УХВАЛА

іменем України

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко
Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення коштів за договором позики;
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання договору позики
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 25 червня 2013 року та рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення коштів за
договором позики, посилаючись на те, що
01 серпня 2007 року позичив ОСОБА_4 380 тис.
грн.

Згідно з умовами договору позики
відповідач зобов'язувався повернути до
01 серпня 2012 року таку ж суму грошей за
весь період користування з урахуванням
індексу інфляції. У разі неповернення
суми позики або її частини відповідач
зобов'язувався сплатити штраф у
розмірі 15 % від суми позики.

Проте в установлений строк відповідач
грошей не повернув, у зв'язку з чим
станом на 24 січня 2013 року
заборгованість становить 635 400 грн,
заборгованість за процентами
становить 99 574 грн 80 коп., всього - 734 974
грн 80 коп.

ОСОБА_4 заявив зустрічний позов до
ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним, мотивуючи тим, що коштів у
останнього не отримував й договору
позики не підписував.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 25 червня
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 722
536 грн 12 коп., які складаються із: 380 тис.
грн - сума позики; 276 640 грн - індекс
інфляції за період користування
коштами; 9 552 грн 76 коп. - річні; 57 тис. грн
- штраф.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 23 квітня 2014
року зазначене судове рішення змінено
та суму стягнення зменшено до 719 168 грн 20
коп.

У решті рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить ухвалені в справі рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, посилався на те, що 01 серпня 2007
року між сторонами було укладено
договір позики. Відповідач умов
договору не виконав, внаслідок чого
станом на 24 січня 2013 року
заборгованість за позикою з
урахуванням індексу інфляції та штрафу
становить 722 536 грн 12 коп.

Відмовляючи в зустрічному позові
ОСОБА_4, суд першої інстанції зазначав,
що доводи останнього про те, що він
договір позики не підписував є
безпідставними та недоведеними.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в
цій частині, указував, що твердження
ОСОБА_4 про те, що він не підписував
договір позики, а тому останній є
недійсним, спростовуються висновком
судової почеркознавчої експертизи від
25 лютого 2014 року № 1/1688, яка була
проведена за ухвалою апеляційного суду
за клопотанням ОСОБА_4 (а. с. 122-125). Зі
змісту висновку вбачається, що підпис,
розташований у графі «Позичальник»
оспорюваного договору безвідсоткової
позики грошових коштів від 01 серпня 2007
року, виконаний ОСОБА_4

Переглядаючи справу в частині позову
ОСОБА_3, апеляційний суд зазначав, що
суд провів неправильний розрахунок,
внаслідок чого апеляційний суд зменшив
суму стягнення до 719 168 грн 20 коп.

Проте з висновками судів погодитися не
можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26
червня 2013 року представником ОСОБА_4
було подано клопотання про призначення
у справі судово-почеркознавчої
експертизи, на вирішення якої порушити
питання, в тому числі щодо встановлення
часу, що минув після виконання підпису,
визначення відповідності часу
виготовлення документа даті, яка в
ньому вказана, або виготовлення
пізніше; відповідності підпису в
договорі часу його складання та
встановлення, що було виконано раніше:
текст договору чи підпис.

У задоволенні клопотання ухвалою суду
від 25 червня 2013 року відмовлено з
мотивів незазначення особи, за рахунок
якої має проводитись експертиза, та
відсутності вільних зразків підпису
ОСОБА_4

Судом апеляційної інстанції у процесі
апеляційного перегляду зазначене
клопотання 20 жовтня 2013 року було
задоволено частково та призначено
експертизу лише щодо належності
підпису ОСОБА_4 чи іншій особі.

22 квітня 2014 року ОСОБА_4 заявляв
апеляційному суду клопотання про
призначення технічної експертизи
договору позики, на вирішення якої
порушити питання: в якій послідовності
в договорі нанесені горизонтальна
лінія під його підписом, його підпис,
відбиток печатки ФОП ОСОБА_4, верхній
край якого перетинається з друкованим
текстом після слова «позичальник» та
сам текст після слова «позичальник».

На думку ОСОБА_4, вирішення цього
питання підтверджує факт того, що він
не підписував договір позики, а ОСОБА_3,
з яким у них були довірливі відносини,
надрукував текст договору на чистому
аркуші, на якому був його (ОСОБА_4)
підпис та печатка.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 23 квітня 2014
року клопотання ОСОБА_4 про призначення
експертизи відхилено з тих підстав, що
необхідність призначення технічної
експертизи відсутня.

З такими висновками судів погодитись
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 143, ст. 150 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі, мають право просити суд
призначити повторну, додаткову,
комісійну або комплексну експертизу.
Якщо висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам). Якщо висновок
експерта буде визнано необґрунтованим
або таким, що суперечить іншим
матеріалам справи або викликає сумніви
в його правильності, судом може бути
призначена повторна експертиза, яка
доручається іншому експертові
(експертам).

Апеляційний суд на положення статей 10,
143, 150 ЦПК України належної уваги не
звернув, відхилив клопотання ОСОБА_4
про призначення додаткової технічної
експертизи, при цьому не перевірив
наведених ОСОБА_4 обставин щодо
необґрунтованості та неповноти
висновку експерта, не вмотивував свого
висновку про відмову в задоволенні
клопотання і таким чином ухилився від
обов'язку сприяння всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Оскільки допущені судами порушення
норм процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 23 квітня 2014
року та рішення Брусилівського
районного суду Житомирської області
від 25 червня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко