пр. № 6/759/525/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року. Святошинський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Наборозняка М.І.

при секретарі Оленчук
І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві заяву

державного виконавця відділу ДВС
Святошинського районного управління
юстиції у м.Києві Василюшко В.В. про
встановлення способу виконання
виконавчого провадження щодо
виконання рішення суду за
результатами розгляду цивільної
справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення коштів за
договором позики ,

встановив:

Заявник 17.07.2014 року звернувся до суду
із вказаним поданням. В ньому
зазначив, що на виконанні у відділі
ДВС є виконавче провадження №38985903 про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
394808,66 грн.

В заяві зазначено, що в ході
проведення виконавчих дій
встановлено, що за боржником
зареєстровано нерухоме майно: 1/3
частина квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі прописана
неповнолітня дитина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. На звернення державного
виконавця Служба у справах дітей
Святошинського району м.Києва 19.07.2013
року дозволу на реалізацію
вказаної частини квартири - майна
боржника не надала.

Також вказано, що реалізація 1/3 частини
зазначеної квартири не зачіпає право
власності неповнолітнього ОСОБА_5 та
право користування вказаним майном.

ДВС не могла в період з липня 2013 року
по 11.04.2014 року провести жодних дій, які
б призвели до реалізації майна, на яке
звернено стягнення на підставі
вказаного судового рішення.

Посилається на п. 8 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник
заявника не прибув, про дату та час
розгляду його подання був належним
чином повідомлений двічі.

Тому суд розглядає подання без його
участі, оскільки обов*язкова участь
державного виконавця при розгляді
його подання (зазначеного) не
передбачена.

Суд також викликав в судове засідання
сторін, які приймали участь при
розгляді цивільної справи, за
результатом якого видано виконавчий
лист.

ОСОБА_2, який є стягувачем у
зазначеному виконавчому провадженні
вважає, що подання слід задовольнити,
оскільки судове рішення не виконано.

Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заперечують проти задоволення
подання, оскільки на їх думку в
поданні не вказано про вжиті заходи
державним виконавцем щодо стягнення
грошей із боржників в передбаченому
законом порядку; до подання долучені
копії документів, які виготовлені
(документи) ще до відкриття
провадження (раніше у часі); вважають
вимоги недоведеними належними
доказами.

Суд, заслухавши пояснення вказаних
осіб, дослідивши матеріали справи,
прийшов до висновку, що провадження у
справі слід закрити за такими
підставами.

Суд керується вимогами ст. 10, 11, 60
ЦПК України щодо змагальності,
диспозитивності та обов*язку
доказування сторонами своїх вимог
чи заперечень в ході розгляду
справи.

Суд застосовує цю норму закону,
оскільки вона також розповсюджується
при розгляді судом питань, про які
вказано у розділі 6 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження».
державний виконавець має право
звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про видачу
дубліката виконавчого документа, про
встановлення чи зміну порядку і
способу виконання, про відстрочку та
розстрочку виконання рішення.

Суд приймає до уваги вказану норму
закону та вважає її такою, яка
регламентує лише певні повноваження
державного виконавця.

У поданні державного виконавця
від 17.07.2014 року (том 4, а.с. 150-151) вказано
про те, що він просить встановити
спосіб виконання виконавчого
провадження.

Проте, зазначеній нормі (п.8
названого Закону) не вказано
повноважень державного виконавця
звертатись до суду із поданням щодо
встановлення способу виконання
виконавчого провадження.

Крім того, суд, в першу чергу, при
розгляді подання керується
приписами ст. 373 ЦПК України, яка
передбачає, що за наявності обставин,
що утруднюють виконання рішення
(хвороба боржника або членів його сім'ї,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, у десятиденний строк
розглядає питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Інших норм у ЦПК України щодо розгляду
саме подання, про яке вказує автор
звернення до суду, немає.

Суд, як орган державної влади
відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, повинен діяти лише у спосіб
та у порядку, визначеному законами
України. Враховуючи, що Законом
України «Про виконавче провадження».

та ЦПК України не передбачено право
суду розглядати зазначене подання, то
справа, відповідно до ст. 15, 377 ЦПК
України, суду непідсудна.

Суд вважає, що способи виконання
виконавчого провадження визначені у
Законі України «Про виконавче
провадження»; ними може бути
добровільне виконання боржником
зобов*язань, про які вказано у
виконавчому документі, примусове
виконання таких обов*язків; способи
виконання виконавчого провадження та
спосіб виконання рішення суду не є
тотожними поняттями, вони мають різний
зміст та правові наслідки.
Встановлення способу виконання
виконавчого провадження є
прерогативою (повноваженнями)
безпосередньо державного виконавця,
ці питання регулюються зазначеним
законом і потребують судового захисту
в смислі приписів (регулювання
відносин) , визначених у ст. 15 ЦПК
України (ні для державного виконавця,
ні для сторін виконавчого провадження).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України суд закриває провадження у
справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

На підставі викладеного,
керуючись п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України , суд

ухвалив:

Закрити провадження у
справі.

На ухвалу суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного
суду м.Києва через районний суд
протягом 5 днів з дня його
проголошення учасниками розгляду
справи, як н6е були присутні при її
проголошення - протягом 5 днів з дня
отримання її копії.

Суддя: