У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука О.А., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А., Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про встановлення
факту родинних відносин, розірвання
договору довічного утримання, визнання
права власності на спадкове майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 15 січня 2014 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 2 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_9 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_8 про
розірвання договору довічного
утримання від 27 липня 2011 року,
мотивуючи його тим, що відповідач не
виконує умови договору, зокрема не
сплатив йому одноразову грошову
виплату в розмірі 25 000 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, що
підтверджується актовим записом про
смерть від 8 листопада 2011 року № 732.

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 22 жовтня 2012 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були допущені до
участі у справі, як позивачі.

У позовній заяві ОСОБА_6, враховуючи
уточнення до неї, просила суд розірвати
договір довічного утримання, укладений
27 липня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8;
встановити факт родинних відносин між
нею та ОСОБА_9, а саме встановити факт,
що вона є двоюрідною племінницею
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року;
визнати за нею як спадкоємцем, право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно позовної заяви ОСОБА_7, із
врахуванням уточнень до неї, просив суд
розірвати договір довічного утримання,
укладений

27 липня 2011 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8;
встановити факт родинних відносин між
ним та ОСОБА_9, а саме встановити факт,
що він є двоюрідним племінником ОСОБА_9;
припинити право власності
ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 та
скасувати державну реєстрацію права
власності на зазначену квартиру;
визнати за ним право власності на Ѕ
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 15 січня 2014 року
позовні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання,
укладений 27 липня 2011 року між ОСОБА_9 та
ОСОБА_8 Встановлено факт родинних
відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а саме
встановлено факт, що ОСОБА_6 є
двоюрідною племінницею ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Встановлено факт родинних відносин між
ОСОБА_7 та

ОСОБА_9, а саме встановлено факт, що
ОСОБА_7 є двоюрідним племінником ОСОБА_9

Припинено право власності ОСОБА_8 на
квартиру АДРЕСА_1 та скасовано
реєстрацію права власності на
зазначену квартиру.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2
квартири АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного
суду Одеської області від 2 квітня 2014
року рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 15 січня 2014
року скасовано й ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовів ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та
задовольнити її позов, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Задовольняючи позові вимоги ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, суд першої встановивши факт
родинних відносин позивачів із ОСОБА_9,
дійшов висновку, що ОСОБА_8 належним
чином не виконував умови договору
довічного утримання, а тому порушені
права спадкоємців ОСОБА_9, підлягають
захисту шляхом розірвання зазначеного
правочину та визнання за ними права
власності на спадкову квартиру.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, апеляційний
суд дійшов висновку, що позивачами не
доведений факт родинних відносин із
ОСОБА_9, умови договору довічного
утримання відповідачем виконувались
належним чином, що підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами.

Зазначені висновки апеляційного суду
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
повному з'ясуванні всіх обставин
справи.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судами встановлено, що 27 липня 2011 року
між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було укладено
договір довічного утримання,
відповідно до умов якого ОСОБА_9
передав у власність відповідача
квартири АДРЕСА_1, а останній
зобов'язувався забезпечувати ОСОБА_9
матеріальним утриманням довічно (а. с. 6
- 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, що
підтверджується актовим записом про
смерть від 8 листопада 2011 року № 732 (а. с.
43).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допущені до участі у
справі, як позивачі на підставі їх заяв
про вступ до процесу (т. 1. а. с. 95-96, 97-98).

Відповідно до частини 5 статті 234 ЦПК
України справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення суд
розглядає в порядку окремого
провадження.

У судовому порядку можуть
встановлюватись факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
передбачено іншого порядку їх
встановлення (ст. 256 ЦПК України).

Встановлено, що підтвердження факту
родинних відносин необхідно
позивачамі для подальшої реалізації
спадкового права

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
встановленні факту родинних відносин,
апеляційний суд обґрунтовано виходив
із того, що позивачами не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що останні є
двоюрідними племінниками ОСОБА_9 Крім
того, апеляційним судом правильно
зазначено, що докази на які посилалися
позивачі мають протиріччя та помилки,
які в встановленому процесуальним
законом порядку виправлені позивачами
не були.

За договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно або
рухоме майно, яке має значну цінність,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК
України).

Пунктом 1 частини 1 статті 755 ЦК України
договір довічного утримання (догляду)
може бути розірваний за рішенням суду
на вимогу відчужувача або третьої
особи, на користь якої він був
укладений, у разі невиконання або
неналежного виконання набувачем своїх
обов'язків, незалежно від його вини.

Згідно із частиною 1 статті 756 ЦК
України у разі розірвання договору
довічного утримання (догляду) у зв'язку
з невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення. У цьому разі витрати,
зроблені набувачем на утримання та
(або) догляд відчужувача, не підлягають
поверненню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України
особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх належних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність свої вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614 ЦК
України).

Отже, з урахуванням підстав позову,
саме відповідач зобов'язаний довести
належне виконання умов договору
довічного утримання.

Пунктом 12 спірного договору довічного
утримання від 27 липня 2011 року
передбачено, що одноразова допомога в
розмірі 25 000 грн ОСОБА_9 отримав
від ОСОБА_8 перед підписанням
правочину.

Крім того, ОСОБА_8 в період з серпня 2011
року по листопад 2011 року
здійснював грошові перекази на користь
ОСОБА_9, які значно перевищували
обумовлену договором довічного
утримання матеріальну допомогу (а. с. 195
- 199).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд
обґрунтовано виходив із того, що
відповідач належним чином виконував
умови договору довічного утримання, а
тому дійшов правильного висновку, що
передбачені ст. 755 ЦК України підстави
для його розірвання відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційним судом
правильно встановлено та належно
перевірено обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Установивши, що оскаржуване рішення
відповідає вимогам
статей 213, 214 ЦПК України, та керуючись
статтями 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 2 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А.
Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана