У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.,
Суддів:Євграфової Є.П., Завгородньої
І.М.,Журавель В.І., Ізмайлової
Т.Л.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: закрите
акціонерне товариство «ОТП Банк»,
публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк»,
Кобеляцьке відділення філії
«Полтавське головне регіональне
управління «ПАТ КБ «Приватбанк»,
відділ державної виконавчої служби
Кобеляцького районного управління
юстиції у Полтавській області,
реєстраційна служба Кобеляцького
районного управління юстиції у
Полтавській області, фізична
особа-підприємець ОСОБА_8, про передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Кобеляцького
районного суду Полтавської області від
17 червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 31 липня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи:
ЗАТ «ОТП Банк», ПАТ КБ «Приватбанк»,
Кобеляцьке відділення філії
«Полтавське головне регіональне
управління «ПАТ КБ «Приватбанк», ВДВС
Кобеляцького районного управління
юстиції у Полтавській області,
реєстраційна служба Кобеляцького
районного управління юстиції у
Полтавській області, ФОП ОСОБА_8, про
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
17 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП-Банк» та
ОСОБА_7 був укладений кредитний
договір, відповідно до умов якого
останньому було надано кредит на
споживчі цілі в розмірі 100 000,00 грн на
строк до 17 квітня 2032 року.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_7 17 квітня 2007 року був
укладений договір іпотеки, згідно
якого останній передав в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1, яке належить йому на
праві приватної власності.

31 травня 2013 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_6 був укладені договори
відступлення права вимоги, згідно умов
яких ЗАТ «ОТП Банк» відступив ОСОБА_6
право вимоги за кредитним договором
від 17 квітня 2007 року та договором
іпотеки від 17 квітня 2007 року,
укладеними між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7

Оскільки ОСОБА_7 належним чином не
виконує свої зобов'язання за кредитним
договором від 17 квітня 2007 року, позивач
звернувся до суду з вказаним позовом та
просив в рахунок погашення боргу за
кредитним договором в розмірі 159 269,15
грн визнати за ним право власності на
квартиру, яка передана в іпотеку.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 17 червня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 31 липня 2014 року, у задоволенні
даного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
про задоволення позовних вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_9 було укладено кредитний
договір, згідно якого останній отримав
кредит в розмірі 100 000 грн.00 коп. на
споживчі цілі, під фіксований відсоток
4,5% річних+плаваюча процентна ставка
(FIDR), до 17.04.2032 року.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору 17 квітня 2007
року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 був
укладений договір іпотеки, згідно умов
якого, останній передав в іпотеку банку
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63.10
кв м.

Свої зобов`язання за вищевказаним
кредитним договором ОСОБА_9 не
виконував, у зв`язку з чим утворилася
заборгованість по кредиту.

Згідно квитанції №14 від 31 травня 2013
року позивач ОСОБА_6, у погашення
простроченої заборгованості
відповідача ОСОБА_9 за кредитним
договором від 17 квітня 2007 року, вніс на
рахунок ЗАТ «ОТП Банк» грошові кошти в
сумі 49 771,63 грн.

31 травня 2013 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
новим кредитором ОСОБА_6 укладено
договір про відступлення вимоги за
кредитним договором від 17 квітня 2007
року, згідно якого ОСОБА_10 передано
право вимоги за вказаним кредитним
договором виконання боржником ОСОБА_9
боргових зобов`язань у розмірі 49 771,63
грн, а також укладено договір про
відступлення права вимоги за договором
наступної іпотеки.

Згідно додаткового договору № 1 від 01
червня 2013 року, укладеного між ОСОБА_6
та ОСОБА_7, до кредитного договору
ML-D00/032/2007 від 17 квітня 2007 року,
вбачається, що сторони визначили новий
розмір кредиту в розмірі 49 771,63 грн,
строк остаточного повернення кредиту -
01 липня 2013 року, розмір пені за вказаним
кредитним договором у розмірі 5% від
суми несвоєчасно виконаних боргових
зобов`язань за кожний день
прострочення.

Оскільки ОСОБА_7 належним чином не
виконував свої зобов'язання за
кредитним договором у нього утворилась
заборгованість у розмірі 159 269,15 грн.

Разом із тим наказом Господарського
суду Полтавської області від 14
березня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ФОП ОСОБА_8 92
364,00 грн. у відшкодування боргу 124 012,18
грн.

25 травня 2012 року начальником відділу
державної виконавчої служби
Кобеляцького РУЮ в Полтавській області
відкрито виконавче провадження №32736057.

Із витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, вбачається, що 25
травня 2012 року, відділом ДВС
Кобеляцького РУЮ в Полтавській області
на підставі наказу від 14 березня
2012 року, виданого Господарським судом
Полтавської області про стягнення
боргу з ОСОБА_9, накладено арешт на все
його нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог, оскільки
до укладення договору про відступлення
права вимоги за кредитним договором та
договором іпотеки від 31 травня 2013 року,
на все нерухоме майно ОСОБА_7, у тому
числі і на спірну квартиру, було
накладено арешт на виконання наказу
Господарського суду Полтавської
області від 14 березня 2012 року

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Загальний порядок звернення стягнення
на заставлене майно визначений статтею
54 Закону України «Про виконавче
провадження», відповідно до якої
звернення стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку»
(частина восьма статті 54 Закону України
«Про виконавче провадження»).

При реалізації цієї норми слід мати на
увазі, що за положеннями
статті 1 Закону України «Про іпотеку»
іпотека - вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом, та
відповідно частиною першою статті 33
Закону України «Про іпотеку», за якою у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає
підстави для висновку про те, що
іпотека як правовий інститут виконує
забезпечувальну функцію виконання
боржником основного зобов'язання,
тобто спрямований на те, щоб
гарантувати
кредитору-іпотекодержателю право на
задоволення його вимог за рахунок
певного, заздалегідь визначеного
сторонами майна за наявності в
боржника заборгованості перед
кредитором.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (частина п'ята статті 3 Закону
України «Про іпотеку»).

За змістом ч. 6 ст. 3
Закону України «Про іпотеку» (у
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин) у
разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» пріоритет права
іпотекодержателя на задоволення
забезпечених іпотекою вимог за рахунок
предмета іпотеки відносно
зареєстрованих у встановленому
законом порядку прав чи вимог інших
осіб на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає з моменту державної
реєстрації іпотеки. Зареєстровані
права та вимоги на нерухоме майно
підлягають задоволенню згідно з їх
пріоритетом - у черговості їх державної
реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет
іпотеки в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-іпотекодержателя, який має
переважне право перед іншими особами
на задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки.

Така правова позиція узгоджується з
правовими висновками, викладеними
Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України в постанові №
6-13цс14 від 09 квітня 2014 року, яка згідно
зі статтею 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для суддів.

У порушення зазначених вимог закону та
з урахуванням вказаних обставин
справи, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом визнання
права власності, суди першої та
апеляційної інстанцій не врахували, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-іпотекодержателя, який має
переважне право перед іншими особами
на задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки.

За таких обставин, ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 17
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 31 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є. П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня Т.Л. Ізмайлова