Справа 206/218/14-ц
Провадження 2/206/224/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до територіальної
громади м.Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, про визнання права
власності на самочинно побудоване
нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

13 січня 2014 року позивач звернулася до
суду із позовом про визнання права
власності на житловий будинок та
господарській будівлі і споруди.

З урахуванням уточнених позовних вимог
позивач вказала, що на підставі рішення
№24/2 від 19.01.1993р. Виконавчого комітету
Самарської районної народних
депутатів їй відведено земельну
ділянку площею 1000кв.м. для будівництва
індивідуального житлового будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1.

Згідно договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку між
нею та виконкомом Самарської районної
ради народних депутатів від 14.06.1993р.,
надано право безстрокового
користування земельної ділянки
АДРЕСА_1 загальною площею одна тисяча
кв. метрів для будівництва житлового
будинку. На цій земельній ділянці вона
збудувала у 2001р: А-2 житловий будинок,
фундамент бетонний, стіни з цегли,
покрівля ондулін, перекриття з/бетон,
плити, підлога 71% ламінат, 23% цемент, 6%
плітки, сходи метал, висотою 5,7м. площею
150,3кв.м., об'ємом 578м.куб; мансандра,
фундамент відсутній, стіни цегла,
гіпсокартон, покрівля відсутня,
перекриття дерево, підлога бетон, сходи
метал, висотою 2,75м. площею 78,3кв.м,
об'ємом 215 метрів куб; під А-2 підвал,
фундамент копанка котловану, стіни
бетон блоки, покрівля відсутня,
перекриття залізобетон, підлога
цемент, сходи метал висотою 2,6кв.м,
площею 103,9кв.м, об'ємом 270 м.куб; а вхід до
підвалу, фундамент з/бетон блоки,
площею 6,2кв.м; оглядова яма фундамент
копанка котловану, висотою 1,5м, площею
4,7м.кв, об'ємом 7м.куб; тау 2009 році: Б
сарай, стіни 50% сталь + метал, покрівля
ондулін, перекриття відсутнє, підлога
дерево висотою 1,7м, площею 6м.кв, об'ємом
10м. куб; споруди № 1-8, І ворота, колодязь,
огорожа, тротуари, доріжки та
майданчики, хвіртки, цоколь, яма
вигрібна. Його інвентаризаційна
вартість складає 749831грн.

Згідно висновку технічної експертизи
від липня 2013р. конструкції будівлі
мають необхідні міцнісні
характеристики, які забезпечують
жорсткість та просторову стійкість з
достатніми запасами по несучій
здатності. На момент обстеження усі
конструкції знаходяться в нормальному
стані, що забезпечують нормальне
функціювання будівлі за призначенням.
Планувальні рішення відповідають ДБН В
« 2.2.-15-2005» «Будинки і споруди. Житлові
будинки». Основні положення у процесі
експлуатації будівлі змін
фізико-механічних характеристик
грунтів не прогнозується, що дозволяє
експлуатувати будівлю у нормальному
режимі. Реалізовані конструктивні та
архітектурно-планувальні рішення
відповідають вимогам діючого
нормативних документів СНИП 2.02.01 - 83,
СНиП II - 22-81, СНиП 3.03.01-87, ДБН В 1.1-5-2000, ДБН
13.22.-15-2005. Станом на липень 2010р.
нормальна експлуатація
індивідуального житлового будинку
(літ. А-2) та сараю (літ.Б) по АДРЕСА_1
забезпечена.

14.07.2010р. позивач звернулася із заявою до
голови Дніпропетровської міської ради
про прийняття до експлуатації
закінченого будівництва - житлового
будинку (літ. А-2) по АДРЕСА_1. Листом №
10/21-144 від 19.08.2010р. було у цьому
відмовлено. 27 листопада 2013р. між нею та
Дніпропетровською міською радою було
укладено договір оренди землі. Згідно
цього договору орендодавець надав їй в
строкове платне користування земельну
ділянку по фактичному розміщенню
самочинно збудованих житлового
будинку та господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка), яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 0,1000га. На підставі
викладеного позивач просить Визнати за
нею ОСОБА_1 право власності на житловий
будинок та господарські будівлі та
споруди, яке складається з: А-2
житлового будинку, площею 289,7кв.м; Б
сараю, площею 6м.кв; споруди № 1-8, І
ворота, колодязь, огорожа, тротуари,
доріжки та майданчики, хвіртки, цоколь,
яма вигрібна, розташовані на земельній
ділянці площею 0,1000га. за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.а.с.3-7, 60-64, 98-101).

