У Х В А Л А

15 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Кадєтової
О.В., Карпенко С.О.,

Маляренка А.В., Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 березня 2014 року у справі за
позовом садового товариства
«Західний» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання недійсними
договору купівлі-продажу та договору
дарування,

в с т а н о в и л а:

Садове товариство «Західний» (далі - СТ
«Західний») звернулось до суду з
указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог просило
визнати недійсними договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі
магазину, укладений 17 липня 2008 року між
СТ «Західний», в особі голови правління
ОСОБА_4, та ОСОБА_3, а також договір
дарування вказаного нерухомого майна,
укладений 2 червня 2009 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, та повернути нерухоме майно
позивачу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
голова правління СТ «Західний» ОСОБА_4
не мала права розпоряджатись майном
товариства, тому вказаний договір
суперечить ст. 203 ЦК України. У зв'язку з
цим, підлягає визнанню недійсним і
наступний договір відчуження
вказаного майна, яке необхідно
повернути у володіння СТ «Західний».

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 5 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 24 лютого 2014 року, позов задоволено.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі
площею 102,9 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, садове товариство
«Західний», АДРЕСА_2, який було укладено
17 липня 2008 року між СТ «Західний» та
ОСОБА_3, посвідчено приватним
нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстровано у
реєстрі за № 2357. Визнано недійсним
договір дарування вказаного
нерухомого майна, укладений 2 червня 2009
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрований у реєстрі за № 381.
Повернуто СТ «Західний» вказане
нерухоме майно. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 березня 2014
року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження на рішення
Рівненського районного суду
Рівненської області від 5 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 10 липня 2013 року
на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Як убачається із відбитку поштового
штемпеля на конверті, 23 червня 2014 року
ОСОБА_3 здав на пошту заяву про перегляд
ухвали суду касаційної інстанції з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції ст. ст. 92, 241
ЦК України.

Відповідно до п. 1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 лютого 2013 року та 17 квітня 2013
року.

За змістом п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, може бути подана за
сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.
Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин. Під
судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Постановляючи ухвалу від 21 березня 2013
року, яку просить переглянути заявник,
суд касаційної інстанції погодився із
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що з огляду на
встановлені фактичні обставини справи,
ОСОБА_4 не мала повноважень на
укладення договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 17 липня 2008 року
від імені садового товариства
«Західний» на користь свого сина
ОСОБА_3, такий договір, а також договір
дарування ОСОБА_3 вказаного майна
своєму батьку ОСОБА_5 підлягають
визнанню недійсними.

Постановляючи ухвалу від 6 лютого 2013
року, яку надано заявником як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, суд касаційної
інстанції виходив із того, що
оспорюваний договір підписувала
уповноважена на те особа, яка надала
відповідні документи.

Таким чином, зазначені ухвали
постановлено у справах за подібних
правовідносин, проте за різних
встановлених фактичних обставин
справи.

Постановляючи ухвалу від 17 квітня 2013
року, яку надано заявником як приклад
неоднакового застосування норм
матеріального права, суд касаційної
інстанції скасував судові рішення про
відмову в позові про визнання
недійсним договору про відчуження
нерухомого майна та направив справу на
новий розгляд із тих підстав, що суди не
встановили належним чином обставини
справи.

Із ухвали суду касаційної інстанції
від 17 квітня 2013 року та ухвали суду
касаційної інстанції від 21 березня 2014
року, яку просить переглянути заявник,
не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції ст. ст. 92, 241 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом садового товариства
«Західний» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_6, про визнання недійсними
договору купівлі-продажу та договору
дарування, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 березня 2014
року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко

А.В. Маляренко

О.В. Умнова