Справа № 739/1159/14-ц
Провадження № 2/739/282/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
працівником під час виконання трудових
обов'язків,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 (далі -
відповідачка) про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної під час
виконання трудових обов'язків у
розмірі 17 495 грн. 20 коп. Свої позовні
вимоги мотивує тим, що відповідачка
працювала за трудовим договором
продавцем у належному йому магазині в
с. Смяч Новгород-Сіверського району
Чернігівської області у період з 08
листопада 2012 року по 12 листопада 2013
року, при цьому з нею було укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження ввірених їй матеріальних
цінностей. 02 вересня 2013 року під час
проведення ревізії виявлено нестачу
підзвітних відповідачці
товарно-матеріальних цінностей на суму
17 495 грн. 20 коп., з розміром якої остання
погодилася.

У судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали повністю
та просили його задовольнити з підстав,
вказаних у позовній заяві, пояснивши,
що відповідачка була єдиним продавцем
у магазині, розташованому в с. Смяч
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області, лише у неї були
ключі від магазину,
товарно-матеріальні цінності вона
отримувала безпосередньо від
постачальників, про що робила
відповідні записи в спеціальному
журналі, відповідачка брала участь у
проведенні ревізії, за результатами
якої було виявлено нестачу, з розміром
якої вона погодилася.

Відповідачка у судовому засіданні
повністю визнала позовні вимоги,
пояснивши, що вона згідно трудового
договору дійсно працювала у позивача
продавцем магазину, що знаходиться в с.
Смяч Новгород-Сіверського району
Чернігівської області в якому була
єдиним продавцем, лише у неї були ключі
від магазину, вона брала участь в
проведенні ревізії
товарно-матеріальних цінностей та
виявленні їх нестачі, з розміром
нестачі погодилася, її виникнення
пояснила тим, що надавала окремим
жителям села товари в борг, а ті в свою
чергу не повертали їй гроші за товар.
Також заявила про готовність
добровільно відшкодувати завдану
шкоду.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_4 дала показання про те, що
вона знайома з відповідачкою та була її
подругою, досить часто була в магазині,
в якому працювала відповідачка,
зокрема й під час здійснення останньою
торгівлі, вважає, що нестача в
заявленому позивачем розмірі
виникнути не могла, оскільки в магазині
не було таких обсягів реалізації
товарів, підтвердивши, що відповідачка
надавала жителям села товари в борг.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника, пояснення відповідачки,
допитавши свідка та дослідивши
матеріали справи і наявні в них докази,
суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 08 листопада 2012 року між
позивачем, як фізичною
особою-підприємцем, та відповідачкою
було укладено безстроковий трудовий
договір, згідно якого остання була
прийнята на роботу продавцем з
реалізації продовольчих та
непродовольчих товарів. Договором
визначено розмір заробітної плати
відповідачки, графік її роботи та інші
умови праці (а.с. 3). Вказаний договір 12
листопада 2012 року було зареєстровано в
Новгород-Сіверському районному центрі
зайнятості.

Також 08 листопада 2012 року між позивачем
та відповідачкою було укладено договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність, відповідно до якого
відповідачка, займаючи посаду
продавця, взяла на себе повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження ввірених їй
матеріальних цінностей (а.с. 4).
Відповідно до постанови Державного
комітету Ради Міністрів СРСР «Про
затвердження переліку посад і робіт,
займаних та виконуваних робітниками, з
якими підприємства, установи,
організації можуть укладати письмові
договори про повну матеріальну
відповідальність за незабезпечення
збереження цінностей, переданих їм для
зберігання, оброблення, продажу
(відпуску), перевезення чи застосування
в процесі виробництва, а також типового
договору про повну матеріальну
відповідальність» від 28 грудня 1977 року
№447/24 відповідачка належала до
категорії працівників, з якими
укладається договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність.

З 08 листопада 2012 року відповідачка
фактично приступила до виконання своїх
трудових обов'язків продавця в
магазині, що належить позивачу та
знаходиться в с. Смяч
Новгород-Сіверського району
Чернігівської області.

02 вересня 2013 року позивачем за участі
відповідачки було проведено ревізію в
магазині, у якому працювала остання, в
ході якої встановлено нестачу
товарно-матеріальних цінностей на суму
17 495 грн. 20 коп. При цьому було здійснено
інвентаризацію товару, наявного в
магазині загальною вартістю 5 960 грн.,
встановлено наявність готівки в касі
на суму 204 грн. 80 коп., наявність боргу
постачальникам у розмірі 2 250 грн.,
вартість товарів, що перебували в
магазині станом на 26 лютого 2013 року на
загальну суму 19 100 грн. та товару, який
надійшов за період з 26 лютого по 02
вересня 2013 року на загальну суму 37 390
грн. За результатами ревізії складено
акт, який підписано відповідачкою, в
якому остання висловила згоду з
результатами ревізії (а.с. 5-9).
Надходження товарів до магазину на
суму 37 390 грн. і прийняття його
відповідачкою на зберігання та
реалізацію підтверджується журналом
обліку, який вела остання (а.с. 15-25).

12 листопада 2013 року трудовий договір
між сторонами було розірвано, на
підставі пункту 6 частини першої статті
36 Кодексу законів про працю України
(далі - КЗпП України), за згодою сторін
(а.с.3).

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 134 КЗпП України відповідно до
законодавства працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, якщо між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті 135-1 цього Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Із вказаного законодавчого положення
вбачається, що відповідальність
пов'язана з винними діями або
бездіяльністю працівника, що потягли
спричинення матеріальної
відповідальності з яким укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність.

За змістом положень частини другої
пункту 3 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1992 року № 14
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» передбачено, що
виходячи з вимог статті 15 ЦПК України,
суд у кожному випадку зобов'язаний
вживати передбачених законом заходів
до всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України
залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Відповідачкою у судовому засіданні
повністю визнано свою вину у
заподіянні позивачу матеріальної
шкоди у розмірі 17 495 грн. 20 коп. в
наслідок надання товарів, які вона
отримала для реалізації, в борг жителям
с. Смяч без отримання плати за них, що є
порушення обов'язків продавця. Вказані
обставини підтверджені дослідженими
судом показаннями свідка та письмовими
доказами.

Таким чином суд приходить до висновку
що шкода у розмірі 17 495 грн. 20 коп.
заподіяна позивачу з вини відповідачки
внаслідок неналежного виконання нею
своїх трудових обов'язків продавця, а
тому у відповідності до статті 134 КЗпП
України остання повинна нести
індивідуальну матеріальну
відповідальність за заподіяну шкоду у
повному розмірі, відповідно позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню
повністю.

У зв'язку із задоволенням позову
повністю, відповідно до частини першої
статті 88 ЦПК України, з відповідачки на
користь позивача необхідно стягнути
судовий збір, сплачений за подання
позовної заяви у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 130, 134, 135-1, 135-3, 137 Кодексу
законів про працю України, статтями 2, 10,
11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної працівником під час
виконання трудових обов'язків -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної під час виконання трудових
обов'язків у розмірі 17 495 (сімнадцять
тисяч чотириста дев'яносто п'ять)
гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
здійснені ним судові витрати у розмірі
243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 19 вересня 2014
року.