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, просили суд
задовольнити позов з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позову пояснила, що
необхідного дозволу не було у позивача
на будівництво і звернень ніяких не
було. У технічному паспорті існує
збільшення розміру земельної ділянки,
не можливо встановити чи не захвачено
самовільно земельна ділянка, а також
те, що відсутні докази, що позивач
витрачала свої кошти на будівництво.

Представник третьої особи
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління в судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Вислухавши пояснення та доводи
представників позивача, доводи та
пояснення представника відповідача,
дослідивши матеріали справив їх
сукупності, суд дійшов висновку, що в
задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав,
встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до
довідки про землекористування
земельна ділянка по АДРЕСА_1
знаходиться у користуванні ОСОБА_1 на
підставі рішення виконкому
Самарського районного ради народних
депутатів від 19 січня 1993р. №24/2 та має
розміри 1000 кв.м. (а.с.8).

З договору про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального жилого
дому на праві особистої власності
житлової площі не більше 80кв.м,
вбачається, що п.4 даного договору
передбачено, що до зведення будівель
Забудовник зобов'язаний приступити не
пізніше трьох місяців з дня підписання
цього договору і вести будівництво з
таким розрахунком, щоб вся споруда була
закінчена за період не більше трьох
років, тобто до 14 вересня 1996р. (а.с.10-12).

Згідно даних технічного паспорта КП
«ДМБТІ», виготовленого станом на
квітень 2010р., підлягають вирішенню
питання права власності на А-2 житловий
будинок - площею 150кв.м, мансарда -
площею 78,3кв.м, під А-2 підвал - площею
103,9кв.м, а вхід до підвалу 6,2кв.м,
оглядова яма - площею 4,7кв.м, Б сарай -
площею 6кв.м, споруди №1-8, ворота,
колодязь, колонка, огорожа, тротуари,
доріжки та майданчики, хвіртки, цоколь,
яма вигрібна (а.с.15-24).

Відповідно до висновку технічної
експертизи стану будівельної
конструкції індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1, вказано, що станом
на липень 2010р. нормальна експлуатація
індивідуального житлового будинку
(літ.А-2) і сараю (літ.Б) по АДРЕСА_1
забезпечується (а.с.26-38).

27 листопада 2013р. між позивачем та
Дніпропетровською міською радою було
укладено договір оренди землі. Згідно
цього договору орендодавець надав
ОСОБА_1 в строкове платне користування
земельну ділянку по фактичному
розміщенню самочинно збудованих
житлового будинку та господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка), яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 0,1000га.
(а.с.43-51).

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із дослідженими в
судовому засіданні доказами, суд
доходить до наступного.

Відповідно до пункту 2 ч.2 ст.331 ЦК
України, право власності на нерухоме
майно виникає після прийняття його до
експлуатації, якщо це встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 375 ЦК України:

1. Власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам.

2. Власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

3. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

4. Правові наслідки самочинної
забудови, здійсненої власником на його
земельній ділянці, встановлюються
статтею 376 цього Кодексу.

За змістом ст.376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього. Право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має
право на відшкодування витрат на
будівництво, якщо право власності на
нерухоме майно визнано за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій воно розміщене. У разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Оскільки самочинно збудовані споруди
по АДРЕСА_1 не введені у встановленому
законом порядку до експлуатації, а
також те що позивач до компетентних
органів місцевого самоврядування із
заявою про надання дозволу щодо
новозбудованих споруд не зверталась,
підстав для задоволення позову в про
визнання за нею права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 331, 375, 376 ЦК України,
ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову про визнання
права власності за ОСОБА_1 на будинок та
господарські споруди, що розташовані
за адресою АДРЕСА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков