АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/4863/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 645/6227/13-ц
Доповідач - Костенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Швецової Л.А.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 02 червня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, третя особа
Гаражно-будівельний кооператив
«Чорнобилець» про поділ майна подружжя
та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного
сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. В
обґрунтування позовних вимог, які вона
в подальшому уточнила, посилалась на
те, що 21 листопада 2009 року між нею та
відповідачем було укладено шлюб, який
17 липня 2013 року був розірваний за
рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова. Під час
перебування у шлюбі сторони проживали
у належній ОСОБА_2 квартирі за адресою:
АДРЕСА_1. За час проживання у шлюбі
сторони набули майно - гараж НОМЕР_2
вартістю 60000,00 грн., у
гаражно-будівельному кооперативі
«Чорнобилець», та автомобіль «Ford-Fusion»
2011 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, вартість якого на цей час
складає 120000,00 грн. При цьому гараж був
придбаний за особисті кошти позивачки,
які вона брала в борг у липні 2007 року у
ОСОБА_5 в сумі 15000грн. та у ОСОБА_6 в сумі
45000грн. Ці кошти передавались їй в борг
особисто, відповідач ОСОБА_4 згоди на їх
отримання та на участь у їх поверненні
не надавав. Повернула позивачка
вказані кошти також особисто.
Автомобілем користувався та
користується відповідач, реєстрація
автомобіля здійснена на ім'я
відповідача. Гаражем сторони
користувались спільно, але після
розірвання шлюбу відповідач забрав
ключі від гаража та перешкоджає
позивачці у користуванні ним. ОСОБА_2
вважає, що гараж НОМЕР_2 у гаражно-
будівельному кооперативі
«Чорнобилець» є її особистою приватною
власністю, як набутий за час шлюбу з
відповідачем, але за її особисті кошти.
Автомобіль «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 належить їй
та відповідачу на праві спільної
сумісної власності. Оскільки
автомобіль неможливо розділити в
натурі, ОСОБА_2 просить присудити їй
грошову компенсацію замість її частки
у праві спільної сумісної власності на
автомобіль в сумі 60000грн. та визнати
гараж НОМЕР_2 в ГБК «Чорнобилець» її
особистою приватною власністю.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя. Після уточнення в
обґрунтування зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 зазначив, що з 21.11.2009 р.
перебував в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 За час перебування у шлюбі вони
придбали майно - автомобіль «Ford-Fusion», 2011
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 та гараж НОМЕР_2 у
гаражно-будівельному кооперативі
«Чорнобилець», ОСОБА_4 вважає, що
зазначене майно придбане виключно за
його особисті кошти, не є спільною
сумісною власністю з відповідачем та
не підлягає поділу з тих підстав, що він
є інвалідом II групи війни та
ліквідатором аварії на Чорнобильській
АЕС, має відповідні пільги. У 2008 році
він звернувся до суду з
адміністративним позовом до УПФ
Київського району м. Харкова.
Постановою від 05.06. 2009 року, залишеною
без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 03.03.2010 року, суд зобов'язав УПФ
Київського району м. Харкова провести
перерахунок державної пенсії у розмірі
восьми мінімальних пенсій та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю за період з 22.05.2008р. по 31.12.2008р.

Упродовж 2010-2011 років УПФ у Київському
районі проводило нарахування позивачу
коштів відповідно до рішення суду.
Отримані кошти він вирішив витратити
на придбання автомобіля та гаража.
25.08.2011р. ОСОБА_4 оформив у ВАТ «Завод
ім.Фрунзе» рахунок на придбання
автомобіля «Ford Fusion» за 119300 грн. Кошти за
автомобіль були перераховані з рахунку
позивача у ПАТ «КБ «ПриватБанк».
Оскільки автомобіль придбаний ОСОБА_4,
хоча і в період шлюбу з ОСОБА_2, однак
виключно за його власні кошти,
нараховані, як інваліду Чорнобильської
катастрофи, за період 2008р., вважає
автомобіль своєю особистою власністю.
З наміром придбати автомобіль ОСОБА_4
також мав намір купити гараж. 26.08.2011р.
він зняв с особистого рахунку у ПАТ «КБ
«ПриватБанк» 49947грн. і придбав у ОСОБА_7
гаражний бокс НОМЕР_2 у ГБК
«Чорнобилець». 02.09.2011р. був оформлений
акт передачі гаражного боксу. ОСОБА_4 є
членом ГБК «Чорнобилець», право
власності на цей гаражний бокс за ним
не зареєстровано, оскільки відсутні
відповідні документи. Оскільки
гаражний бокс куплений позивачем без
оформлення права власності і виключно
за власні кошти, вважає, що він не може
бути визнаний спільною сумісною
власністю подружжя і не підлягає
розподілу.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася своєчасно та
належним чином, причини неявки суду не
повідомила.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє
на підставі договору про надання
юридичної допомоги, в судовому
засідання позов ОСОБА_2 підтримав,
пояснивши, що спірне майно придбано
сторонами в період шлюбу, просив позов
ОСОБА_2 задовольнити повністю. Проти
зустрічного позову ОСОБА_4 заперечував.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
проти позову ОСОБА_2 заперечував, надав
суду письмові заперечення. Свої
позовні вимоги він підтримав,
пославшись на обставини, викладені в
зустрічній позовній заяві.

Представник ОСОБА_4 також заперечував
проти основного позову і підтримав
зустрічний позов в повному обсязі.

Представник третьої особи до судового
засідання не з'явився, про час та дату
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки невідомі.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 02 червня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 в
задоволенні позову відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль «Ford- Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
його скасувати через порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення, яким у
задовольнити позов ОСОБА_2 в повному
обсязі та відмовити ОСОБА_4 в
задоволенні його зустрічного позову.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 303 ЦПК України
апеляційний суд при перевірці
законності і обґрунтованості рішення
суду першої інстанції не має права
виходити як за межі апеляційної скарги,
так і за межі вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, з 21 листопада 2009 року
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі, який був розірваний рішенням
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 17.07.2013 року.

Судом також встановлено, що за час
перебування у шлюбі були придбані
гараж НОМЕР_2 у гаражно-будівельному
кооперативі «Чорнобилець» та
автомобіль «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартість
якого на час придбання складає 119300,00
грн.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 та частково задовольняючи позов
ОСОБА_4, районний суд виходив із того,
що автомобіль «Ford-Fusion» придбаний
ОСОБА_4 за його особисті кошти, тому на
праві власності має належати йому, а
право власності на гараж взагалі не
зареєстроване.

Проте повністю погодитись із таким
висновком судова колегія не може.

Як вбачається із матеріалів справи,
сторонами у справі, як володільцями
гаражного боксу НОМЕР_2, укладено
договір НОМЕР_2 (без дати) з головою ГБК
«Чорнобилець» Якубовичем Ю.Е. на
охорону та експлуатацію гаражу з
легких залізобетонних конструкцій.

При цьому, як зазначають і ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, за придбання зазначеного
гаражу були сплачені грошові кошти,
однак жодна із сторін будь-яких доказів
сплати вартості гаража третій особі
суду не надала. Не надано сторонами і
доказів розміру сплаченої вартості,
оскільки позиції їх з цього питання
відрізняються.

Відповідно до ст.69 Сімейного Кодексу
України - дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Судова колегія вважає, що за таких
обставин гаражний бокс НОМЕР_2 в
гаражно-будівельному кооперативі
«Чорнобилець» не може бути визнаний
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а відтак в задоволенні позову
ОСОБА_2 в цій частині слід відмовити.

З роз'ясень, що містяться в п.п.22, 23, 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12. 2007 року «Про
практику застосування законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»
вбачається, що поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).
Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто.

Статтею 61 СК України передбачено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
інші доходи, одержані одним із подружжя
і внесені до сімейного бюджету або
внесені на його особистий рахунок у
банківську (кредитну) установу.

Відповідно до ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Визнаючи за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль «Ford-Fusion», 2011 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, районний
суд вважав, що придбаний він за
особисті кошти останнього, які ним
отримані за рішенням суду як учасником
ліквідації аварії на ЧАЕС в якості
компенсації за втрату здоров'я.

Судова колегія вважає такий висновок
помилковим.

Статтею 49 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (№ 796 - XII) передбачено, що
пенсії особам, віднесеним до категорій
1,2,3,4 встановлюються у вигляді:

а)державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону
України № 796 - XII в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими: по
2 групі інвалідності -8 мінімальних
пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України №
796 - XII особам, віднесеним до першої
категорії призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірах: інвалідам 2 групи 75%
мінімальної пенсії за віком.

Постановою судді Київського
районного суду від 05 червня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 03.03.2010 року,
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Харкова провести перерахунок
державної пенсії у розмірі восьми
мінімальних пенсій та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
ОСОБА_4 згідно з законодавчо
визначеного розміру мінімальної
пенсії за віком на момент виплати у
період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судова колегія вважає, що кошти,
отримані ОСОБА_4 за рішенням суду, за
виключенням 75% мінімальної пенсії за
віком, яка в загальній сумі є незначною,
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За правилами ст.ст.70, 71 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Зважаючи на викладене, судова колегія
вважає, що районним судом
необґрунтовано відмовлено ОСОБА_2 в
задоволенні її позову в частині
стягнення компенсації замість її
частки у праві спільної сумісної
власності на автомобіль «Ford-Fusion», 2011
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України як таке, що ухвалено судом з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам, з ухваленням
в цій частині нового рішення про
задоволення позовних вимог з
зазначених вище підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 02 червня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа
Гаражно-будівельний кооператив
«Чорнобилець» про поділ майна подружжя
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 59650
(п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот
п'ятдесят) гривень в якості компенсації
вартості ? частини автомобіля «Ford-Fusion»,
2011 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

В іншій частині позову ОСОБА_2
відмовити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 в порядку поділу
спільного майна подружжя право
власності на автомобіль «Ford-Fusion», 2011
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -