ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 вересня 2014 року
м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд
Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Шафатинській О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Володимир-Волинський цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Правнік»
та приватного підприємства «Зедос»
про захист прав споживача, визнання
правочинів нікчемними та стягнення
коштів та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Правнік» (надалі -
ТзОВ «Правнік») та приватного
підприємства «Зедос» (надалі - ПП
«Зедос») про захист прав споживача,
визнання правочинів нікчемними та
стягнення коштів та моральної шкоди.

В позовній заяві покликається на ту
обставину, що натрапивши на рекламне
оголошення та маючи намір отримати
позику на вигідних умовах, 20 травня 2014
року між нею та ПП«Зедос» в особі
Кушнір В.M., яка діяла на підставі
довіреності № 51 від 18 квітня 2014 року,
було укладено договір № 031896,
відповідно до якого цей відповідач
прийняв на себе зобов'язання по наданню
їй інформаційних, консультаційних та
роз'яснювальних послуг з питань
діяльності та подальшої участі у
Програмі «ВТБ-гроші», а також по
оформленню договору № 031896 від 20 травня
2014 року з ТзОВ «Правнік».

Згідно з п.2.1. зазначеного договору
вартість вказаних послуг складає 5000,00,
які були нею сплачені.

Після сплати вищезазначених коштів,
між нею та ТзОВ «Правнік» в особі
Кушнір В.M., яка також діяла на підставі
довіреності № 51 від 18 квітня 2014 року,
було укладено договір №031896 від 20
травня 2014 року, згідно з яким цей
відповідач зобов'язався від імені та за
рахунок позивача вчинити певні дії,
спрямовані на надання безвідсоткової
позики, зазначеної у додатку № 1 до
цього договору. Разом з тим Кушнір В.М.
її запевнила, що кошти які позивач
сплатила, були передбачені для
вступного платежу до договору, не давши
можливості перечитати даний договір та
ознайомитись з ним. На її прохання
надати копію ліцензії та довіреності
їй було відмовлено в усній формі, після
чого вона змушена була звернутись до
правоохоронних органів.

Проте грошові кошти в обумовлений
термін на рахунок позивача не
поступили, а після звернення в
телефонному режимі до Центрального
офісу ТзОВ «Правнік» їй було
роз'яснено, що видача коштів
затримується через велику кількість
клієнтів, та що їй потрібно ще сплатити
3 000 грн. для отримання кредиту.

Ні вид послуг, ні строк її виконання в
договорі №031896 від 20.05.2014 року між
позивачем та ТзОВ «Правнік» не
визначені. Фактично відповідач
виступив посередником у наданні їй
позики за рахунок третіх осіб, коло та
згода яких не була визначена на день
укладення договору.

Після детального вивчення умов
договору з'ясувалось, що дана компанія
грошей не видає та не кредитує, що
зумовило її звернення із відповідним
позовом.

Як вбачається зі спірних договорів,
особи, з якими було укладено договір
містять одну й ту саму
особу-представника, яка підписала
обидва договори та знаходяться у
одному кабінеті. Вказана обставина
сприяла тому, що вона не чітко розуміла
з ким саме укладено договір та які
обов'язки виникають у неї щодо певної
особи та в якому розмірі. Договір між
нею та ПП «Зедос» передбачає надання
отримувачем коштів (виконавцем) послуг
інформаційно-консультаційного
характеру щодо оформлення договору
№031896 від 20 травня 2014 року між нею та
ТзОВ «Правнік».

Договором між нею та ТзОВ «Правнік»
№031896 від 20 травня 2014 року у п.1.1
зазначено, що Товариство від імені та
за рахунок Учасника вчиняє певні дії,
зокрема, організовує та проводить
розподіл Фонду Учасників, здійснює
надання безвідсоткової позики на
користь учасника за рахунок Фонду
Учасників. Всі наведені умови договору,
укладеного з ТзОВ «Правнік» свідчать
про утворення, сприяння в експлуатації
та експлуатацію відповідачами
пірамідальної схеми, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації (безвідсоткової позики),
яка надається за рахунок залучених
інших споживачів до такої схеми, а не за
рахунок продажу або споживання
продукції.

Вважає, що недійсність договору,
укладеного між нею та ПП «Зедос» та
ТзОВ «Правнік» встановлена законом та
визнання таких договорів недійсними не
вимагається.

Окрім того, внаслідок порушення моїх
прав протиправною поведінкою
відповідачів, їй було завдано
моральної шкоди, яка полягає в
тривалому невиконанні відповідачем
своїх зобов'язань, що призвело до
необхідності відстоювати свою правоту
в суді, звертатись в правоохоронні
органи, а відповідно, і до душевних
страждань через неможливість належним
чином користуватись своїми коштами.
Вважає, що розмір грошового
відшкодування завданої моральної
шкоди повинен становити 3000 грн.

Просить стягнути з ПП «Зедос» на її
користь безпідставно отримані кошти за
нікчемним правочином у сумі 5000 грн.
Стягнути з ПП «Зедос» та ТзОВ
«Правнік» пропорційно на її користь 3000
грн. завданої моральної шкоди. Визнати
нікчемним договір № 031896 від 20 травня 2014
року, укладений між нею та ПП «Зедос» та
визнати нікчемним договір № 031896 від 20
травня 2014 року, укладений між нею та
ТзОВ «Правнік».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала та просить його
задовольнити з підстав, викладених у
тексті позовної заяви.

Відповідачі своїх представників для
участі у розгляді справи повторно не
направили, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, заяв про розгляд справи
у їх відсутності суду не направили, а
тому суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК
України вирішує справу на підставі
наявних у ній даних (постановляє заочне
рішення), проти чого позивач не
заперечує.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши зібрані у справі докази та
оцінивши їх у сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2014 року
між позивачем та ПП«Зедос» в особі
Кушнір В.M., яка діяла на підставі
довіреності № 51 від 18 квітня 2014 року,
було укладено договір № 031896,
відповідно до якого цей відповідач
прийняв на себе зобов'язання по наданню
їй інформаційних, консультаційних та
роз'яснювальних послуг з питань
діяльності та подальшої участі у
Програмі «ВТБ-гроші», а також по
оформленню договору № 031896 від 20 травня
2014 року з ТзОВ «Правнік». Згідно з п.2.1.
зазначеного договору вартість
вказаних послуг складає 5000,00, які були
нею сплачені. Після сплати
вищезазначених коштів, між позивачем
та ТзОВ «Правнік» в особі Кушнір В.M.,
яка також діяла на підставі
довіреності № 51 від 18 квітня 2014 року,
було укладено договір №031896 від 20
травня 2014 року, згідно з яким цей
відповідач зобов'язався від імені та за
рахунок позивача вчинити певні дії,
спрямовані на надання безвідсоткової
позики, зазначеної у додатку № 1 до
цього договору. Дана обставина
стверджується копіями договорів.

Як пояснила позивач, представник
відповідачів Кушнір В.М. її запевнила,
що кошти які вона сплатила, були
передбачені для вступного платежу до
договору, не давши можливості
перечитати даний договір та
ознайомитись з ним. На її прохання
надати копію ліцензії та довіреності
їй було відмовлено в усній формі, після
чого вона змушена була звернутись до
правоохоронних органів.

Як вбачається з досліджених доказів,
відповідачами кредит для позичальника
ОСОБА_1 видано не було.

Згідно із ст.ст. 901-905 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець) за
завданням другої сторони (замовника)
зобов'язується надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не передбачено договором. Строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін.

Як вбачається із договору, ні вид
послуг, ні строк їх виконання в
договорі №031896 від 20.05.2014 року,
укладеному між позивачем та ТзОВ
«Правнік» не визначені.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу
України, якщо одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, таких правочин визначається
судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає, зокрема, будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною.

Відповідно до ч.2 ст. 19 вказаного Закону,
якщо підприємницька практика спонукає
або може спонукати споживача дати
згоду на здійснення правочину, на який
в іншому випадку він не погодився б,
така практика вводить в оману, зокрема,
стосовно характеру, атрибутів та прав
продавця або його агента, зокрема
інформації про його особу та активи,
кваліфікацію, статус, наявність
ліцензії, афілійованість та права
інтелектуальної або промислової
власності, його відзнаки та нагороди.

Як вбачається зі спірних договорів,
особи, з якими було укладено договір
містять одну й ту саму
особу-представника, яка підписала
обидва договори та знаходяться у
одному кабінеті.

За таких обставин справи суд вважає, що
доводи позивача про те, що вказана
обставина сприяла тому, що вона нечітко
розуміла з ким саме укладено договір та
які обов'язки виникають у неї щодо
певної особи та в якому розмірі,
знайшли своє підтвердження.

Відповідно до вимог Закону України
«Про захист прав споживачів»,
виконавці послуг не повинні включати у
договорі із споживачем умови, що
суперечать принципу добросовісності,
наслідком яких є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача та спонукати споживача на
укладення правочину на який в іншому
випадку він не погодився б.

Крім того, згідно з п.7 ч.3 ст. 19 вказаного
Закону забороняється як такі, що
вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучених інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції.

Договір між позивачем та ПП «Зедос»
передбачає надання отримувачем коштів
(виконавцем) послуг
інформаційно-консультаційного
характеру щодо оформлення договору
№031896 від 20 травня 2014 року між нею та ТОВ
«Правнік».

Договором між позивачем та ТзОВ
«Правнік» №031896 від 20 травня 2014 року у
п.1.1 зазначено, що Товариство від імені
та за рахунок Учасника вчиняє певні
дії, зокрема, організовує та проводить
розподіл Фонду Учасників, здійснює
надання безвідсоткової позики на
користь учасника за рахунок Фонду
Учасників. При цьому Фонд Учасників,
відповідно до додатку 2 цього ж
договору - це сума платежів, сплачених
Учасниками, що витрачаються на їх
користь і знаходяться на спеціальному
рахунку Товариства в банківській
установі. Відповідно до п.4.1 додатку до
Договору Товариство організовує захід
з розподілу Фонду учасників, коли Фонд
учасників є достатнім. Учасник має
право брати участь у заході у разі
відсутності заборгованості по сплаті
Загальних платежів (п.4.2. додатку)

З метою виконання умов програми
підприємство формує окремі фонди за
рахунок коштів, внесених до Фонду
учасників. Згідно з п.4.11 у заході по
розподілу фонду учасників беруть
участь лише учасники, які надали заяви
за два дні до проведення розподілу. П.4.12
додатку до договору визначає, який з
декількох учасників має перевагу перед
іншими у разі надходження декількох
заяв. П.4.17 встановлює, що кожен з
учасників, який брав участь у заході
має право на ознайомлення з його
результатами.

Всі наведені умови договору,
укладеного з ТзОВ «Правнік» свідчать
про утворення, сприяння в експлуатації
та експлуатацію відповідачами
пірамідальної схеми, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації (безвідсоткової позики),
яка надається за рахунок залучених
інших споживачів до такої схеми, а не за
рахунок продажу або споживання
продукції.

Отже, до даних правовідносин за даними
договорами підлягає застосування п.7
ч.З ст.19 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів»
правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

За загальними правилами, визначеними
ст.203 ЦК України, щоб правочин мав
належну юридичну силу, він повинен
задовольняти низці умов: а саме умовам
дійсності правочинів. Зміст правочину
не може суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі.

Ст.215 ЦК України передбачено право
сторони на визнання правочину
недійсним. Підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною вимог, які
встановлені ч.І-3,5-6 ст.203 ЦК України.
Якщо недійсність правочин прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Вчинення правочину під впливом обману
передбачено ст.203 ЦК України як
підставу визнання такого правочину
недійсним. Обман має місце тоді, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкоджати вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення, то такий правочин
визнається судом недійсним.

Ст. 1212 ЦК України встановлює, що особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином недійсність договору,
укладеного між позивачем та ПП «Зедос»
та ТзОВ «Правнік» встановлена законом
та визнання таких договорів недійсними
не вимагається. Разом з тим, з огляду на
ст. 1212 ЦК України, позивач має право на
звернення до суду з позовом про
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів за недійсним
правочином.

За таких обставин справи суд вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в цій
частині підлягають до задоволення і
оспорювані нею договори слід визнати
нікчемними та стягнути з ПП «Зедос» в
її користь сплачені нею кошти в сумі 5000
грн.

Разом з тим, позивачем заявлено позовні
вимоги про стягнення в її користь
моральної шкоди в сумі 3 000 грн., яка
полягає в тривалому невиконанні
відповідачами своїх зобов'язань, що
призвело до необхідності відстоювати
свою правоту в суді, звертатись в
правоохоронні органи, а відповідно, і
до душевних страждань через
неможливість належним чином
користуватись своїми коштами.

Суд вважає, що оскільки оспорювані
позивачем договори визнані судом
нікчемними, то відповідальності за їх
невиконання чи неналежне виконання
відповідачі не повинні нести, а тому в
цій частині позовних вимог суд
відмовляє.

Судові витрати віднести на рахунок
відповідачів пропорційно до
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК
України, на підставі ст.ст.23, 203, 215, 901-905,
1212 ЦК України, ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів», суд-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати нікчемними договір № 031896 від 20
травня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Правнік» та договір
№ 031896 від 20 травня 2014 року, укладений
між ОСОБА_1 та приватним підприємством
«Зедос».

Стягнути з приватного підприємства
«Зедос» в користь ОСОБА_1 5000 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Правнік» в користь
держави судовий збір у розмірі 60 грн. 90
коп.

Стягнути з приватного підприємства
«Зедос» в користь держави судовий збір
у розмірі 304 грн. 50 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

За письмовою заявою відповідача
рішення може бути переглянуте судом, що
його ухвалив. Заяву про перегляд
заочного рішення відповідачем може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
відповідачем заяви про його перегляд.

Копію рішення не пізніше трьох днів з
дня його проголошення направити
відповідачам рекомендованим листом з
повідомленням.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду
О.В. Лященко