У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник
А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом кредитної
спілки «Дніпропетровська Ощадна
Кредитна Спілка» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення боргу за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року,
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року кредитна спілка
«Дніпропетровська Ощадна Кредитна
спілка» (далі - Кредитна спілка)
звернулась до суду з указаним позовом,
із урахуванням уточнених позовних
вимог станом на 1 листопада 2011 року
просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
від 6 серпня 2008 року у розмірі 400 336 грн 34
коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 6
серпня 2008 року між Кредитною спілкою та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого останній надано кредит у
розмірі 86 000 грн до 6 серпня 2009 року зі
сплатою 40 % річних за користування
кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 6 серпня 2008 року
між Кредитною спілкою та ОСОБА_3
укладено договір застави майна, а також
договір поруки із ОСОБА_4

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору утворилась
заборгованість у розмірі 400 336 грн 34 коп.
(з яких 86 000 грн - тіло кредиту, 111 493 грн 70
коп. - проценти за користування
кредитом, 167 426 грн 64 коп. - проценти за
користування кредитом у разі
несвоєчасного його повернення, 35 416 грн
50 коп. - інфляційні втрати), яка підлягає
стягненню з відповідачів, як
солідарних боржників.

Заочним рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 грудня 2011 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь кредитної спілки
«Дніпропетровська Ощадна Кредитна
Спілка» заборгованість за кредитним
договором від 6 серпня 2008 року станом на
2 листопада 2011 року у розмірі 400 336 грн 34
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року зменшено суму
стягнутої заборгованості з 400 336 грн 34
коп. до 322 909 грн 70 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення судів у справі,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Згідно із до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Судами встановлено, що 6 серпня 2008 року
між Кредитною спілкою та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 5312, за
умовами якого останній надано кредит у
розмірі 86 000 грн до 6 серпня 2009 року зі
сплатою 40 % річних за користування
кредитними коштами (далі - Кредитний
договір).

6 серпня 2008 року Кредитною спілкою
укладено з ОСОБА_3 договір застави
майна № 5312, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

Станом на 2 листопада 2011 року
заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним
договором становить 400 336 грн 34 коп., з
яких 86 000 грн - тіло кредиту, 111 493 грн 70
коп. - проценти за користування
кредитом, 167 426 грн 64 коп. - проценти за
користування кредитом у разі
несвоєчасного його повернення, 35 416 грн
50 коп. - інфляційні втрати.

Задовольняючи позов та стягуючи з
відповідачів солідарно 400 336 грн 34 коп.,
суд першої інстанції виходив із того,
що ОСОБА_3 порушила умови Кредитного
договору, тому заборгованість за ним
підлягає стягненню з неї та поручителя
ОСОБА_4. як із солідарних боржників.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
застосував до правовідносин між
сторонами положення ст. 4 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» (далі - Закону) та зменшив
розмір заборгованості за кредитним
договором із 400 336 грн 34 коп. до
322 909 грн 70 коп.

Із висновком апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Вимоги до рішення апеляційного суду
встановлено ст. 316 ЦПК України.

Таким вимогам рішення апеляційного
суду не відповідає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалась
на те, що: в суді першої інстанції не
брала участі, оскільки не отримала
судової повістки про час і місце
розгляду справи; розрахунок боргу за
кредитним договором проведено невірно,
додаткові проценти за несвоєчасне
погашення щомісячної частини кредиту
необхідно обчислювати з урахуванням
положень Закону.

Відповідно до преамбули Закону, він
регулює договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності.

Таким чином, положення Закону не
поширюються на правовідносини між
Кредитною спілкою, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору
за несвоєчасне погашення щомісячної
частини кредиту та відсотків за
користування кредитом позичальник
сплачує кредитній спілці додатково
відсотки за користування
неповерненною сумою у розмірі: до 5 днів
прострочки платежу - 0,3 % від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочки платежу; більше 5 днів - 1 % за
кожний день за весь час прострочки
платежу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилалася
на те, що зазначені положення
Кредитного договору є заходом
цивільно-правової відповідальності,
стягнення додаткових відсотків за
своєю природою є пенею. У заяві про
усунення недоліків апеляційної скарги
ОСОБА_3 зазначала, що суд першої
інстанції, не повідомивши її про час та
місце розгляду справи, ухвалив рішення
про стягнення заборгованості, розмір
якої у 10 разів перевищує розмір
позиченої суми (а.с. 174-175).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303,
316 ЦПК України, апеляційний суд
належним чином доводи апеляційної
скарги не спростував; неправильно
застосував закон до спірних
правовідносин, а отже, не перевірив
розрахунок боргу за кредитним
договором; не з'ясував, чи є додаткові
відсотки за своєю природою пенею і чи є
підстави застосувати ст. 551 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 також
посилалась на те, що на час укладення
Кредитного договору у Кредитної спілки
не було ліцензії на здійснення такої
діяльності, що є порушенням Закону
України «Про кредитні спілки» (а.с.
174-175).

Апеляційний суд не мотивував, чи
впливають такі доводи апеляційної
скарги на висновки суду першої
інстанції про задоволення позову.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
відповідно до положень ст. 338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
березня 2014 року скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О.
Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник