АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1
інстанції - Богдан О.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
Столичний Хлібозавод», яка подана
представником МАКАРОВОЮ Наталією
Юхимівною, на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 01 серпня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перший Столичний
Хлібозавод» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди,

встановила:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду з вказаним позовом,
в якому просила визнати наказ про її
звільнення незаконним, поновити її на
роботі на посаді контролера харчової
продукції ТОВ «Перший столичний
хлібозавод», стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
04.03.2014 року наказом №38-к вона була
звільнена з посади контролера
харчової продукції на підставі п.2 ст. 41
КЗпП України, що вважає незаконним та
безпідставним. Відповідачем було
порушено процедуру звільнення - вимоги
ст. 47 КЗпП України. Їй було відмовлено у
видачі копії наказу про звільнення з
роботи і лише після звернення з заявою
на адресу відповідача, копія наказу
була надіслана поштою.

Вважає, що контролер харчової
продукції не може бути звільнений за п.2
ст. 41 КЗпП України, оскільки в роботі
контролера з матеріальними цінностями
відсутня ознака безпосередності.
Позивач згідно своїх посадових
обов'язків не є працівником, який
отримує матеріальні та грошові
цінності під звіт, з нею не було
укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, а отже вона не
відноситься до кола працівників, яких
можна звільнити за цією статтею.

Крім того, причини її звільнення,
викладені в наказі №38-к від 04.03.2014 року,
не відповідають дійсності, оскільки
вона не вчиняла жодних винних дій.
Відповідач жодного акту, який би
свідчив про порушення нею умов
трудового договору, не складав, фактів
вчинення розкрадання, хабарництва чи
то інших корисливих порушень, не
встановив.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 01 серпня 2014 року позов
задоволено частково.

Наказ №38-к від 04.03.2014 року ТОВ «Перший
столичний хлібозавод» про звільнення
ОСОБА_3 з посади контролера харчової
продукції на підставі п.2 ст. 41 КЗпП
України визнано незаконним та
скасовано.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді контролера
харчової продукції ТОВ «Перший
столичний хлібозавод» з 04 березня 2014
року.

Стягнуто з ТОВ «Перший столичний
хлібозавод» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 11 118 грн. 45 коп., а на користь
держави -судовий збір 243 грн. 60 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ТОВ «Перший столичний
хлібозавод» Макарова Н.Ю. подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, посилаючись на його незаконність
та необґрунтованість. Вказувала, що
позивача було звільнено з посади
контролера харчової продукції за п.2 ст.
41 КЗпП України у зв'язку з порушенням
приписів посадової інструкції.

Вказувала, що на хлібозаводі укладені
договори про колективну (бригадну)
матеріальну відповідальність з
працівниками кожної бригади. В склад
бригади, з членами якої укладається
договір про колективну (бригадну)
матеріальну відповідальність входить,
в тому числі, посада контролера
харчової продукції. Однак з
незрозумілих причин позивач ухилилася
від підписання договору про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність.

В пункті 2.7 посадової інструкції
контролера харчової продукції, яка
була підписана позивачем, визначено, що
контролер видає продукцію на
реалізацію в послідовності її виходу з
печі. Отже, з позивачем відповідно до
переліку робіт, який визначений в її
посадовій інструкції, може бути
укладений договір про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність, і відповідно її
можна звільнити по п. 2 ст. 41 КЗпП
України як працівника, з яким може бути
укладено договір про повну колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність.

Вважає, що відповідно до посадової
інструкції з контролером харчової
продукції може бути укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність та в обов'язки
контролера харчової продукції входить
розподіл матеріальних цінностей, а
отже, контролер харчової продукції
безпосередньо обслуговує матеріальні
цінності.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
та просила задовольнити; позивач та її
представник вважали доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом № 64-к від 16.05.2013 року ОСОБА_3
була прийнята на роботу контролером
харчової продукції ТОВ «Перший
столичний хлібозавод».

Виходячи із наявних у справі письмових
доказів та показів допитаних свідків
суд першої інстанції вважав доведеними
факти неналежного виконання позивачем
ОСОБА_3 службових обов'язків, про що
зазначено у звіті про результати
службового розслідування комісією ТОВ
«Перший столичний хлібозавод»,
проведеного згідно з наказом № 41 від
20.02.2014 року, а саме:

- 29.01.2014 року позивач не облікувала 120
штук булочки «Смачненької»;

- 09.02.2014 року позивач допустила
пересортицю 86 штук булочки «Чорна
смородина», порахувавши її за булочку
«Вишенька»;

- 14.02.2014 року позивач не облікувала 75
штук здоби з повидлом.

Суд першої інстанції вважав доведеним
порушення ОСОБА_3 обов'язків контролера
харчової продукції відповідно до
робітничої ( посадової) інструкції, що
затверджена наказом № 90 від 28.12.2012 року,
згідно з п.2.5 якої контролер веде облік
виробленої продукції, п.2.6 - контролер
несе відповідальність за видачу
продукції в експедицію; п.2.9 - контролер
веде облікову документацію та журнал
установленої форми. Не облікувавши 120
штук булочки «Смачненька» ОСОБА_3
порушила вказані пункти посадової
інструкції, не провівши належним чином
облік продукції.

Допустивши пересортицю, контролер
ОСОБА_3 не виконала своїх посадових
обов'язків, передбачених п. 2.5 посадової
інструкції, відповідно до якого
контролер веде облік виробленої
продукції на зміні по асортименту та по
печах. Не оформивши документи на
переміщення 75 шт. здоби з повидлом (
нестачу якої було виявлено при звірці
відвантаження, а в подальшому виявлено
цю продукцію у комірника), контролер
ОСОБА_3 порушила посадову інструкцію
щодо обов'язку здійснювати облік
виробленої продукції та
відповідальності за видачу продукції в
експедицію.

Наказом № 36-к від 03.03.2014 року ОСОБА_3
було оголошено догану на підставі
звіту про результати службового
розслідування від 03.03.2014 року,
проведеного відповідно до наказу № 41
від 20.02.2014 року. Позивач з наказом
ознайомлена, проте не оскаржувала.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що на підставі наказу № 48
від 27.02.2014 року, виданого директором ТОВ
«Перший Столичний хлібозавод»,
комісією відповідача було проведено
службове розслідування, за
результатами якого складено звіт від
03.03.2014 року. Зазначеним звітом,
підтвердженим в судовому засіданні
іншими доказами, встановлено, що 20.02.2014
року контролер ОСОБА_3 не склала акт на
відбракування пробної випічки хліба
«Тостового» і під видом хліба
«Дорожнього» передала його на
реалізацію в магазин. Отже, позивач, не
відбракуваши пробну випічку, а видавши
в експедицію порушила п.2.6 робітничої (
посадової) інструкції, якою
передбачено, що контролер здійснює
бракеж готової продукції, тобто відбір
стандартної продукції від
нестандартної. Згідно з п.2.3 інструкції
контролер при бракуванні продукції
складає акт установленої форми, а
згідно з п.2.12 - своєчасно повідомляє
начальнику зміни, інженеру-технологу
про виявлені відхилення в якості
продукції, чого позивач також не
зробила.

Наказом № 37-к від 03.03.2014 року контролеру
харчової продукції бригади № 4 ОСОБА_3
оголошено догану на підставі звіту про
результати службового розслідування.

На підставі вищевказаних звітів про
результати службового розслідування,
проведених відповідно до наказів № 41
від 20.02.2014 року та № 48 від 27.02.2014 року,
позивача ОСОБА_3 звільнено з посади
контролера харчової продукції з 04
березня 2014 року у зв'язку з втратою
довір'я до неї ( п.2 ст. 41 КЗпП України).

Не зважаючи на встановлення фактів
порушення позивачем вимог посадової
інструкції, за що позивач була
притягнута до дисциплінарної
відповідальності, суд першої інстанції
дійшов висновку, що звільнення
позивача на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП
України є незаконним.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання наказу про звільнення
незаконним та поновлення позивача на
роботі, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до вимог робітничої
( посадової ) інструкції, до обов'язків
контролера харчової продукції
відноситься облік готової продукції.
Контролер не приймає продукцію, не
зберігає, а лише обліковує на виході з
пекарського цеху, здійснює
переміщення. Таким чином, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_3 як контролер
харчової продукції не є працівником, на
якого поширюється п. 2 ст. 41 КЗпП
України, оскільки в її трудових
функціях відсутня ознака
безпосереднього обслуговування
грошових, товарних або культурних
цінностей, а тому вона не може бути
звільнена у зв'язку з втратою довір я.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП
України, поновлюючи позивача на роботі,
судом прийнято рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 11 118 грн. 15 коп.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону. Норми матеріального права - ст.
41, 235, 237-І КЗпП України відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
тверджень про те, що посада контролера
харчової продукції підпадає під
визначення суб'єктного складу осіб, з
якими може бути розірваний трудовий
договір на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП
України, оскільки позивач за посадою
безпосередньо обслуговувала
матеріальні цінності: обліковувала
готову продукцію, видавала продукцію
на реалізацію, відбирала середні
зразки готової продукції, вела облік
виробленої продукції.

Проте зазначені доводи є аналогічними
викладеним в запереченнях відповідача
на позовну заяву, вони були предметом
перевірки суду першої інстанції,
отримали належну правову оцінку та
правильно були відхилені судом.

Колегія суддів вважає зазначені доводи
безпідставними і такими, що при
встановлених обставинах справи щодо
посадових обов'язків позивача - не
ґрунтуються на нормах матеріального
права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний у випадку винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

В пункті 28 Постанови № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
звільнення з підстав втрати довір'я (п.2
ст.41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т.п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

Отже, безпосереднім
обслуговуванням грошових і товарних
цінностей у вищевказаній Постанові
Пленум Верховного Суду України
визначає їх прийняття, збереження,
транспортування, розподіл тощо. Таким
чином, при безпосередньому
обслуговуванні працівник має одержати
зазначені цінності під звіт.

Як встановлено судом першої
інстанції, контролер харчової
продукції ОСОБА_3, відповідно до
розділу 2 робітничої ( посадової)
інструкції: здійснює бракераж готової
продукції, тобто відбір стандартної
продукції від нестандартної по
органолептичним показникам;
контролює відбракування продукції
укладальниками на лотки; при
бракуванні продукції складає акт на
брак установленої форми; контролює
дотримання правил укладання та
правильності маркування готової
продукції; веде облік виробленої
продукції на зміні по асортименту та по
печах; несе відповідальність за
видачу продукції в експедицію, а також
продукцію, яка не відповідає вимогам
нормативної документації; видає
продукцію на реалізацію в
послідовності виходу її з печі;
спільно з інженером - технологом
відбирає середні зразки готової
продукції для лабораторного аналізу;
веде облікову документацію та журнал
установленої форми; своєчасно
повідомляє начальнику зміни,
інженеру-технологу про виявлені
відхилення в якості продукції.

Таким чином, колегія суддів
вважає правильними висновки суду
першої інстанції про те, що трудові
обов'язки , які здійснювала позивач -
облік кількості готової продукції на
виході з печі та перевірка якості
продукції, її переміщення, - не є
безпосереднім обслуговуванням
товарних і матеріальних цінностей,
оскільки позивач не отримувала
зазначені товарні цінності під звіт.

Посилання представника апелянта
на те, що контролер харчової продукції
«безпосередньо контактує з
матеріальними цінностями», колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
однією із кваліфікаційних ознак п.2 ст.
41 КЗпП України є безпосереднє
обслуговування грошових або товарних
цінностей.

Відповідно до ст. 135-І КЗпП
України з працівниками, (що досягли
вісімнадцятирічного віку), які
займають посади або виконують роботи,
безпосередньо зв'язані із зберіганням,
обробкою, продажем (відпуском),
перевезенням або застосуванням у
процесі виробництва переданих їм
цінностей підприємством, установою,
організацією може бути укладено
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність. Перелік
таких посад і робіт, а також типовий
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність
затверджуються в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Таким чином, на підставі п. 2 ст. 41
КЗпП України можуть бути звільнені з
роботи лише особи, які безпосередньо
обслуговують грошові або товарні
цінності, тобто особи, з якими
відповідно до законодавства можуть
бути укладені договори про повну
матеріальну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається,
що посада ОСОБА_3 не належить до
переліку посад, з якими обов'язкове
укладання договору про повну
матеріальну відповідальність, з
позивачем такий договір не укладався,
що підтвердив представник відповідача
в судовому засіданні.

Разом з тим, судом першої
інстанції встановлено, що на
підприємстві діє договір про
колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність від 01.02.2013 року, який з
ОСОБА_3 не укладено, позивач такий
договір не підписувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 135-2 КЗпП
України, при спільному виконанні
працівниками окремих видів робіт,
зв'язаних із зберіганням, обробкою,
продажем (відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей, коли неможливо
розмежувати матеріальну
відповідальність кожного працівника і
укласти з ним договір про повну
матеріальну відповідальність, може
запроваджуватися колективна
(бригадна) матеріальна
відповідальність.

За змістом вказаної норми, одним
із головних критеріїв, необхідних для
укладення договору про колективну
(бригадну) матеріальну
відповідальність, є неможливість
укладення з працівником договору про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність.

Таким чином, наявність договору
про колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність свідчить про те, що
ОСОБА_3 як член бригади № 4, контролер
харчової продукції, не належить до
осіб, з якими може бути укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність.

За вищевикладених обставин колегія
суддів вважає законним і обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що в трудових функціях ОСОБА_3 відсутня
ознака безпосереднього обслуговування
грошових , товарних або культурних
цінностей, а тому вона не може бути
звільнена за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України -
у зв'язку з втратою довір'я.

Інших доводів щодо неправильності
оскаржуваного рішення апеляційна
скарга відповідача не містить.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, надано вірну оцінку
зібраним доказам, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Перший
Столичний Хлібозавод» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 01 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: