Справа № 266/1707/14-ц
Провадженя№ 2/266/698/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 серпня 2014 року
м. Маріуполь

Приморський районний суд м.
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Митрофанової Є.Г.,

при секретарі Давлетбаєвій О.Є.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Романенка
А.В.,

розглянувши у відритому судовому
засіданні в залі суду м. Маріуполя
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення середнього заробітку в
розмірі 111622,00 гривень за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні з 01.12.2006 року по 31.03.2014 року
та відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 гривень, завданої внаслідок
порушення його права на оплату праці. В
заяві вказав, що з 04.05.2001 року по 30.11.2006
року у період знаходження у трудових
відносинах з відповідачем, заробітна
плата йому сплачувалась не в повному
обсязі, оскільки належним чином не
проводилась індексація заробітної
плати позивача, внаслідок чого
утворилася заборгованість за період з
01.03.2003 року по 30.11.2006 року, яка була
сплачена відповідачем в розмірі 893,89
гривень 20.02.2014 року, а не при звільнені,
чим порушено передбачені ст. 116 КЗпП
України строки проведення повного
розрахунку належних працівникові сум.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву, якою позовні вимоги
підтримав та просив розглянути справу
за його відсутністю.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги та обставини,
викладені в заяві, підтримав у повному
обсязі, просив позов задовольнити та
стягнути середній заробіток за час
затримки несплачених при звільненні
сум індексації з компенсацією втрати
частини грошових доходів у зв'язку з
порушенням термінів їх виплати в
розмірі 111622,00 гривень, у відповідності
з наданим позивачем розрахунком, за
період з 01.12.2006 року по 31.03.2014 року,
наголошуючи на тому, що цей розмір
зменшенню у зв'язку з істотністю суми
заборгованості порівняно із середнім
заробітком не підлягає. Також
наполягав на відшкодуванні моральної
шкоди в розмірі 1000 гривень, оскільки
внаслідок неправомірних дій
відповідача щодо несвоєчасної виплати
заробітної плати позивачу спричинені
моральні страждання, що виразилися в
неможливості вільно розпоряджатися
своїм заробітком.

Представник відповідача Романенко А.В.
просив задовольнити позов частково,
визначивши розмір відшкодування за час
затримки розрахунку з урахуванням суми
заборгованості в порівнянні із
середнім заробітком, тривалості часу
звернення позивача з вимогою після
звільнення та отримання розрахунку, а
також прийняти до уваги, що
відповідачем частково в добровільному
порядку в рахунок погашення
заборгованості було перераховано
позивачу на картковий рахунок грошові
кошти в розмірі 893,89 гривень від
загальної суми індексації з
компенсацією, нарахованої за 2003 - 2006
роки. Оскільки відповідачем частково
було вирішено спір шляхом виплати
позивачу суми боргу, а розмір
середнього заробітку за час затримки
значно перевищує суму заборгованості,
просив при його визначенні
застосувати принци співмірності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
письмові докази вважає позов таким, що
підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 04.05.2001
року по 30.11.2006 року перебував у трудових
відносинах із ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат ім.Ілліча». За
вказаний період позивачу
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата, але виплата
індексації та компенсації, за
несвоєчасно виплачену заробітну плату,
не проводилася, що підтверджується
матеріалами справи та не
заперечувалось сторонами./а.с.4,5,64,72/

Згідно з розрахунком, наданим
начальником управління компенсації та
пільг ПАТ «Маріупольський
металургійний комбінат ім.Ілліча»,
загальна нарахована сума індексації з
компенсацією за період з березня 2003
року по липень 2006 року, що підлягала
сплаті позивачу, становить 1070,60
гривень, що складається з суми
індексації в розмірі 527,04 гривень та
суми компенсації за несвоєчасну сплату
сум заробітної плати в розмірі 543,56
гривень./а.с.46/

30.11.2006 року в день звільнення ОСОБА_3 при
розрахунку зазначені суми також
підприємством не виплачені./а.с.72/

20.02.2014 року відповідачем було
перераховано на рахунок позивача суму
індексації заробітної плати з
компенсацією за несвоєчасну виплату
заробітної плати у загальному розмірі
893,89 гривень./а.с.65,78/

Згідно ст. 116 КЗпП Українипри
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно зі статею 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Відповідно до положень ст.233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_3
був звільнений з підприємства 31
листопада 2006 року, однак виплата
нарахованих йому сум індексації
невиплаченої заробітної плати та
компенсації за несвоєчасно виплачену
заробітну плату на час розгляду справи
в повному обсязі відповідачем не
здійснена.

Отже, за винятком перерахованої
позивачу 20.02.2014 року частини суми
індексації з компенсацією в розмірі
893,89 гривень, підприємство має
заборгованість перед позивачем по
виплаті загальної суми індексації та
компенсації в розмірі 176,71 гривень(1070,60 -
893,89) та саме ця сума є спірною.

Структуру заробітної плати визначено у
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

За ст. 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено, що додаткова
заробітна плата це винагорода за працю
понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі
умови праці, яка включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні
виплати, передбачені чинним
законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з п. п. 2.2.7, п.2.2.8
«Інструкції зі статистики заробітної
плати», затвердженої наказом
Державного комітету статистики
України від 13 січня 2004 року № 5.

Таким чином, невиплачена сума
індексація та компенсація втрати
частини заробітної плати в розмірі
176,71 грн. є частиною заробітної плати,
яка не була виплачена позивачу при
звільненні, тому вирішуючи справу
згідно ст.11 ЦПК України, суд вважає, що у
заявлених межах вимоги про стягнення
середнього заробітку за період
затримки виплати заробітної плати з
01.12.2006 року по 31.03.2014 рік є
обґрунтованими, однак підлягають
задоволенню частково, оскільки суд не
погоджується з розміром суми,
наведеним у розрахунку позивачем.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» при
визначенні середньої заробітної плати
слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. N 100.

Згідно з п.2 розділу ІІ Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100,
обчислення середньої заробітної плати
для оплати часу щорічної відпустки,
додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
і середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Згідно з п.8 розділу ІV Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100,
нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі
(календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а
у випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно з довідкою №3/3069 та
розрахунковими листами ПАТ «ММК
ім.Ілліча» середньомісячний
заробіток позивача перед звільненням,
визначений за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, становив 610,54 гривень, а розмір
середньоденного заробітку - 28,48
гривень /а.с. 71/.

У період з 01.12.2006 року по 31.03.2014 рік
виплату затримано на 1841 дні.

Таким чином, середній заробіток за час
затримки виплати складає 52431,68 гривень
(28,48х1841).

Однак, відповідно до п.20 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 13
від 24.12.1999 року «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», суд, установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст.117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції викладені в
постановах Верховного Суду України від
3 липня 2013 року (справа6-60цс13) та від 20
листопада 2013 року (справа №6-114цс13)

Тому, визначаючи розмір середнього
заробітку, що підлягає стягненню, суд
враховує наступне:

- розмір суми заробітної плати за весь
період між підвищеннями заробітної
плати з березня 2003 року по липень 2006
року на дату нарахування індексації
складав 20842 гривень /а.с.64/,

- загальну суму нарахованої у цей
період індексації та компенсації, що
підлягала сплаті при звільнені - 1070,60
гривень, що складає 5,13 % від нарахованої
заробітної плати (1070,60 х 100 : 20842)

- тривалість часу з моменту звільнення
до звернення позивача з заявленими
вимогами,

- здійснення 20.02.2014 року добровільної
виплати відповідачем більшої частини
суми заборгованості, а саме в розмірі
893,89 гривень,

- загальний розмір невиплаченої
частини суми індексації з компенсацією
з 20.02.2014 року на час розгляду справи,
який складає 0,8 % від нарахованої
заробітної плати (176,71 х 100 : 20842), та
розраховує суму, що підлягає стягненню
на користь позивача в розмірі частки
тієї заробітної плати, яка не
виплачена позивачу при звільненні та
частки, яка є спірною на час розгляду
справи після здійснення добровільної
виплати, наступним чином:

51691,20 х 5,13% :100 = 2651,75 грн., де 51691,20 грн. -
середній заробіток за період з 01.12.2006
року по 20.02.2014 року (1815 роб. днів х 28,48
грн.);

740,48 х 0,8% :100 = 5,92 грн., де 740,48 грн. -
середній заробіток за період з 20.02.2014
року по 31.03.2014 року (26 роб. днів х 28,48
грн.).

Отже, загальний розмір відшкодування
за час затримки розрахунку з 01.12.2006
року по 31.03.2014 року, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача буде складати 2657,67 гривень
(2651,75 грн.+5,92)

Враховуючи, що факт порушення трудових
прав ОСОБА_3 відповідачем знайшов своє
підтвердження в судовому засіданні,
обґрунтованими визнаються і позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди, оскільки, у відповідності з
положеннями ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд виходить з
принципів розумності та
справедливості, також наведених
позивачем обґрунтувань моральних
страждань і визначає до відшкодування
500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий
збір в розмірі 243,60 гривень підлягає
стягненню з відповідача, оскільки
позивач від його сплати звільнений.

На підставі ст. ст.116, 117, 233, 237-1 КЗпП
України, ст. Законом України «Про
оплату праці», Законом України «Про
індексацію грошових доходів
населення», п. 20, 21 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці», п. 2,8
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100, керуючись ст.ст. 10,
11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_3 (іпн.НОМЕР_1) середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 01.12.2006 року по 31.03.2014
року в розмірі 2657 (дві тисячі шістсот
п'ятдесят сім) гривень 67 копійок

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь ОСОБА_3 (іпн.НОМЕР_1) моральну
шкоду в розмірі 500 (п'ятсот) гривень.

В задоволені іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано, у разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Митрофанова Є. Г.