печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6693/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Цокол Л.І. ,

при секретарі - Насурлаєва К.
Е.,

за участі прокурора Драпчинської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Печерської
районної у м. Києві державної
адміністрації в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участі
третьої особи ОСОБА_4 про позбавлення
батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач Печерська районна у м. Києві
державна адмінстрація звернулась до
суду в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3 із вимогами до ОСОБА_2 про
позбавлення її батьківських прав.
Позовні вимоги грунтуються на тому, що
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 05.03.2013р. малолітній ОСОБА_3
відібраний у матері ОСОБА_2
Розпорядженням позивача дитина
влаштована до Дитячого будинку
сімейного типу Печерського району
матері -виховательки ОСОБА_4 За
зверненням відповідача було прийнято
рішення та визначено участь
відповідача у вихованні малолітнього
сина, при цьому вказані зустрічі не
відбувались у зв'язку з відмовою
відповідача проводити їх на території
Печерського районного Центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді. Зустрічі носять епізодичний
характер на території Ботанічного саду
без користі для дитини. Протягом року
відповідач не влаштувалась на роботу,
не здійснила заходів для поліпшення
умов проживання , не змінила свого
ставлення до дитини.

Під час судового розгляду представник
позивача ОСОБА_5 підтримала вимоги,
просила їх задовольнити, вказуючи на
те, що це відповідає інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
з'явилась 26 травня 2014 року , вважала за
необхідним проведення судового
розгляду за участі третьої особи
ОСОБА_4 , оскільки має ряд запитань до
неї. В подальшому розглядом справи не
цікавилась, в судове засідання не
з'являлась.

Третя особа ОСОБА_4 під час судового
розгляду підтримала позовні вимоги
позивача, зазначила про те, що
відповідач не приділяє достатньо уваги
до своєї дитину, як в силу свого
соціального статусу так і стану свого
здоров'я. За період знаходження дитини
у дитячому будинку сімейного типу
дитина фізично та психологічно зросла
в бік покращення, добре навчається,
розвиває свої здібності, при цьому не
висловлює бажання повертатись до
матері, враховуючи попередні умови
проживання.

Прокурор Драпчинська Л.В. підтримала
вимоги позивача, вказуючи на те, що
викладені обставини знайшли своє
підтвердження під час судового
розгляду.

Суд вислухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_4,
прокурора Драпчинської Л.В., вивчиши
надані письмові докази , суд прийшов до
наступного висновку.

Печерською районною в м. Києві
державною адміністрацією, як органом
опіки та піклування, було розглянуто
подання Служби у справах дітей
Печерської районної в м. Києві
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
по відношенню до малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на засіданні
комісії з питань захисту дитини
Печерської райдержадміністрації 18.02.2014
року. Гр. ОСОБА_2 двічі запрошувалася на
засідання, але жодного разу не
з'явилася, причини неявки не
повідомила.

Згідно зі свідоцтвом про народження
виданим наказом про реєстрацію
народжень та смертей (Північна
Ірландія) 1976, параграф 34 мамою ОСОБА_3
записана гр. ОСОБА_2.

У свідоцтві про народження
малолітнього ОСОБА_3 в графі - "батько"
стоїть прочерк. Відповідно до рішення
Печерського райсуду м. Києва від 05.03.2013
року малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відібраний у матері - гр. ОСОБА_2 без
позбавлення її батьківських прав.

Відібрання дитини відбулося у зв'язку
із загрозою її життю та здоров'ю. У
ОСОБА_3 на шкірі були висипи та
підвищена температура, але мати за
допомогою к лікарям не зверталася.

При відібранні дитини, ОСОБА_2 була
повідомлена, що вона має можливість
повернути свою дитину, але протягом
року повинна влаштуватися на роботу,
навести порядок у квартирі та створити
умови належні для проживання, навчання
та повноцінного розвитку дитини. З
03.01.2013 року малолітній ОСОБА_3 перебував
у Центрі соціально - психологічної
реабілітації дітей № 1 за адресою: м.
Київ, проспект Маяковського, 28-в.

Розпорядженням Печерської районної в
місті Києві державної адміністрації
від 24.04.2013 № 252 малолітній ОСОБА_3
влаштований до Дитячого будинку
сімейного типу Печерського району
матері-виховательки ОСОБА_4 (АДРЕСА_2).

За рішенням Печерського райсуду м.
Києва від 24.09.2013 справа № 16945/13-ц з гр.
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь
малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно довідки комунального
підприємства по утриманню та
експлуатації житлового фонду
«Хрещатик» від 05.02.2014 р. № 74 малолітній
ОСОБА_3 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1.

В травні 2013 року гр. ОСОБА_2 звернулася
до Служби у справах дітей Печерської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визначення її
участі у вихованні її сина.

Звернення ОСОБА_2 розглянуто
Печерською районною в м. Києві
державною адміністрацією, як органом
опіки та піклування та надано дозвіл
на участь у вихованні малолітнього
сина таким чином:

- кожен вівторок або четвер з 15.00 до 17.00
год. на території Печерського
районного Центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді ( м. Київ,
пров.Філатова,3/1).

За інформацією наданою Печерським
районним у місті Києві центром
соціальних служб для сім'ї дітей та
молоді від 30.05.2013 р. гр.ОСОБА_2 відвідала
Центр соціальних служб для сім'ї дітей
та молоді і в розмові зі спеціалістами
Центру висловила категоричну відмову
від зустрічей з сином ОСОБА_3 в
приміщенні Центру у присутності
спеціалістів.

ОСОБА_2 в агресивній формі висловила
відмову від проведення особистих
зустрічей з мамою-вихователькою і
спеціалістами Центру щодо узгодження
питань зустрічей з сином.

Участь ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_3
носила суто епізодичний характер.
Зустрічі відбувалися на території
Ботанічного саду та на вулиці по п'ять
хвилин, без всілякої користі для
дитини.

Згідно з ч.І ст.11 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад. Відповідно до ч.І ст.12.
цього ж Закону безпосереднє ведення
справ та координація діяльності
стосовно дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування,
покладаються на служби у справах дітей.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства»: «Кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України».

Статтею 10 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що держава
здійснює захист дитини від: усіх форм
фізичного і психічного насильства,
образи, недбалого і жорстокого
поводження з нею, експлуатації,
включаючи сексуальні зловживання, у
тому числі з боку батьків або осіб, які
їх замінюють.

Статтею 12 Закону України «Про охорону
дитинства» Виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на
розвиток її особистості, поваги до
прав, свобод людини і громадянина, мови,
національних історичних і культурних
цінностей українського та інших
народів, підготовку дитини до
свідомого життя у суспільстві в дусі
взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства, злагоди та дружби
між народами, етнічними, національними,
релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав або
відібрання дитини у батьків без
позбавлення їх цих прав не звільняє
батьків від обов'язків утримувати
дитину.

ОСОБА_2 надавалася можливість
виправити ситуацію протягом року,
тобто влаштуватися на роботу та
змінити свій спосіб життя. Також їй
пропонувалася допомога з боку
Печерської райдержадміністрації в
наведенні порядку в квартирі та
зробити косметичний ремонт, але ОСОБА_2
відмовилася, пояснив, що вона сама може
все це зробити. ОСОБА_2 неодноразово
викликалася до Служби у справах дітей
для надання підтверджуючих документів
її участі у вихованні сина, довідки з
місця роботи, але ОСОБА_2 жодного разу
до Служби не з'явилася.

20.11.2013 року спеціалісти Служби у
справах дітей з метою здійснення
перевірки умов проживання та
проведення- роз'яснювальної бесіди з
гр. ОСОБА_2 намагалися потрапити до
квартири АДРЕСА_1, але двері ніхто не
відчинив, через вікно було видно, що в
квартирі горить світ, дуже брудно,
багато коробок та дошок. В квартирі
знаходилося дві собаки та через двері
відчувався неприємний запах.

На сьогоднішній день ОСОБА_2 не може
зробити умови необхідні для
нормального проживання та всебічного
розвитку своєї малолітньої дитини.

Із відомостей отриманих з відділу ДВС
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві та Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва видно, що
заборгованість по аліментам ОСОБА_2
складає вісім місяців та 25 днів, при
цьому в базі даних відсутня інформація
щодо сум нарахованого доходу
відповідача та внесків на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Згідно з ст. 155 цього ж Закону
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності, батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини, відмова батьків від
дитини є неправозгідною, суперечить
моральним засадам суспільства,
ухилення батьків від виконання
батьківських обов'язків є підставою
для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вона, він:
2) ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» № 3 від
30.03.2007 року наголосив, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти.

Відповідачем ОСОБА_2 не було надано
суттєвих заперечень щодо викладених
обставин. При цьому з боку відповідача
не надійшло і заперечень в частині
відсутності дієвих заходів позивача
щодо надання допомоги у здійсненні
заходів необхідних для здійснення нею
виховання, навчання та догляду за
дитиною. В той же час відомості надані
позивачем доводять те, що відповідач не
має наміру змінювати свою поведінку
щодо приведення у належний стан місця
свого проживання, влаштування на
роботу та здійснення заходів які б
сприяли фізичному і духовному
розвитку дитини, її навчання,
підготовки до самостійного життя.
Останнє свідчить про те, що обставини
які були підставами для відібрання
дитини не змінились.

В цьому випадку суд враховує і думку
дитини, яка була висловлена ним 15
травня 2014 року , про його бажання
проживати і в подальшому в Дитячому
будинку сімейного типу, а з мамою лише
спілкуватись.

Виходячи з цього суд вважає доведеними
вимоги позивача про те, що відповідач
не піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечує необхідним
харчуванням, медичним доглядом,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу; не створює умов
для отримання нею освіти.

Накладення заборони на відчуження
майна та житла дитини є заходом
спрямованим на захист його житлових
прав.

За таких обставин позовні вимоги
позивача є повністю обгрунтованими, а
тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України,
ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по
відношенню до малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Накласти заборону на відчуження майна
та житла малолітнього ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, що брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення ,- в той же строк з
дня отримання копії рішення.

Суддя
Цокол Л.І.