Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Леванчука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Київського
національного університету імені
Тараса Шевченка до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
проживання в гуртожитку та виселення
за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою
його представником ОСОБА_7, на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Київський
національний університет
імені Тараса Шевченка звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що, починаючи з 1995 року,
між Київським національним
університетом імені Тараса Шевченка та
Міністерством оборони України було
укладено ряд договорів та додаткових
угод до них про підготовку
спеціалістів, за якими для проживання
офіцерів, офіцерів-слухачів та членів
їх сімей університет передав
Міністерству оборони України
блок-секції в гуртожитку АДРЕСА_1; сім'ї
військовослужбовців мали провадити
оплату особисто в бухгалтерію
університету в розмірі, встановленому
за згодою сторін договору. ОСОБА_4,
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підставі
вищезазначених договорів у 1999 році
були заселені до кімнат № № НОМЕР_1,
НОМЕР_2 цього гуртожитку.

За умовами укладених договорів
Міністерство оборони України
зобов'язувалось до кінця 2011 року
виселити сім'ї військовослужбовців,
звільнених у запас, та передати
вивільнені кімнати студентському
гуртожитку № 11. Посилаючись на те, що з 1
січня 2012 року університет не має жодних
договірних відносин з Міністерством
оборони України, позивач просив
виселити відповідачів із займаних
кімнат та стягнути з них суму боргу за
весь період проживання у гуртожитку у
сумі 51 933,22 грн.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 22 січня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на користь
Київського національного університету
імені Тараса Шевченка
заборгованість за проживання в
гуртожитку у сумі 51 933,32 грн.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з
кімнат АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 11 березня 2014 року, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що, починаючи з 1995
року, між університетом та
Міністерством оборони України було
укладено ряд договорів (договір № 135
від 22 грудня 1997 року; договір про
підготовку спеціалістів від 11 вересня
1995 року) та додаткових угод до них про
підготовку спеціалістів та про надання
Міністерству оборони України у
тимчасове користування приміщень.

Згідно з умовами договору від 11 вересня
1995 року та додаткових угод до нього №
07-94 від 21 лютого 1997 року № 07-94-1 від 28
жовтня 1998 року Київський національний
університет імені Тараса Шевченка
передав у користування Міністерству
оборони України блок-секції у
гуртожитку АДРЕСА_1 для проживання
офіцерів на період навчання,
офіцерів-слухачів та членів їх сімей.

Окрім вищезазначеного договору, 22
грудня 1997 року укладено договір № 135.

З метою врегулювання ситуації, що
склалася з сім'ями
військовослужбовців, сторонами
укладено додаткову угоду № 303/44/09 від
19 серпня 2009 року, відповідно до
розділу 2 якої Міністерство оборони
України зобов'язалося після введення в
експлуатацію житлового будинку по
АДРЕСА_2 вивільнити та передати
університету житлові кімнати в
студентському гуртожитку № 11, зайняті
десятьма сім'ями військовослужбовців,
у тому числі звільнених у запас або
відставку (п. 2.1.). Згідно з п. п. 2.2, 2.3
Міністерство зобов'язалося протягом 2010
року відселити решту сімей
військовослужбовців, які проходять
військову службу, і передати
університету вивільнені житлові
кімнати; до кінця 2011 року відселити всі
сім'ї військовослужбовців, звільнених
у запас або відставку.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на підставі
вищезазначених договорів у 1999 році
були заселені у кімнати № № НОМЕР_1,
НОМЕР_2 гуртожитку за вказаною адресою.

Встановивши, що строк дії додаткової
угоди від 19 серпня 2009 року, якою
встановлювали правові підстави
зайняття відповідачами спірних кімнат
до кінця 2011 року, закінчився, суд першої
інстанції, з якими погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що користування
відповідачами спірними кімнатами
після закінчення такого строку є
протиправним.

Передбачених ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підстав для скасування оскаржуваних
судових рішень у цій частині колегія
суддів не встановила.

Як встановили суди, розмір плати за
користування гуртожитком
АДРЕСА_1 визначався наказами ректора
університету від 21 березня 2006 року №
184-32, від 30 грудня 2009 року №871-32, від 11
травня 2011 року № 36532 та становив у
період до 1 січня 2010 року 110 грн на
місяць за одне ліжко-місце, зайняте
мешканцями, які не є співробітниками
університету, та членами їхніх сімей; з
1 січня 2010 року по 1 червня 2011 року - 282
грн, а з 1 червня 2011 року - 402 грн.

Згідно з п. 3.2. додаткової угоди № 303/44/09
від 19 серпня 2009 року, у разі зміни цін і
тарифів на житлово-комунальні послуги
та енергоносії, університет може
змінювати розмір плати за проживання у
гуртожитку з обов'язковим
попередженням про це мешканців не менш
ніж за місяць на підставі наказу
ректора університету.

Доказів інформування відповідачів
щодо підвищення розміру плати за
проживання у гуртожитку до 282 грн на
місяць за одне ліжко-місце на підставі
наказу від 30 грудня 2009 року № 871-32
матеріали справи не містять,
обґрунтованість нарахування боргу за
період з 1 січня 2010 року по 1 червня
2011 року, виходячи із указаної
ставки плати за проживання у
гуртожитку, судами не перевірено;
доводи апелянта про те, що він не
повідомлявся і про наступне підвищення
розміру плати, не спростовано.

Судами не з'ясовано обставин, за яких
збільшилася вартість послуг, що
надаються у гуртожитку вищого
навчального закладу (комунальні
послуги, обслуговування обладнання
гуртожитку, дезінфекція, дератизація,
дезінсекція, поточний ремонт
гуртожитку, прання та поновлення
білизни тощо) саме особам, які не є
студентами, аспірантами чи
докторантами, враховуючи те, що
наказом ректора від 11 травня 2011 року №
36532 розмір плати за проживання у
гуртожитку підвищено до 402 грн на
місяць за одне ліжко-місце лише для
указаної категорії осіб.

Крім того, наданий позивачем
розрахунок заборгованості з оплати за
проживання у гуртожитку не містить
деталізації прострочених платежів за
періодами, у яких змінювався розмір
такої плати (за який період виник борг,
у якому розмірі та у зв'язку з дією
якого розміру плати за проживання у
гуртожитку, конкретно за кожен період,
враховуючи різні тарифи за різні
періоди ).

Враховуючи допущені судами порушення,
оскаржувані судові рішення підлягають
скасуванню у частині стягнення
заборгованості з оплати за проживання
у гуртожитку із передачею справи у цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану його
представником ОСОБА_7, задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року в частині вирішення
позову про стягнення заборгованості
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У іншій частині рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян Судді: В.П.Гончар
Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
А.О.Леванчук