Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати відкрити виконавче провадження,

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", звертаючись до суду з скаргою на дії Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції, відповідно до заявлених вимог просило суд скасувати постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП 44726464 від 16 вересня 2014 року та зобов'язати Відділ Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції прийняти до викання та відкрите виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №6-1345/10 від 02 вересня 2011 року по стягненню заборгованості з ОСОБА_1.

Представник заявника - Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" Богданова А.П., в судове засіданні не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, просить скаргу задовольнити з підстав, викладених у поданій скарзі.

Суб'єкт оскарження - представник Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення по суті предмету спору не скористались.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

02 вересня 2011 року Дніпровський районний суд міста Києва видав виконавчий лист №6-1345/2010, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість по Договору кредиту №08-660/098-305 від 20 травня 2008 року в сумі 521781 грн.94 коп. та 5617 грн. 82 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, в частині вимог до боржника ОСОБА_1 (а.с.4)

Як передбачено ч.1 ст.20 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до положень п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі, наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

16 вересня 2014 року В.о. начальника Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції Книш Є.В. винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа) (ВП №44726464) на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України про виконавче провадження", оскільки виконавчий документ пред'явлено до органу державної виконавчої служби не за місцем виконання рішення, оскільки на м.Одеса не поширюються функції відділу ДВС Бережанського районного управління юстиції вчиняти виконавчі дії. У боржника відсутнє майно на території Березанського району, на яке може бути звернуто стягнення. Стягувач заявив про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме земельну ділянку площею 0,1500 та розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Частиною 8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Статтею 33 Закону Украйні "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог заставодержателя. Стаття 39 Закону "Про іпотеку" передбачає вимоги до рішення суду на підставі якого може бути звернуто стягнення на предмет іпотеки. Виконавчий документ, а саме виконавчий лист №6-1345 виданий 02.09.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва не відповідає вимогам ст.39 Закону "Про іпотеку", через що у державного виконавця немає підстав для проведення виконавчих дій щодо звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,1500 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.6)

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача -заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Така правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від 09 квітня 2013 року по справі № 6-13цс14.

Аналізуючи наявні у справ докази у їх сукупності, судом встановлено, що стягувачем ПАТ "Укрсоцбанк" пред'явлено до Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції виконавчий лист №6-1345/2010, виданий 02 вересня 2011 року Дніпровський районний суд міста Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість по Договору кредиту №08-660/098-305 від 20 травня 2008 року в сумі 521781 грн.94 коп. та 5617 грн. 82 коп. витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, в частині вимог до боржника ОСОБА_1, тому державний виконавець мав усі підстави для винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) на підставі п.8 ч.1 ст. 26 ЗУ "Про виконавче провадження", за відсутності підстав для проведення державним виконавцем виконавчих дій в порядку, визначеному ст.ст.52, 54 Закону України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст. 6 Закону України "Про виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Дії державного виконавця, його відмова від вчинення певної виконавчої дії, зволікання з вчиненням виконавчих дій, а також відмова у задоволенні заяви про відвід державного виконавця можуть бути оскаржені особами, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до виконання виконавчих дій у встановленому цим Законом порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати відкрити виконавче провадження є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи, що оскаржуване рішення було прийнято державним виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1, 2, 11, 20, 26, 54 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.383-387 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати відкрити виконавче провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я