Справа № 166/810/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Свистун О.М. Провадження №
22-ц/773/1353/14 Категорія: 59 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
служба у справах дітей Ратнівської
районної державної адміністрації, про
надання дозволу на виготовлення
проїздного документу для тимчасового
виїзду та дозволу на виїзд за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
батька, за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 та представника
позивача ОСОБА_3 на рішення
Ратнівського районного суду від 22
липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ратнівського районного
суду від 22 липня 2014 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
без самостійних вимог служба у справах
дітей Ратнівської районної державної
адміністрації, про надання дозволу на
виготовлення проїзного документу для
тимчасового виїзду та дозволу на виїзд
за кордон неповнолітньої дитини без
згоди батька відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1, покликаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням Ратнівського
районного суду від 10.09.2013 року шлюб між
сторонами розірвано. Згідно із
свідоцтвом про народження ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Дитина проживає разом з позивачем, що
підтверджується довідкою Жиричівської
сільської ради від 24.04.14 №615. ОСОБА_1
працює на приватному підприємстві
«М'ясні делікатеси» у м.Брест
Республіки Білорусь з 25 вересня 2013 року
по даний час за безстроковим договором,
про що свідчить довідка вказаного
підприємства від 16.07.2014 року.

Відповідно до ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обовязки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Принцип загальної і рівної
відповідальності обох батьків за
виховання та розвиток дитини
закріплений і в нормах міжнародного
права.

Конвенцією про права дитини (ст.18)
проголошено, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Рівності прав і
обов'язків батьків стосовно дітей
необхідно дотримуватися незалежно від
наявності або відсутності шлюбу між
ними. Одним із питань, яке має
вирішуватися за взаємною згодою
батьків дитини, є реалізація права
дитини на свободу пересування.

В частині 3 статті 11 Закону
України «Про охорону дитинства»
закріплено, що батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична
особа, яка не досягла шістнадцяти
років, має право на виїзд за межі
України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з
батьків, виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Згідно із п.п. 1, 2 п. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли16-річного віку,
у супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску; без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків:
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

Пунктом 18 Правил оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення передбачено,
що оформлення паспорта/проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Звертаючись з позовом до суду
позивач просила надати дозвіл на виїзд
сина за кордон без дозволу батька
дитини до досягнення ним повноліття
без зазначення держави прямування та
терміну перебування за кордоном, а
також просила дозволити оформляти
документи для тимчасового виїзду сина
за межі України до країн ближнього та
дального зарубіжжя, обгрунтовуючи такі
вимоги негативною поведінкою ОСОБА_2 та
необхідністю періодичних виїздів за
кордон для відпочинку та оздоровлення
дитини. Проте, будь-яких належних та
допустимих доказів про необхідність
оздоровлення дитини за кордоном
позивач суду не надала.

Враховуючи наведене суд першої
інстанції, давши вірну оцінку
обставинам справи, обґрунтовано
прийшов до висновку, що позовні вимоги
про надання дозволу на виїзд дитини на
постійне місце проживання без згоди
батька не носять тимчасового характеру
та надання такого дозволу є грубим
порушенням прав відповідача на
спілкування з сином та участь у його
вихованні, а тому обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що дозвіл
на виїзд дитини за кордон до повноліття
дитини необхідний їй у зв'язку з тим, що
вона планує досить часто їздити з сином
в Білорусію, а тому обмеження виїзду
певним проміжком часу створить для неї
зайві клопоти та матеріальні витрати
не заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до вищезазначених вимог
закону відсутні правові підстави для
задоволення позову про надання дозволу
на виїзд дитини за кордон без
зазначення іноземної держави та
відповідного часового проміжку
перебування в іноземній державі. Крім
того, належних доказів, відповідно до
вимог статей 10, 60 ЦПК України, відмови
ОСОБА_2 у наданні дозволу на виїзд
дитини за межі України матеріали
справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду та не
містять підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду, яке
постановлено з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ратнівського районного суду
від 22 липня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді