Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2403/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

10.09.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П.

Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи -УМВС України в
Кіровоградській області,
Кіровоградська філія приватного
підприємства «МПП «Вибір» про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
визнання права власності, стягнення
компенсації за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 31
липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи -УМВС України в Кіровоградській
області, Кіровоградська філія
приватного підприємства «МПП «Вибір»
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності, стягнення компенсації.

Зазначала, що з ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1994
року до 25 січня 2013 року. 1 квітня 2008 року
придбали за спільні кошти, оформивши на
ім'я чоловіка, автомобіль ВАЗ 11173
державний номерний знак НОМЕР_1, який 15
січня 2013 року відповідач, знаючи, що
шлюб має бути розірваним, самостійно
зняв з обліку для реалізації і продав
автомобіль, який є цінним майном, своїй
матері - ОСОБА_5 за 31 800 грн. шляхом його
перереєстрації.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 продав
транспортний засіб, який є об'єктом їх
спільної сумісної власності, без її як
дружини згоди, що суперечить вимогам ч.3
ст. 65СК України і відповідно до ч. 2 ст. 65
СК гарантує їй право на судовий захист,
просила: визнати договір
купівлі-продажу автомобіля недійсним,
скасувати його реєстрацію на ім'я
ОСОБА_4, визнати автомобіль вартістю 52
670 грн. об'єктом спільної сумісної
власності; визнати право власності на
1/2 частину автомобіля та в порядку
розподілу виділити його ОСОБА_3,
стягнувши на її, позивача, користь
грошову компенсацію в розмірі 26 335 грн.,
що складає 1/2 частину вартості
автомобіля.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 31 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 26 335 грн. грошової
компенсації 1/2 частини вартості
спірного автомобіля в порядку
розподілу майна та судові витрати. В
решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
в частині стягнення грошової
компенсації і ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні цієї вимоги.
Зазначає, зокрема, що, застосувавши ст.
364 ЦК, суд не врахував положення ч. 5 ст.
319 ЦК, а також його, відповідача, доводи
щодо фінансової неспроможності
виплатити грошову компенсацію у
визначеному судом розмірі, який є
значно завищеним. Крім того, вважає, що
оскільки законом не передбачена
нотаріальне посвідчення договору
купівлі-продажу автомобіля, не
вимагається і письмова згода дружини,
яка до того ж не довела, що продаж було
вчинено проти її волі та не в інтересах
сім'ї.

В решті рішення суду сторонами не
оскаржується.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримала доводи апеляційної скарги,
посилаючись, зокрема, при визначенні
вартості автомобіля на довідку-рахунок
від 15 січня 2013 року УДАІ УМВС та
заперечуючи проти проведення
експертизи щодо визначення дійсної
вартості автомобіля.

Заперечуючи проти її доводів, позивач
та її представник посилались, зокрема,
на те, що зазначена у довідці - рахунку
УДАІ УМВС вартість автомобіля, на яку
посилався відповідач, являючись
працівником цього ж відомства, не
відповідає дійсності та є занадто
заниженою, враховуючи курс валют,
оскільки автомобіль у належному
технічному стані та належним чином
укомплектований. Погоджуючись з
висновком товарознавчої експертизи,
позивач стверджувала про неможливість
об»єктивного проведення експертизи на
даний час у зв»язку із знаходженням
автомобіля у відповідача, допускаючи
погіршення його технічного стану та
розукомплектування з метою зменшення
дійсної вартості.

Треті особи належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштового відправлення, у судове
засідання представники не з»явилися,
УМВС просило розглядати справу за
відсутності представника, що
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши за матеріалами справи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України,
заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, позивача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з 24 вересня 1994 року по 25 січня 2013 року
перебували в зареєстрованому шлюбі
(а.с.84-85).

У судовому засіданні сторони пояснили,
що шлюбні відносини припинили ще у 2012
році, до подачі позову про розірвання
шлюбу до суду.

За договором купівлі-продажу від 1
квітня 2008 року на ім'я ОСОБА_3 було
придбано автомобіль моделі ВАЗ 11173
вартістю 47 440 грн.(а.с.52,53,54)

Як підтверджено наданими УДАІ УМВС
документами, за заявами ОСОБА_3 11 січня
2013 року зазначений автомобіль було
знято з обліку для реалізації і 15 січня
2013 року перереєстровано на ім'я ОСОБА_4,
яка придбала автомобіль, вартість
якого за даними довідки-рахунку
визначена в сумі 31 800 грн.(а.с.8-15).

Ці обставини свідчать про придбання і
відчуження автомобіля в період шлюбу
сторін, відповідачами не спростовані.

Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до вимог п.п. 2,4 ст. 65 СК при
укладенні договорів одним з подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним з подружжям в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Названі норми матеріального права
припускають існування факту спільної
сумісної власності подружжя, доки не
доказано інше кимось із подружжя.

Між тим, будь-яких доказів того, що
перереєстрацію спірного автомобіля
було здійснено ОСОБА_3 в інтересах
сім»ї чи на її потреби, останнім не
надано.

За правилами ч.3 ст. 65 СК для укладення
одним з подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і(або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Дружина, чоловік має право на звернення
до суду з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим з подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового (ч.2 ст. 65 СК).

Вирішуючи спір, суд дав правову оцінку
обставинам відчуження автомобіля і
відповідно до ст.ст.63, 65 СК України, п.30
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірний автомобіль є спільним майном
подружжя і є об»єктом, що підлягає
розподілу зі стягненням компенсації 1/2
вартості майна з відповідача на
користь позивача, оскільки дане майно
відчужене відповідачем на свій розсуд
проти волі іншого з подружжя і не в
інтересах сім»ї чи на її потреби.

Покладений в основу рішення висновок
про наявність правових підстав для
задоволення позову в частині стягнення
з ОСОБА_3 грошової компенсації 1/2
частини вартості автомобіля в порядку
розподілу майна ґрунтується на законі,
відповідає обставинам справи та
доказам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
такого висновку не спростовують і не
можуть бути підставою для скасування
рішення в частині, що оскаржується, з
наведених апелянтом мотивів.

Посилання у скарзі щодо неспроможності
та необхідності згоди співвласника на
компенсацію та внесення грошової суми
на депозитний рахунок ( ст.ст.71 СК, 319, 364
ЦК України) не грунтується на законі та
спростовуються положеннями зазначених
статей.

Доводи скарги щодо незгоди з вартістю
спірного майна є безпідставними. У
судовому засіданні сторонам
відповідно до ст. 10 ЦПК України
роз»яснено право щодо можливості
заявити клопотання про призначення
експертизи по оцінці спірного
автомобіля. Як у судовому засіданні
першої інстанції, так і у апеляційному
суді представник відповідача
заперечував проти призначення та
проведення товарознавчої експертизи
щодо вартості спірного автомобіля,
посилаючись на його вартість,
зазначену у довідці-рахунку, виданій 15
січня 2013 року ПП МПП «Вибір».

Однак колегія суддів вважає, що дана
довідка, видана ще у січні 2013 року,
відповідно до ст.58 ЦПК України не може
бути належним доказом у справі,
оскільки дійсна вартість майна, що
підлягає поділу, визначається,
виходячи з його вартості на час
розгляду справи.

Ні відповідачем, ні його представником
не спростований наданий до суду
висновок №В-71 товарознавчої
експертизи, складений Кіровоградською
регіональною торгово-промисловою
палатою 8 лютого 2014 року, згідно якого
позивачем зазначена ринкова вартість
спірного автомобіля 2008 року випуску з
урахуванням його моделі та
комплектації в 52 670 грн. (з урахуванням
офіційного курсу всіх валют, наданого
НБУ станом на грудень 2013 року, який на
час вирішення справи значно
підвищився) (а.с.56-61). При цьому,
експертизу проведено з урахуванням
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року
№142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24 липня 2009 року
№1335/5/1159, зареєстрованої у Міністерстві
юстиції України 4 серпня 2009 року за
№724/16740).

Будь-яких доказів щодо неналежного
технічного стану автомобіля, наявності
пошкоджень відповідач не надав, не
містять їх і матеріали справи.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК ).

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
належними та допустимими доказами
(ст.ст.58, 59 ЦПК України) ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка.

Надані сторонами докази оцінені судом
відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК
України.

Інші доводи скарги також не дають
підстав для висновку про порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

В решті рішення суду сторонами не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 31 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді