У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_6,
мотивуючи його тим, що 21 серпня 2006 року
між позивачем та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого останній отримав кредит в
розмірі 5 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 30 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевими терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. У зв'язку із неналежним
виконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань за
кредитним договором станом на 2 липня
2013 року утворилась заборгованість в
розмірі 36 033 грн 16 коп.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути із
відповідача на свою користь
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 36 033 грн 16 коп.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2013 року рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від
16 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 36 033 грн 16
коп.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив із того, що позивач пропустив
строк позовної давності, встановлений
ст. 257 ЦК України. Крім того, відповідно
до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»,
апеляційний суд виходив із того, що
відповідно до пункту 9.12 Умов та правил
банківських послуг кредитний договір
пролонгується на той же строк, що і був
укладений, якщо жодна із сторін
правочину не поінформує другу сторону
про припинення дії договору. Оскільки
відповідач із заявами про припинення
кредитного договору до ПАТ КБ
«ПриватБанк» не звертався, апеляційний
суд вважав, що строк кредитного
договору є таким, що автоматично
пролонгувався.

Проте з такими висновками апеляційного
суду повністю погодитись не можна,
оскільки вони зроблені при неповному
з'ясуванні обставин справи та з
порушенням норм процесуального та
матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки апеляційного суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Судами встановлено, що 21 серпня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого відповідач отримав
кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 30 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевими терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а. с. 10-18).

Зазначений договір було укладено
шляхом написання заяви позичальника,
яка разом з Умовами та правилами
надання банківських послуг, тарифами
складає кредитний договір.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін.

З урахуванням вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК
України (принципи змагальності та
диспозитивності цивільного процесу)
судовий захист здійснюється лише за
зверненням суб'єктів цивільного
процесу.

Із матеріалів справи вбачається, що 16
жовтня 2013 року ОСОБА_6 подав до суду
заяву про застосування строків
позовної давності (а. с. 35).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
заінтересованої сторони права на
позов, тобто можливості реалізувати
своє право в примусовому порядку через
суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле «MONTH»).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», апеляційний суд на
порушення вимог процесуального закону
не звернув уваги на положення,
передбачені в Правилах користування
платіжною карткою, не з'ясував строк
дії картки та коли закінчилась її дія,
коли було здійснено останній платіж, чи
сплив строк позовної давності
відповідно до ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5
ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК
України, з урахуванням цих обставин і
факту пред'явлення позову в серпні 2013
року.

Висновок апеляційного суду про те, що
позовна давність не сплинула, оскільки
строк договору не закінчився у зв'язку
із його пролонгацією, є передчасним,
оскільки судом обставини справи не
встановлено.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14.

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду не може залишатися в
силі, допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана