановити межі
земельної ділянки ОСОБА_7 біля його
хліва вздовж всієї стіни на відстані 1
м. від виступної конструкції стіни
хліва до межі присадибної земельної
ділянки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 технічно
можливо лише частково, оскільки
відстань між стінами господарських
будівель суміжних земельних ділянок
місцями є меншою від 2-х метрів. У
висновках судової
будівельно-технічної експертизи № 156/013
від 11.03.2014 та додаткової
земельно-технічної експертизи № 204д/014
від 24.07.2014 зазначено, що план забудови
від 17.05.1979 земельної ділянки ОСОБА_7 по
АДРЕСА_2 не дотриманий; розміщення та
будівництво хліва ОСОБА_7 на межі
земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
що знаходяться в користуванні сторін
по вул. Піонерській м.Красилова не
відповідає вимогам державних
будівельних норм, стандартів і правил у
галузі будівництва, перебудова хліва
неможлива, порушення протипожежних
відстаней між хлівом ОСОБА_7 та
житловими й господарськими будівлями
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 може привести до
поширення вогню у разі виникнення
пожежі в одній з таких будівель, а
порушення санітарних вимог по
дотриманню відстані від хліва до
житлового будинку може мати шкідливий
вплив на здоров'я людей, які в ньому
проживають; фактичні межі присадибних
земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2
не відповідають існуючій
земельно-кадастровій документації на
них, у тому числі плану забудови
земельної ділянки ОСОБА_7 від 17.05.1979,
зменшення площі земельної ділянки
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 АДРЕСА_1 відбулось за
рахунок частини ділянки площею 0,0054 га,
обмеженої точками 15-16-17-18 (кадастровий
план додатку № 12 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 156/013
від 11.03.2014) та частини ділянки площею
0,0068 га, обмеженої точками
1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-1 (кадастровий план
земельних ділянок додатку до висновку
додаткової земельно-технічної
експертизи від 24.07.2014), які знаходяться
в фактичному користуванні ОСОБА_7

Ці обставини підтверджуються:
повідомленням № Л/392/02-8/13 від 05.07.2013
Красилівської міської ради,
фотокартками, свідоцтвом про право
власності на житловий будинок від
14.01.1980 ОСОБА_7, рішенням № 187 від 16.05.1979
виконавчого комітету Красилівської
міської ради народних депутатів, актом
від 17.05.1979, повідомленням № 04-03-06/757 від
24.04.2013 відділу Держземагентства,
кадастровим планом земельної ділянки,
планом забудови земельної ділянки від
17.05.1979, реєстраційною карткою
Хмельницького обласного об'єднаного
бюро технічної інвентаризації на
житловий будинок ОСОБА_7, актом № 505
прийомки в експлуатацію
індивідуального будинковолодіння в
м.Красилові від 29.12.1979, затвердженим
рішенням Красилівського
міськвиконкому народних депутатів №
441, технічним паспортом на присадибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_2, інформацією Красилівської
міської ради № 564/02-15/13 від 15.04.2013,
рішенням № 3 від 18.11.2004 19 сесії
Красилівської міської ради 4 скликання,
рішенням № 13 від 10.12.2010 другої сесії
Красилівської міської ради шостого
скликання, рішенням Красилівського
районного суду від 03.07.1991, свідоцтвом
про право на спадщину за заповітом від
07.09.2004, виданим державним нотаріусом
Красилівської державної нотаріальної
контори Возною В.Б., р/№ 3741, договором
дарування від 30.10.2001, посвідченим
приватним нотаріусом Красилівського
районного нотаріального округу
ОСОБА_10, актом та протоколом державного
інспектора Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Хмельницькій області Тимчука А.П. від
05.12.2013, постановою від 09.12.2013 першого
заступника начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Хмельницькій області,
приписом головного державного
інспектора Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Тимчука А.П., листом директора
Красилівського РЕМ № 120 від 21.03.2014,
висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 6-57-13
від 13.01.2014, висновками судової
будівельно-технічної експертизи № 156/013
від 11.03.2014 та додаткової
земельно-технічної експертизи № 204д/014
від 24.07.2014.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності; право власності є
непорушним.

Згідно стст. 319, 391 ЦК України власник не
може використовувати право власності
на шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі; власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтями 103, 104, 106, 152 Земельного кодексу
України передбачено, що власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо); власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них (обмін земельних
ділянок, раціональна організація
територій, встановлення, зберігання
межових знаків тощо); власники та
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше; власник земельної ділянки має
право вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними; власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків; захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Відповідно до чч. 1,2 статті 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил; особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Аналогічні вимоги передбачені й
статтею 105 ЦК Української РСР в
редакції, чинній на час самочинного
будівництва ОСОБА_7 хліва.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, на земельній ділянці
АДРЕСА_2 ОСОБА_7 хліва та гаража
побудовано самочинно, частково вони
розташовані на земельній ділянці, що
знаходиться в користуванні ОСОБА_3 та
ОСОБА_4., хліва, на початку 80-х років
минулого століття, - без затвердженого
відповідного проекту та в іншому місці
земельної ділянки, ніж це було
передбачено планом, гаража - без
затвердженого відповідного проекту та
погодження його будівництва з органами
місцевого самоврядування, без
прийняття цих споруд в експлуатацію
відповідно до чинного законодавства.
Оскільки хлів є самочинним
будівництвом, відповідно до чинного
законодавства в експлуатацію не
прийнятий, то ОСОБА_7 не може вимагати
від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити йому
перешкод у користуванні цим хлівом,
забрати дрова від його стіни та
відновити за власний рахунок
облицювальну плитку на його стіні,
оскільки таку вимогу відповідно до ст.
319 ЦК України може пред'явити тільки
власник споруди, а ОСОБА_7 власником
хліва не є, може бути визнаний тільки
власником матеріалів, з яких цей хлів
збудований, а дрова ОСОБА_3 та ОСОБА_4
складені на території присадибної
земельної ділянки, якою вони законно
користуються.

Обов'язок прийняття в експлуатацію
збудованого ОСОБА_7 хліва передбачено
Інструкцією про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу УРСР,
затвердженою заступником Міністра
комунального господарства УРСР
Романовим 31.01.1966 та погодженою
заступником Голови Верховного Суду
УРСР Сіденком Р. 15.01.1966, що була чинною
на час будівництва спірного хліва, у п. 4
якої вказано, що будинки, які
підлягають реєстрації, повинні бути
закінчені будівництвом і прийняті в
експлуатацію за актом, затвердженим
виконкомом місцевої Ради депутутів
трудящих; відповідно до п. 2 цієї
Інструкції під будинком, як об'єктом
правової реєстрації розуміється один
будинок з приналежними до нього
службовими будівлями та спорудами (чи
без таких), що розташовані на одній
земельній ділянці під самостійним
порядковим номером по вулиці, провулку,
площі, з чого випливає, що в
експлуатацію повинні бути прийняті й
господарські споруди, а не тільки
житловий будинок.

Суд вважає некоректним посилання
представника ОСОБА_7 ОСОБА_1 на п. 3.2
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Держбуду України № 127 від 24.05.2001 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України за № 582/5773 від 10.07.2001, де
зазначено, що не належать до
самочинного будівництва індивідуальні
(садибні) житлові будинки, садові, дачні
будинки, господарські (присадибні)
будівлі та споруди, прибудови до них,
побудовані до 5 серпня 1992 року,
оскільки, на думку суду, тут йдеться про
господарські будівлі та інші споруди,
збудовані без будь-яких проектів на
виділеній під будівництво земельній
ділянці, будівництвом яких не порушено
будь-чиїх прав та інтересів. У даному ж
випадку спірний хлів збудовано ОСОБА_7
на підставі наданого йому плану
забудови, однак всупереч цьому плану,
оскільки збудовано його в іншому місці,
ніж те, яке зазначене в плані забудови,
що привело до порушення цим
будівництвом вимог державних
будівельних норм, стандартів і правил у
галузі будівництва, порушено право
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наданої
їм земельною ділянкою, не дотримано
протипожежні відстані між хлівом
ОСОБА_7 та житловими й господарськими
будівлями ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що може
привести до поширення вогню у разі
виникнення пожежі в одній з таких
будівель та порушено санітарні вимоги
по дотриманню відстані від хліва до
житлового будинку, що може мати
шкідливий вплив на здоров'я людей, які в
ньому проживають. А оскільки
відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
самочинним будівництвом вважаються
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил, то споруду
хліва ОСОБА_7, на захист прав на який
подано ним позов, слід визнати
самочинним будівництвом з усіма
наслідками, які з цього випливають.

Також не вважає суд обгрунтованими
вимоги представників ОСОБА_7 про
необхідність відмови в зустрічному
позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо знесення
самочинно збудованих ОСОБА_7 на межі
земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 хліва, позначеного на плані
літерою «Б» розміром 6 м. на 4м. площею
забудови 25,5 кв.м. та гаража розміром 6,58
м. на 4,04 м. по АДРЕСА_2 з підстав пропуску
строку позовної давності для звернення
до суду, оскільки у випадку заявлення
вимог про знесення самочинно
збудованих споруд строк позовної
давності застосуванню не підлягає.

Так, у п. 29 постанови № 6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 ''Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)'' зазначено, що
''враховуючи, що за загальним правилом
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього, строк позовної давності на
вимоги про проведення перебудови
самочинно збудованого чи такого, що
будується, житлового будинку,
прибудови до нього, будівлі, споруди чи
іншого нерухомого майна, а також про
знесення таких об'єктів не вважається
пропущеним незалежно від тривалості
часу, який минув після закінчення чи
початку будівництва."

Пунктом 30 постанови № 6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 ''Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)'' визначено, що ''згідно з
пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК щодо цивільних відносин,
які виникли до набрання чинності цим
Кодексом, положення ЦК застосовуються
до тих прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності. Тому правила статті 376 ЦК
про наслідки самочинного будівництва
застосовуються і до об'єктів,
побудованих до набрання чинності ЦК та
Законом № 3038-VI".

Частиною 7 статті 376 ЦК України
передбачено, що в разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову; якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво; особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п. 17 постанови № 6 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 ''Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)'' позов про знесення
самочинно збудованого нерухомого
майна може бути пред'явлено власником
чи користувачем земельної ділянки або
іншою особою, права якої порушено,
зокрема, власником (користувачем)
суміжної земельної ділянки з підстав,
передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею
103 ЗК.

Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_7
відмовився перебудовувати самочинно
збудовані хлів та гараж, які частково
знаходяться на території земельної
ділянки, що перебуває в користуванні
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які просять повернути
їм захоплену земельну ділянку, те, що ці
споруди збудовано з порушенням
будівельних та санітарних норм та
всупереч проекту, слід прийти до
висновку про необхідність їх знесення
за рахунок ОСОБА_7 та зобов'язати
ОСОБА_7, відповідно до позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, знести самочинно
збудовані ним на межі земельних
ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 хлів,
позначений на плані літерою «Б»
розміром 6 м. на 4м. площею забудови 25,5
кв.м. та гараж розміром 6,58 м. на 4,04 м. та
звільнити самовільно зайняту ними
земельну ділянку, що надана в
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 площею
0,0068 га, обмежену точками
1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-1 (кадастровий план
земельних ділянок додатку до висновку
№ 204д/014 додаткової земельно-технічної
експертизи від 24.07.2014), яка знаходиться
в фактичному користуванні ОСОБА_7;
визначити порядок користування
суміжними присадибними земельними
ділянками, визначивши межу між
земельними ділянками по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 у відповідності з планом
забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2
від 17.05.1979 згідно точок під №№ 4-5-20
кадастрового плану земельних ділянок з
зазначенням невідповідностей плану
забудови від 1979 року по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 - додатку № 12 до висновку
будівельно-технічної експертизи № 156/013
від 11.03.2014.

Відповідно до стст. 79, 88 ЦПК України до
судових витрат відносяться судовий
збір; витрати на правову допомогу;
витрати сторін та їхніх представників,
що пов'язані із прибуттям до суду;
витрати, пов'язані із залученням
свідків, спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати; якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що до задоволення
підлягають 25 % позовних вимог ОСОБА_7, то
з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід стягнути на
його користь 146,93 грн. судового збору, 800
грн. витрат, пов'язаних з проведенням
судової експертизи та 175 грн. витрат на
правову допомогу (послуги адвоката).
Повному задоволенню підлягають вимоги
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а тому з відповідача
ОСОБА_7 по зустрічному позову
підлягають стягненню 229,40 грн. судового
збору та 4600 грн. витрат, пов'язаних з
проведенням судової експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, стст. 319, 376, 391 ЦК
України, стст. 103, 104, 106, 152 ЗК України, п.
3.25а* Державних будівельних норм 360-92**
„Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських поселень",
пп. 17, 29, 30 постанови № 6 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 ''Про практику
застосування судами ст. 376 ЦК України
(про правовий режим самочинного
будівництва)'', стст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212-215,
294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
майном, зобов'язання встановлення
межових знаків з урахуванням вимог
ДБН-360-92* задовольнити частково, а
зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_7 про знесення самочинного
будівництва, звільнення та повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки
задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_7 знести самочинно
збудовані ним на межі земельних
ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 хлів,
позначений на плані літерою «Б»
розміром 6 м. на 4м. площею забудови 25,5
кв.м. та гараж розміром 6,58 м. на 4,04 м. та
звільнити самовільно зайняту ним
земельну ділянку, що надана в
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 площею
0,0068 га, обмежену точками
1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-1 (кадастровий план
земельних ділянок додатку до висновку
№ 204д/014 додаткової земельно-технічної
експертизи від 24.07.2014).

Визначити порядок користування
суміжними присадибними земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
визначивши межу між ними у
відповідності з планом забудови
земельної ділянки по АДРЕСА_2 від 17.05.1979
згідно точок під №№ 4-5-20 кадастрового
плану земельних ділянок з зазначенням
невідповідностей плану забудови від 1979
року по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 - додатку № 12
до висновку будівельно-технічної
експертизи № 156/013 від 11.03.2014.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 4829
гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 1121
гривня 93 копійки, тобто по 560 гривень 97
копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Хмельницької області
через Красилівський районний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення в повному обсязі складене 16
вересня 2014 року.

Суддя: І. В. ФЕДИШИН