Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Донецької
області від 12 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 21 листопада 2006 року з
відповідачем було укладено кредитний
договір № DOM7GК40000170, відповідно до умов
якого позичальник отримав кредит у
розмірі 30 тис. доларів США за умови
сплати процентів за користування
кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом, а
також винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 0, 20 %
від суми виданого кредиту щомісячно з
кінцевим терміном повернення - 21
листопада 2026 року.

Порушуючи умови договору, відповідач
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим станом на 31 жовтня 2012 року
утворилася заборгованість у розмірі 54
622, 24 доларів США, з яких: 29 987, 08
доларів США - заборгованість за
кредитом; 14 141, 98 доларів США -
заборгованість за процентами за
користування кредитом; 2 100 доларів США -
заборгованість із комісії за
користування кредитом; 8 393,18 доларів
США - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. За таких
обставин позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 54 622, 24 доларів США, що
еквівалентно 436 431 грн 70 коп. та судовий
збір у розмірі 3 219 грн.

Рішенням Центрально-міського
районного суду м. Макіївки від
4 листопада 2013 року у
задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 12 лютого 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 21 листопада 2006
року № DOM7GК40000170 у
розмірі 428 101 грн 31 коп. та судовий збір у
сумі 3 654 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні указаних фактів
досліджуються показання свідків,
письмові та речові докази, висновки
експертів (ст. 179 ЦПК України).

Виходячи з принципу процесуальної
рівності сторін та враховуючи
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається,
суд повинен всебічно і повно з'ясувати
усі обставини, що складають предмет
доказування, дослідити кожен доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК
України), окремо та всі докази у їх
сукупності у порядку, передбаченому ст.
ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що
відображається у судовому рішенні.
Відхилення того чи іншого доказу,
перевагу одного доказу над іншим має
бути мотивованим.

Якщо представлені докази недостатньо
підтверджують вимоги позивача чи
заперечення відповідача або не
містять в собі всіх необхідних даних
і у сторін є обґрунтовані складнощі у
наданні додаткових доказів, суд за їх
клопотанням зобов'язаний сприяти їм в
одержанні або витребуванні таких
доказів (ч. 4 ст. 10, ст. 137 ЦПК).

На суд апеляційної інстанції такі
обов'язки покладаються в силу
ст. 303 ЦПК України.

У судовому рішенні апеляційний суд
зобов'язаний дати відповіді на всі
доводи апеляційної скарги, оскільки
інакше буде порушено вимоги
ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

У справі встановлено, 21 листопада 2006
року між сторонами було укладено
кредитний договір № DOM7GК40000170,
відповідно до умов якого позичальник
отримав кредит у розмірі 30 тис. доларів
США за умови сплати процентів за
користування кредитом у розмірі 1 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, а також винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 0, 20 % від суми виданого кредиту
щомісячно з кінцевим терміном
повернення - 21 листопада 2026 року.

Посилаючись на порушення строку та
порядку погашення кредиту
відповідачем, ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду про стягнення із
нього заборгованості за кредитним
договором у розмірі 54 622, 24 доларів США,
з яких: 29 987, 08 доларів США -
заборгованість за кредитом; 14 141, 98
доларів США - заборгованість за
процентами за користування кредитом; 2
100 доларів США - заборгованість із
комісії за користування кредитом; 8 393,18
доларів США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором. За
таких обставин позивач просив стягнути
з відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 54 622, 24 доларів США, що
еквівалентно 436 431 грн 70 коп.

Правильність проведених розрахунків
заперечується відповідачем.

Принцип процесуальної рівності сторін
включає в себе право відповідача на
звернення із клопотанням при
призначення експертизи, якщо для
доведення перед судом переконливості
своїх доводів, які становлять підставу
заперечень проти позову, необхідні
спеціальні знання у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо (ст. ст.
10, 143 ЦПК України).

У межах розгляду справи як в суді
першої, так і апеляційної інстанції
ОСОБА_3 заявляв клопотання про
проведення судово-економічної
експертизи у справі на предмет
з'ясування правильності проведених
нарахувань відповідно до умов
кредитування та рішення
Центрально-міського районного суду м.
Макіївки від 14 травня 2012 року про
визнання незаконним підвищення
процентної ставки за кредитом із
обов'язком провести перерахунок
платежів.

Апеляційний суд відмовив у проведенні
судово-економічної експертизи,
мотивуючи такий висновок відсутністю
підстав для призначення експертного
дослідження та достатності наявних у
матеріалах справи доказів.

Разом з тим, докази, на які послався
апеляційний суд, надані позивачем на
підтвердження своїх вимог, а
встановлення розміру кредитної
заборгованості як предмета
доказування у справі потребує
порівняльної оцінки доводів обох
сторін, зокрема й перевірки фактів,
якими обґрунтовано заперечення
відповідача.

Частково задовольняючи позов про
стягнення пені та у повному обсязі в
іншій частині нарахувань, апеляційний
суд не навів у рішенні розрахунків
стягнутих сум на спростування доводів
відповідача про неправильність
нарахування боргу.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
не відповідає вимогам
ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України та
підлягає скасуванню із передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

На виконання вимог Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» розпорядженням голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14
змінено територіальну підсудність
судових справ, підсудних розташованим
у районі проведення антитерористичної
операції судам, зокрема визначено
територіальну підсудність справ,
підсудних апеляційному суду Донецької
області, - апеляційному суду
Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
Законом України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції»,
розпорядженням голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 12 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
апеляційного суду Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук