Справа №295/9216/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира у
складі:

головуючої судді - Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Говорадло А.О.,

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа Орган опіки та піклування
Житомирської міської ради про надання
дозволу на оформлення дитині
документів для тимчасового виїзду або
супроводу та на тимчасовий виїзд за
кордон неповнолітньої дитини без згоди
та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із
даним позовом в якому із урахуваннях
уточнених позовних вимог просить
надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без дозволу
(згоди) та супроводу батька дитини
ОСОБА_3 протягом трьох місяців з 01
вересня 2014 року по 01 грудня 2014 року та
дозволити ОСОБА_2 або її офіційному
представникові, без нотаріально
посвідченої згоди батька оформлювати
документи для тимчасового виїзду або
супроводу неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до
Турецької Республіки та Арабської
Республіки Єгипет на протязі трьох
місяців з 01 вересня 2014 року по 01 грудня
2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що після розірвання шлюбу із
відповідачем у неї народився син
ОСОБА_4. Відповідач не мав намірів
реєструвати дитину на своє прізвище,
однак у зв'язку із тим, що після
розірвання шлюбу і до народження
дитини пройшло 9 місяців у свідоцтві
про народження дитини батьком
зазначено ОСОБА_3 Пояснила, що дитина
проживає разом із нею та перебуває на
утриманні позивача, однак з народження
дуже хворіє, перенесла оперативне
втручання та на даний час є інвалідом
2-ї групи. Дитині за рекомендаціями
лікарів необхідне періодичне
перебування на морі і позивач має
можливість оздоровити свого сина за
кордоном. З даного приводу зверталася
до відповідача із проханням надати
дозвіл тимчасово вивезти дитину за
межі України, однак відповідач такі
прохання ігнорує, пояснюючи тим, що
будь-яких дозволів надавати не буде.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
на адресу суду направила заяву в якій
свої вимоги підтримала з підстав
викладених у позовній заяві та просила
їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. Надіслав на адресу суду заяву в
якій просив розглядати справу у його
відсутність. Зазначив, що не є
біологічним батьком дитини, з
позивачем не спілкується та у розгляді
спору поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, надіслав на адресу суду
заяву в якій просив розглядати справу у
його відсутність, позовні вимоги
підтримав.

Враховуючи, що в матеріалах справи
зібрано достатньо доказів про права та
взаємовідносини сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності сторін, відповідно ст. 158
ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про те, що даний
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що сторони у справі
перебували у зареєстрованому шлюбі із
11.06.2011 по 26.06.2013 року, що підтверджується
рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 23.05.2013 року (а.с. 10). Із копії
свідоцтва про народження серії НОМЕР_1
вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився
ОСОБА_4, батьками якого записані
сторони по справі (а.с. 9).

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 152 СК України дитина має
право на належне батьківське
виховання, та відповідно ст. 150 цього ж
Кодексу батьки зобов'язані виховувати
дитину та піклуватися про її здоров`я,
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, у
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску або без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків у
разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій,
зокрема, рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Матеріали справи не містять відомостей
щодо дозволу відповідача на виїзд
ОСОБА_4 за кордон (а.с. 10-12).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, виходячи з
інтересів дитини, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення у повному обсязі зі
стягненням, відповідно до ст.88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивача судового збору.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.ст. 141, 150, 152 СК України, ст.
313 ЦК України, п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Надати ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон без нотаріально
посвідченого дозволу (згоди) та
супроводу батька дитини ОСОБА_3
протягом трьох місяців з 01 вересня 2014
року по 01 грудня 2014 року.

Дозволити ОСОБА_2 або її офіційному
представникові, без нотаріально
посвідченої згоди батька оформлювати
документи для тимчасового виїзду або
супроводу неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до
Турецької Республіки та Арабської
Республіки Єгипет протягом трьох
місяців з 01 вересня 2014 року по 01 грудня
2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача
судові витрати у вигляді судового
збору в сумі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Житомирської області через Богунський
районний суд м. Житомира протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя