У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Попович О.В.,

Мостової Г.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 в особі її представника
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08
жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
з позовом до Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ
«Акцент-Банк»), ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 04 вересня 2007 року
між ним та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, згідно з яким
остання отримала кредит у розмірі 120 874
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 9 % на рік з кінцевим терміном
повернення ‒? 03 вересня 2014 року.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору між банком та ПАТ
«Акцент-Банк» було укладено договір
поруки.

ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконала, у
зв'язку з чим, станом на 16 листопада 2012
року, виникла заборгованість у розмірі
83 714 грн 25 коп., яка складається з: 26 405
грн 92 коп. - заборгованість за
кредитом, 8 672 грн 45 коп. - заборгованість
за процентами за користування
кредитом, 20 061 грн 46 коп. -
заборгованість за комісією за
користування кредитом, 28 574 грн 42 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» просив позовні
вимоги задовольнити.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 15
травня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2014 року рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
15 травня 2014 року скасовано, ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги банку
задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 04 вересня 2007
року в розмірі 73 714 грн 25 коп., та із ПАТ
«Акцент-Банк», ОСОБА_3 в солідарному
порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
10 тис. грн.

Вирішено питання щодо сплати судових
витрат у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
свого представника ОСОБА_4 просить
частково скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та в скасованій частині
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до цих правовідносин, а за
їх відсутності ‒? на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк,
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Установлено, що 04 вересня 2007 року між
банком та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір № DN81AR03110138.

Відповідно до умов укладеного договору
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 120 874
грн зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 9 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 03 вересня 2014 року.

У зв'язку з неналежним виконанням вимог
укладеного договору у ОСОБА_3 перед
банком станом на 16 листопада 2012 року
утворилася заборгованість у розмірі 83
714 грн 25 коп., яка складається з: 26 405 грн
92 коп. ‒? заборгованість за
кредитом, 8 672 грн 45 коп. ‒?
заборгованість за процентами за
користування кредитними коштами, 20 061
грн 46 коп. ‒? заборгованість за
комісією за користування кредитом, 28 574
грн 42 коп. ‒? пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справи з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є рівність усіх учасників
судового процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і в
доведенні перед судом їх
переконливості, а відповідно ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод таке
конституційне право повинно бути
забезпечене судовими процедурами, які
повинні бути справедливими.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4, вказує про те, що ніхто не може
бути двічі притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Установлено, що заочним рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 04 жовтня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Херсонської області від 14 лютого 2014
року, позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № DN81AR03110138 у
розмірі 51 610 грн 10 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з положеннями абзаців 1, 2 п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом (ч. 1
ст. 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у ст. ст. 599‒?601, 604‒?609
ЦК України. Наявність судового рішення
про задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки зобов'язання залишається не
виконаним належним чином відповідно до
вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Однак, перевіряючи рішення суду першої
інстанції апеляційний суд на вказане
уваги не звернув, не сприяв всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи,
не встановив та в рішенні не вказав за
який період було розраховано та
стягнуто заборгованість судовим
рішенням за цим же кредитним договором
у іншій справі, а саме, чи було стягнуто
всю суму заборгованості, яка існувала
за вказаним кредитним договором, чи
частину заборгованості, яка існувала
на той період; не з'ясував, за який
період нарахована заборгованість у цій
справі та чи не накладаються періоди
розрахунку заборгованості; не вказав,
за який час стягує суму пені та не
розглянув питання щодо зменшення її
розміру.

Ураховуючи, що судом не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, рішення
апеляційного суду законними та
обґрунтованими визнати не можна, тому
воно підлягає скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі її
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08
жовтня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

Г.І.
Мостова

О.В.
Попович

О.В.
Ступак