АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/7235/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гнєзділов В. Є. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Дерев'янка О.Г.,

суддів: Черненкової Л.А.,
Петешенкової М.Ю.,

при секретарі: Філіній Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року

за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа: товарна біржа
"Дніпродзержинська" про визнання
договору купівлі- продажу дійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

В березні 2014 року позивачі звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи: Товарна біржа
"Дніпродзержинська", про визнання
договору купівлі - продажу дійсним. 29
січня 1999 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3. (після
реєстрації шлюбу ОСОБА_3.), ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна за яким позивачі по
справі придбали у власність нерухоме
майно розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаний договір зареєстровано на
товарній біржі "Дніпродзержинська" за
реєстраційним номером 007/016. Крім того
право власності позивачів на
вищевказане нерухоме майно було
зареєстроване обласним комунальним
підприємством "Дніпродзержинське бюро
технічної інвентаризації" 29 січня 1999
року за реєстровим № 21743 в реєстровій
книзі № 132. Однак позивачам стало
відомо, що укладений між ними і
відповідачами по справі договір
купівлі-продажу згідно діючого
законодавства України є нікчемним, та
його необхідно визнати в судовому
порядку дійсним, оскільки сторони по
справі виконали усі умови договору та
взяті на себе зобов'язання, але не мають
можливості розпорядитися належним їм
нерухомим майном за своїм розсудом.

Просили суд визнати: дійсним договір
купівлі-продажу квартири розташованої
за адресою: АДРЕСА_1; право власності на
дану квартиру за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 в розмірі по 1/4 частини квартири
за кожним.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 рокупозовні вимоги- задоволено
частково. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна-
трикімнатної квартири АДРЕСА_1-
дійсним. В іншій частині позовних
вимог- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що
рішення суду незаконне,
необґрунтоване, та таке, що винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить заочне
рішення суду в частині відмови у
визнанні права власності- скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 29
січня 1999 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3. (після
реєстрації шлюбу ОСОБА_3), ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна за яким позивачі по
справі придбали у власність нерухоме
майно - трикімнатну квартиру загальною
площею 69,8кв.м, житловою площею 39,3 кв.м.
розташовану за адресою: АДРЕСА_1
Вказаний договір зареєстровано на
товарній біржі "Дніпродзержинська" за
реєстраційним номером 007/016. Крім того
право власності позивачів на
вищевказане нерухоме майно було
зареєстроване обласним комунальним
підприємством "Дніпродзержинське бюро
технічної інвентаризації" 29 січня 1999
року за реєстровим № 21743 в реєстровій
книзі № 132. Сторони виконали умови
біржового контракту,здійснили
розрахунки один між одним за придбання
квартири. Вищевказаний договір було
укладено у повній відповідальності до
діючого на той час законодавства
України. На сьогоднішній день
позивачам стало відомо, що договір
купівлі - продажу квартири не
відповідає чинному законодавству,
оскільки він не був посвідчений
нотаріально. З цієї причини позивачі не
можуть розпорядитися на свій розсуд
належною їм квартирою без визнання
договору дійсним. Під час укладення
договору купівлі - продажу квартири
сторони виконали всі умови договору. На
момент укладення договору позивачам не
було відомо, що даний договір підлягає
нотаріальному посвідченню.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про часткове
задоволення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5В про визнання договору
купівлі - продажу - дійсним.

На момент укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна 29
січня 1999 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3. (після
реєстрації шлюбу ОСОБА_3.), ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
товарній біржі "Дніпродзержинська"
позивачі не знали і не могли знати про
обов'язковість нотаріального
посвідчення договору, оскільки після
його оформлення на товарній біржі та
реєстрації права власності, а також
враховуючи той факт, що текст договору
купівлі-продажу не містив вимоги щодо
обов'язкового нотаріального
посвідчення угоди, вважали правомірним
набуття ними права власності на
квартиру. Сторонами виконані усі
вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення
учасників було вільне, відповідало
внутрішній волі сторін; правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Зараз позивачі не маютть можливості
скористатися правом власності на
нерухоме майно оскільки договір
купівлі-продажу не було нотаріально
посвідчено, у зв'язку з чим вони
змушений звертатись до суду за
захистом свого порушеного права, як
власників нерухомого майна. Є
необхідність визнання договору
купівлі-продажу дійсним. Є підстави для
задоволення позову в цій частині.

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції вірно встановлено, що вимоги
позивачів, щодо визнання за ними права
власності по 1/4 частини за кожним, на
нерухоме майно - квартиру розташовану
за адресою: АДРЕСА_1 є такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
згідно п.27 постанови Кабінету
Міністрів України №703 від 22 червня
2011року, документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат;
рішення суду,що набрало законної
сили,щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно. Таким
чином, визнавши договір купівлі -
продажу квартири дійсним, необхідність
визнання за позивачами права власності
на квартиру відсутня.

Згідно ст. 45 ЦК України 1963 року,
недодержання форми угоди, яку вимагає
закон, тягне за собою недійсність угоди
лише в разі, якщо такий наслідок прямо
зазначено в законі.

Згідно ч.2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо
одна зі сторін повністю або частково
виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі нотаріальне
оформлення угоди не вимагається.

Згідно п. 4 ст. 203 ЦК України правочин
може вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно ст. 209 ЦК України правочин, який
вчиняється у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони
домовилися щодо всіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд має
право визнати такий договір дійсним. У
цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 319ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 28 квітня 1978
року "Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними", який до
введення в дію ЦК України від 16 січня 2003
року, регулював порядок застосування
ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з
підстав недодержання нотаріальної
форми визнаються недійсними тільки
угоди, які відповідно до чинного
законодавства підлягають
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, зокрема, договори
довічного утримання; застави, купівлі -
продажу, в тому числі при придбанні на
біржових торгах, міни або дарування
жилого будинку (квартири) чи його (її)
частини; дарування іншого майна на суму
понад 500 крб. і валютних цінностей на
суму понад 50 крб. Якщо така угода
виконана повністю або частково однією
із сторін, а друга сторона ухиляється
від її нотаріального оформлення, суд на
підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони,
яка виконала угоду, її
правонаступників або прокурора вправі
визнати угоду дійсною. Однак це правило
не може бути застосовано, якщо
сторонами не було досягнуто згоди з
істотних умов угоди або для укладення
її були в наявності передбачені в
законі обмеження (наприклад, статтями
105, 114 ЦК). Щоб не допустити
неправильного визнання дійсним угод на
підставі ч.2 ст. 47 ЦК, суд повинен
перевірити, чи підлягала виконана
угода нотаріальному посвідченню, чому
вона не була нотаріально посвідчена і
чи не містить вона протизаконних умов.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та не
приймає до уваги доводи ОСОБА_2 щодо
втрати чинності постанови Кабінету
Міністрів України №703 від 22 червня
2011року, якою суд обґрунтовував відмову
в задоволенні позовних вимог щодо
визнання за позивачами права власності
по 1/4 частини за кожним, на нерухоме
майно. За загальним правилом,
нормативні акти в часі мають пряму дію,
і не мають зворотного. На момент
вчинення спірних правовідносин
постанова Кабінету Міністрів України
№703 від 22 червня 2011року діяла в
редакції від 22.06.2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції з
достатньою повнотою з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права. Підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи, до уваги не
приймаються як такі, що не обґрунтовані
вимогами закону, належними доказами і
такі, що висновки суду не спростовують,
а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду м.Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 10 червня
2014 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді :

О.Г. Дерев'янко

М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова