РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова у складі:

Головуючого - судді
Кузь В.Я.

при секретарі -
Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Публічного акціонерного
товариства "Завод «Львівсільмаш» "
третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача- відділення
виконавчої дирекції фонду в м. Львові
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України про
стягнення у відшкодування шкоди за
попередній період 3 роки, суму 81954 грн.
та сплатою в подальшому щомісячні
платежі в розмірі 2867,5 грн. і стягнення
заподіяної моральної шкоди в розмірі
15000 грн.,-

в
с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом
до Публічного акціонерного
товариства "Завод «Львівсільмаш» "
третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача- відділення
виконавчої дирекції фонду в м. Львові
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України про
стягнення у відшкодування шкоди за
попередній період 3 роки, суму 81954 грн.
та сплатою в подальшому щомісячні
платежі в розмірі 2867,5 грн. і стягнення
заподіяної моральної шкоди в розмірі
15000 грн.

В обґрунтуванні своїх вимог
покликається на те, що працюючи в
ливарному цеху «Заводу «Львівсільмаш»
, 09 вересня 1964 року із ним стався
нещасний випадок, про, що було складено
відповідний акт щодо нещасного
випадку на виробництві. Внаслідок
отриманої травми, йому було
встановлено інвалідність другої групи
на один рік, а в подальшому
інвалідність третьої групи довічно, у
зв'язку із чим, підприємство
виплачувало йому (пенсію)
компенсаційні витрати за період з 1965
року по 2005 рік.

В 2005 році у зв»язку із виходом на
пенсію він переоформив пенсію по
інвалідності на пенсію за віком. Після
отримання трудового каліцтва він до
Заводу за відшкодуванням шкоди не
звертався, так як тоді шкода
відшкодовувалась, якщо заробітна плата
працюючого після нещасного випадку
була меншою ніж до настання нещасного
випадку і саме ця різниця була розміром
відшкодування. Оскільки його
заробітна плата була меншою ніж до
настання нещасного випадку, він до
відповідача не звертався, у зв»язку із
відсутністю на це правових підстав.

Просить стягнути відшкодування за 3
роки, що передують подачі позовної
заяви до суду, виходячи із розміру
мінімальної заробітної плати 1147 грн. ,
щомісячну суму виплат слід
нараховувати 1147,00 грн. х5 = 5735 грн.
Враховуючи, що третьою групою
інвалідності визначається не менше ніж
50% втрати професійної працездатності:
5735:2=2867,5 грн.

За три роки стягненню підлягає: 2867,5
грн. х12х3 роки = 81954 грн.

Також, просить стягнути із
відповідача моральну шкоду в розмірі 15
тис. грн., оскільки відповідачем
протягом тривалого часу не видавався
оригінал акту про нещасний випадок і це
заподіяло йому, позивачу значних
душевних страждань.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, пояснення дав
аналогічні викладеним в позовній
заяві, просить позов задоволити.

В судовому засіданні від 20 серпня
2014 року, представником відповідача
заявлено клопотання про залучення в
якості третьої особи відділення
виконавчої дирекції фонду в м. Львові
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, яке
судом задоволено.

Представник відповідача в судовому
засідання проти позову заперечив,
подав до суду письмові пояснення,
відповідно до яких, просить в позовних
вимогах ОСОБА_1 відмовити за
безпідставністю, оскільки позивачем в
своєму позові не наведено жодних
доказів, які б свідчили про ступінь
втрати працездатності та дали б
можливість визначити розмір страхової
виплати втраченого заробітку. Також,
зазначає, що позивач жодного разу не
звертався до ВАТ «Завод «Львівсільмаш»
про відшкодування втрати
працездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві та не надавав
документів, які б свідчили про ступінь
втрати працездатності. Крім того, не
погоджується із посиланням позивача на
ст.. 1195, 1197 ЦПК України, оскільки на
спірні правовідносини поширюється
Закон України «Про загальнобов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 року, відповідно до якого,
починаючи з квітня 2012 року всі страхові
платежі , спрямовані на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом виплачує
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків, а не підприємство,
тому просить відмовити в задоволені
позову за безпідставністю такого.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача - Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, на початку
слухання справи в судовому засіданні
щодо задоволення позовних вимог,
поклалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити за
недоведеністю таких.

Так, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 працював в ПАТ «Завод
«Львівсільмаш» з 1964 по 2012 роки. ( а.с.
9-10).

09.09.1964 року під час виконання
позивачем своїх трудових обов»язків,
із ним стався нещасний випадок - травма
руки, про що було складено відповідний
акт про нещасний випадок на
виробництві № 82 від 09.09.1964 року.. (а.с.5)

Внаслідок отриманої травми йому,
позивачу було встановлено
інвалідність другої групи на один рік,
а в подальшому інвалідність третьої
групи довічно, що підтверджується
довідками серії КП № 254908 від 30.11.1964 року
та довідкою серії Яю №198608 від 27.11.1965
року. ( а.с.6-7)

У зв'язку із цим, підприємство
виплачувало йому компенсаційні
витрати, починаючи з 1965 року по 2005 рік.

В 2005 році у зв»язку із виходом на
пенсію він, позивач переоформив пенсію
по інвалідності на пенсію за віком.
Після отримання трудового каліцтва він
до заводу за відшкодуванням шкоди не
звертався.

Статтею 173 КЗПП України
передбачено, що шкода, заподіяна
працівникам каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров»я, пов'язаним з
виконанням трудових обов»язків,
відшкодовується у встановленому
законом порядку.

Відповідно до ст.1195ЦК України,
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я фізичній особі, зобов»язана
відшкодувати потерпілому заробіток,
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати. Шкода
відшкодовується без врахування пенсії,
призначеної у зв»язку з втратою
здоров»я, а також інших доходів.

Порядок відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров»я визначений
ст.1202 ЦК України та здійснюється
щомісячними платежами.

З 01.04.2001р. набув чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

На підставі вказаного Закону
відшкодовується шкода особам, які
застраховані від нещасного випадку та
особам, право яких на отримання
відшкодування шкоди, заподіяної їм
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання,
пов»язаних з виконанням трудових
обов»язків було встановлено раніше
згідно з відповідним законодавством
СРСР, УРСР чи України.

Відповідно до Перехідних положень
Закону, уся заборгованість потерпілим
на виробництві та членам їх сімей, яким
до набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями.

Як зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.92р.
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» особам, які
потерпіли на виробництві до
01.04.2001р., Фонд сплачує страхові виплати
з того часу, коли відповідні
підприємства передали йому у
встановленому порядку документи, які
підтверджують право цих працівників на
такі виплати. Суми на відшкодування
шкоди мають присуджуватись
потерпілому з дня втрати
працездатності внаслідок нещасного
випадку. Розмір відшкодування шкоди
встановлюється виходячи із ступеня
втрати професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, який
потерпілий мав до ушкодження здоров»я.
При зміні в період виплати
відшкодування шкоди розміру
мінімальної зарплати, зростання
середньої зарплати в галузях
національної економіки, розмір
відшкодування підлягає відповідному
перерахуванню.

Відповідно до ст.. 55 Конституції
України, кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

За таких обставин, а також в зв"язку з
тим, що ОСОБА_1 не надав ніяких доказів
звернення до ПАТ «Завод Львівсільмаш»
з заявою про отримання щомісячних
страхових виплат з 2011 року по 2014 рік, в
задоволенні позовних вимог належить
відмовити, так як позивачем не вжито
достатньо заходів для забезпечення
своїх законних прав, свобод та
інтересів.

Що стосується позовної вимоги щодо
стягнення моральної шкоди, то
відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК
України, підставами для присудження
моральної шкоди є фізичний біль чи
страждання, пережиті особою у зв'язку з
каліцтвом чи іншим ушкодженням
здоров'я, душевні витрати по причині
неправомірної поведінки третіх осіб ,
знищення чи пошкодження майна,
приниження честі і гідності.

Як вбачається із п. 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній або юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Подібних фактів у позовній заяві
позивач не навів, доказів на їх
підтвердження не надав.

Оцінюючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов задоволенню не підлягає.

Позивач при зверненні до суду з даним
позовом від сплати судового збору
звільнений законом.

Таким чином, від сплати судового
збору позивача слід звільнити на
підставі ст.. 5 Закону України « Про
судовий збір».

На підставі наведеного, керуючись
ст. 55 Конституції України, ст.ст.1, 3,8, 10,
57-61, 88, 208-210, 212- 215 ЦПК України, -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення із Публічного
акціонерного товариства «Завод
«Львівсільмаш» на його користь у
відшкодування шкоди за попередній
період - 3 роки, суму 81954 грн. та сплатою в
подальшому щомісячних платежів в
розмірі 2867, 5 грн. і стягнення
заподіяної моральної шкоди в сумі 15000
грн., відмовити за недоведеністю таких.

Від сплати судового збору позивача
звільнити на підставі ст.. 5 Закону
України « Про судовий збір».

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного
суду Львівської області протягом
десяти днів з дня його ухвалення ,
шляхом подачі через суд першої
інстанції.

Суддя
В. Кузь