АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/3638/14-ц 22-ц/774/1850/К/14
Справа № 210/3638/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1850/К/14
суддя Сільченко В.Є.
Категорія - 26 ( ІІІ )
Суддя-доповідач - Турік
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Турік В.П.

суддів - Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі - Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника відповідача Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" на рішення
Дзержинського районного суду м.Кривого
Рогу від 21 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат", Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України в Дніпропетровській області
про відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з втратою професійної
працездатності.

Особи, які беруть участь у розгляді
справи:

представник відповідача Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" - Літовченко
Тетяна Миколаївна,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Кривбасзалізрудком»), Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України в Дніпропетровській області
(надалі - відділення Фонду) про
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на отримання нею
професійного захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах на підземних роботах.
Висновком МСЕК у 2013 році їй було
первинно встановлено втрату
професійної працездатності в
загальному розмірі 15%.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах важкої фізичної праці
та шкідливих факторів, що перевищують
гранично допустимий рівень, просила
суд стягнути на свою користь у
відшкодування завданої моральної
шкоди з відповідача ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 200 000,00 грн., а з
відповідача Відділення Фонду - 50 000,00
грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на
користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 10 000 грн., а також - на
користь держави 243,60 грн. судового
збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»
ставить питання про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
відмову позивачу в задоволенні позову,
посилаючись на недоведеність
позивачем обставин справи, на які він
посилається як на підставу своїх вимог,
зокрема відсутні докази в
підтвердження наявності факту
заподіяння йому моральної шкоди, в тому
числі, немає висновку відповідних
медичних органів щодо наявності
моральних страждань у нього, відсутні
докази в підтвердження протиправності
поведінки відповідача, при цьому
позивач, при прийомі на роботу, був під
підпис повідомлений про умови праці.

Судом невірно застосовано норми
матеріального права до врегулювання
спірних правовідносин, а саме
положення загальних норм діючого
законодавства ст.ст. 237-1, 153, 173 КЗпП
України, замість спеціального Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»;

Крім того, судом не надано правової
оцінки доводам відповідача щодо
пропуску позивачем тримісячного
строку для звернення з позовом та при
визначені розміру моральної шкоди, що
підлягає стягненню на користь
позивача, не враховано практику
розгляду аналогічних справ
апеляційним судом Дніпропетровської
області.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з з 01.01.1981
року по 01.06.1992 року працювала на посаді
телефоністки енергоцеху РУ ім.
Комінтерна, з 01.06.1992 року по 20.01.2001 року -
підземною стовбурною дільниці №10 ВШТ
шахти «Октябрська», з 20.01.2001 року по
08.05.2012 року - підземним оператором
пульта керування дільниці ВШТ шахти
«Октябрська» тресту ВО «Кривбасруда»,
ДП «Криворізький державний
залізорудний комбінат», ВАТ та є ПАТ
«Кривбасзалізрудком».

08.05.2012 року звільнена за власним
бажанням в зв`язку з виходом на пенсію
за віком за ст. 38 КЗпП України (а.с. 12).

Працюючи протягом тривалого часу,
впродовж 19 років 11 місяців, в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу, позивач отримала
професійне захворювання з відповідним
діагнозом: хронічне обструктивне
захворювання легень першої ст. (пиловий
бронхіт першої ст., емфізема легень
першої ст.). ЛН першого-другого ст.

Висновком МСЕК від 11 липня 2013 року
позивачу первинно визначено ступінь
втрати професійної працездатності у
розмірі 15%, який при наступному
переогляді 08.07.2014 року залишився
незмінним.

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_3 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування
професійного захворювання від 30 квітня
2013 року (а.с. 4-5) причиною професійного
захворювання ОСОБА_3 є робота в умовах
перевищення гранично допустимого
рівня небезпечних та шкідливих
факторів виробничого середовища та
трудового процесу, які виникли в
результаті порушення керівництвом
підприємства, де працювала хвора, ст. 153
КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про
охорону праці», якими передбачений
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу створити на робочому місці
умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги
відповідача про добровільність
виконання робіт у шкідливих умовах
праці позивачем, не знімають з
відповідача обов'язку виконати вимоги
ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону
України «Про охорону праці» й нести
відповідальність в законом
вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача
щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушена проходити амбулаторний та
стаціонарний курс лікування,
переносить фізичні страждання,
позбавлена нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації її життя.

Доводи представника відповідача про
відсутність обов'язку ПАТ
«Кривбасзалізрудком» відшкодовувати
моральну шкоду, завдану позивачу з тих
підстав, що останній є суб'єктом
страхування від нещасного випадку на
виробництві, суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає у 2013 році відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI
«Особливі положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік»
призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4
ст. 1 (в частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей),
пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а Законом № 107-VІ від
28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві
положення» вказаного Закону виключені
слова, які б свідчили про
відшкодування, за умов зазначених у
цьому пункті, моральної шкоди
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, і водночас доповнено цей пункт
новим абзацом, згідно якого
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової шкоди)
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання випадку
припиняється з 01 січня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в даному випадку тільки на
органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу колегія
суддів не може взяти до уваги, оскільки
відповідно до п. 3.8 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, висновок МСЕК є одним із доказів, а
не єдиним доказом, який розглядається в
комплексі з іншими документами і
наявними відомостями про потерпілого.

Матеріали справи містять достатньо
доказів щодо спричинення позивачеві
ОСОБА_3, в результаті ушкодження
здоров'я, моральної шкоди й без
висновку МСЕК.

Доводи представника відповідача про
те, що судом не взято до уваги
пропущення позивачем тримісячного
строку для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, не
відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України, який встановлює, що позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
судової практики щодо розгляду
аналогічних справи є безпідставними та
суперечать чинному законодавству,
згідно якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8
ЦПК України).

Разом з тим, при вирішенні питання про
розмір відшкодування моральної шкоди
заподіяної позивачу, не врахував
роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» і не обґрунтував розмір
моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія
суддів, беручи до уваги характер і
тривалість фізичних і моральних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих
стосунках, конкретні обставини по
справі, і наслідки, що наступили, вважає
необхідним змінити рішення суду в
частині визначеного судом розміру
моральної шкоди і зменшити її з 10 000,00
гривень до 7 000,00 гривень.

В іншій частині рішення суду
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст.
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» - задовольнити
частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 21 липня 2014 року
змінити, зменшивши розмір моральної
шкоди, стягнутої з Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» на користь
ОСОБА_3 з 10 000 (десяти тисяч) гривень до
7 000 (семи тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: