АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/2514/2014 р. Головуючий
в І інстанції: Дюдюн О.В.
Доповідач: Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретаріЯковенко В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні справу за
апеляційною скаргою Чаплинської
районної лікарні на рішення
Чаплинського районного суду
Херсонської області від 02 листопада 2011
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до Чаплинської районної
лікарні, ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що 19 липня 2008 року о 18 годині 15 хвилин в
смт. Чаплинка Херсонської області на
перехресті вулиць Леніна і Жовтнева, з
вини водія ОСОБА_6 який керував
транспортним засобом марки «УАЗ-2206018»,
що належить Чаплинській районній
лікарні сталася дорожньо-транспортна
пригода, внаслідок якої був
пошкоджений її автомобіль марки
„Тойота Яріс", реєстраційний номер
НОМЕР_1, яким у момент ДТП керував водій
ОСОБА_7 У зв'язку з цим їй було
заподіяно матеріальну шкоду у розмірі
19671, 67 грн., з яких 15837, 68 грн. їй
відшкодувала страхова компанія.
Просила стягнути з відповідачів у
солідарному порядку невідшкодовану
матеріальну шкоду в сумі 7528, 20 грн., яка
складається з 3694, 67 грн. - втрата
товарного виду, 550 грн. - франшиза, 3283, 53
грн. - сума ПДВ, яка становить 20 % від
нарахованої експертом шкоди. Також
позивачка просила відшкодувати
заподіяну їй моральну шкоду в розмірі
5000 грн.

Рішенням Чаплинського районного суду
Херсонської області від 02 листопада 2011
року заявлені позивачкою вимоги
задоволені в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Чаплинська районна лікарня подала
апеляційну скаргу. Апелянт посилається
на те, що оскаржуване рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить про його
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити позивачці в задоволенні
позову.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта частково визнав
вимоги позивачки, а саме, в частині
відшкодування втрати товарної
вартості автомобіля.

Заслухавши суддю-доповідача та осіб, що
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованність рішення у визначених
законом межах, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки
відшкодовується на загальних
підставах, зокрема шкода завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Із матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 19 липня 2008 року о
18 годині 15 хвилин в смт. Чаплинка
Херсонської області на перехресті
вулиць Леніна і Жовтнева, з вини водія
ОСОБА_6 який керував транспортним
засобом марки «УАЗ-2206018», що належить
Чаплинській районній лікарні сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої був пошкоджений
автомобіль марки „Тойота Яріс",
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_5 і яким у момент ДТП
керував водій ОСОБА_7 Матеріальна
шкода, відповідно до висновку
експертного товарознавчого
дослідження від 28.07.2008 року становить
19671, 21 грн., а втрата товарної вартості -
3694, 67 грн. (а.с.16-18). 18.08.2008 року ОСОБА_5
відремонтувала пошкоджений
автомобіль, вартість ремонту з
урахуванням суми ПДВ склала 19104 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт
та квитанцією (а.с.8-9,10). 26.08.2008 року
страховик потерпілої ВАТ „УСК
„Дженералі Гарант" за договором
страхування майна виплатив їй страхове
відшкодування у сумі 15837, 67 грн. (а.с.6).

В свою чергу, цивільно-правова
відповідальність Чаплинської районної
лікарні як власника автомобіля
«УАЗ-2206018» також застрахована в ВАТ «СК
«Універсальна» відповідно до договору
від 07.04.2008 року. Вимоги до страхової
компанії відповідача позивачкою не
заявлялись.

Позивачка не надала суду доказів, які
підтверджують розмір сплаченого нею
під час ремонту автомобіля ПДВ, а також
доказів про те, що невідшкодована
Страховиком різниця між заподіяною
шкодою (19104 грн.) та страховою виплатою
(15837, 68 грн.), а саме, 3266, 36 грн. і є сумою
ПДВ.

Крім того, Закон України «Про
страхування» в редакції від 16.05.2008 року,
яка діяла на час виникнення даного
страхового випадку не передбачала
звільнення Страховика від
відшкодування потерпілому ПДВ,
сплаченого ним під час відновлення
застрахованого майна.

Відповідно до ст.1194 ЦК особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою. Винна особа
повинна сплатити витрати, які,
відповідно до закону, не підлягають
відшкодуванню Страховиком, а також
знаходяться поза межами встановленого
ліміту. Непред'явлення вимог про
відшкодування шкоди до страховика
позбавляє права потерпілого на
відшкодування заподіяної їй шкоди з
винної особи.

Отже рішення суду в частині стягнення
на користь позивачки різниці між сумою
понесених нею витрат на ремонт
автомобіля та отриманою нею страховою
виплатою є обґрунтованим в сумі 550
грн., які підлягають стягненню з винної
особи як франшиза та 3694, 67 грн. - втрата
товарної вартості автомобіля. Тобто
суму відшкодування матеріальної шкоди
слід зменшити з 7528 грн. до 4244, 67 грн. В
частині стягнення 3283.53 грн. рішення
суду є необґрунтованим.

Крім того, оскаржуване рішення є
незаконни в частині солідарного
стягнення шкоди з власника
транспортного засобу і водія, який
перебуває у трудових відносинах з
власником.

У п.6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом.

Не несе відповідальності за шкоду
перед потерпілим особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових обов'язків
на підставі трудового договору із
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом. Така
особа, враховуючи характер відносин,
які між ними склалися, може бути
притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

За вибором потерпілого вимога про
відшкодування шкоди може бути
пред'явлена безпосередньо до винної
особи, оскільки за змістом ст.1191 ЦК
особа, яка відповідає за шкоду, завдану
з вини іншої особи, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи, якщо
за законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

Стягнення шкоди в солідарному порядку
з власника транспортного засобу і з
водія, який перебуває з власником в
трудових відносинах законом не
передбачено. На думку судової колегії,
відповідальність за заподіяну
позивачці шкоду повинна бути покладена
лише на Чаплинську районну лікарню як
власника транспортного засобу.

З огляду на викладене судове рішення в
цій частині підлягає скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в
частині стягнення на її користь п'яти
тисяч гривень в рахунок відшкодування
моральної шкоди, судом першої
інстанції не було досліджено, в чому
саме полягала моральна шкода та не було
встановлено ступінь і характер
негативних наслідків, що настали в
результаті протиправних дій
відповідача.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

При вирішенні позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди, колегія
суддів приймає до уваги ту обставину,
що відповідачем не вживались будь-які
заходи для добровільного усунення
негативних наслідків ДТП, а саме для
відшкодування шкоди потерпілій, а
також те, що остання протягом 1 місяця
не могла користуватися належним їй
транспортним засобом. З урахуванням
викладеного, вважає достатнім розміром
компенсації моральної шкоди 1000 грн.

Перевірені колегією суддів інші доводи
апеляційної скарги, крім зазначених
вище, висновки суду не спростовують, не
містять посилання на нові факти чи
засоби доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого рішення, а
тому підлягають відхиленню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Витрати, які підлягають
відшкодуванню на користь позивачки
слід зменшити до 137 грн.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Чаплинської
районної лікарні задовольнити
частково.

Рішення Чаплинського районного суду
Херсонської області від 02 листопада 2011
року в частині відшкодування шкоди з
ОСОБА_6 скасувати і в задоволенні
позову до нього відмовити.

Це ж рішення в частині розміру шкоди,
яка підлягає відшкодуванню з
Чаплинської районної лікарні на
користь ОСОБА_5 змінити зменшивши суму
матеріальної шкоди до 3694, 67 грн.,
моральної шкоди - до 1000 грн., загальну
суму - з 12857, 20 грн. до 5381, 67 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту його проголошення,
однак воно може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: