АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І,, Нежури В.А.,

при секретарі: Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна Компанія» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна Компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з вини відповідача 14.05.2013 відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), внаслідок якої автомобілю позивача було завдано механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, позивачу, внаслідок пошкодження його автомобіля, було завдано матеріальну шкоду у розмірі 49820, 40 грн., які він і просив стягнути з відповідача на його користь.

Справа № 761/12955/14-ц 2604/15836/122604/15836/12753/8214/13
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/10316/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Кравець Д.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2014 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна Компанія» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального та процесуального права; як таке, що ухвалено не об'єктивно у зв'язку із неповним та поверхневим дослідженням обставин справи. Позивач зазначає, що судом першої інстанції в задоволенні позову було відмовлено, посилаючись на наявність у відповідача полісу цивільно-правової відповідальності , виданого ПрАТ «Страхова компанія «Інкомстрах». При цьому суд залишив поза увагою положення ст. 1166 ЦК України, які чітко визначають особу, яка здійснює відшкодування завданих збитків - це особа, яка завдала шкоду. Крім того судом не перевірено реальну можливість виплати страховою компанією суми страхового, оскільки скасована ліцензія ПрАТ «СК»Інкомстрах» та вказана страхова компанія позбавлена членства в МТСБУ через заборгованість до фондів МТСБУ. За таких обставин, позивач вважає, що не має юридичної можливості отримати страхове відшкодування. В зв'язку з наведеним, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яких задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2013 о 05 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Шевролет», державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вулиць Слобідської - Грінченка в м. Києві, не врахувала дорожньої обстановки, виїхала на перехрестя на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.05.2013 відповідача було визнано винним у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п. 8.7.3 Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 4).

В результаті ДТП автомобіль марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 3), були завдані механічні пошкодження.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного пошкодженням транспортного засобу № 08/06/13 від 17.06.2013, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Сітроен», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 49820,40 грн. (а.с. 5-23).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов ТОВ «Інвестиційно-Будівельна Компанія» є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не було доведено тих обставин, на які вони посилалась, як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, визначено, що завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також, ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положеннями п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПАТ «СК «Інкомстрах» і відповідно до умов договору страхування, ліміт страхування цивільно-правової відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну майну, встановлений у розмірі 50 000,00 грн (а.с. 45).

Таким чином, при наявності договору страхування укладеного між відповідачем та ПАТ «СК«Інкомстрах», у суду відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу заподіяну шкоду, оскільки розмір заподіяної матеріальної шкоди не виходить за межі обумовленого договором ліміту відповідальності.

Отже, наведеним вище спростовується доводи позивача про те, що заподіяна йому шкода має відшкодовуватися відповідачем, а не страховою компанією.

Доводи апеляційної скарги про те, що страхова компанія до моменту звернення позивача з позовом до суду жодних страхових виплат йому не здійснила, оскільки рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг анульовано (відкликано) ліцензію ПрАТ "СК "Інкомстрах" на провадження страхової діяльності у формі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вказаних вище висновків не спростовують. В розпорядженні Національної комісії № 3950 від 31.10.2013, що набрало чинності 04.11.2013 зазначено, що анулювання ліцензії не звільняє товариство (ПАТ «СК «Інкомстрах») від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансових послуг, на право провадження якого вона видана. Таким чином, страхова компанія повинна виконати свої зобов'язання за укладеним договором з відповідачем та виплатити позивачу страхове відшкодування відповідно до лімітів відповідальності страховика.

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В оскаржуваному рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. А тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-Будівельна Компанія» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: