АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Галичанського А.Д.,
Чупікової В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: сторін, представників,
прокурора

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на
стороні відповідача Служба у справах
дітей Чернівецької міської ради, про
позбавлення батьківських прав щодо
неповнолітньої дитини за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Садгірського
районного суду м.Чернівців від 22 травня
2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2, третя особа на стороні
відповідача служба у справах дітей
Чернівецької міської ради, про
позбавлення батьківських прав щодо
неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовував
слідуючими обставинами.

Позивач вказує, що він є батьком, а
відповідач ОСОБА_2 - матір'ю ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1

20.03.2002р. шлюб між позивачем ОСОБА_1 та
відповідачем ОСОБА_2 розірваний.
Позивач зазначає, що фактично, шлюбні
відносини між сторонами були припинені
ще з 1999 року, і саме з цього часу
відповідач ОСОБА_2 залишила сина, з ним
не проживала, не цікавилася життям та
здоров'ям сина та фактично
відсторонилася від виконання своїх
батьківських обов'язків.

В серпні 2012 року позивач звернувся до
служби у справах дітей Чернівецької
міської ради з заявою про надання
висновку про доцільність

22-ц/1010/ 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Мілінчук С.В.

Категорія 46/50
доповідач Перепелюк І.Б.

позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
по відношенню до її сина ОСОБА_5, однак
26.10.2012р. йому було відмовлено в наданні
такого висновку та надано ОСОБА_2
можливість виправити свою поведінку по
відношенню до сина.

Оскільки, відношення відповідачки до
сина не змінилося, позивач вдруге
звернувся до служби у справах дітей,
однак йому знову було відмовлено у
надані висновку про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2

Позивач просив позбавити ОСОБА_2
батьківських прав по відношенню до
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
посилаючись на те, що відповідач не
виконує своїх батьківських обов»язків,
не займається вихованням сина, не
цікавиться його життям, не забезпечує
його.

Рішенням Садгірського районного суду
м.Чернівців від 22.05.2014р. в задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення
суду незаконним, необґрунтованим.
Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи

Також ОСОБА_1 зазначає, що судом були
грубо порушені норми процесуального та
матеріального права, оскільки справа
розглядалася без висновку органу опіки
та піклування та у відсутності
представника, чия участь є
обов»язковою в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити, рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_1 є батьком, а
ОСОБА_2 - матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач ОСОБА_2 з метою налагодження
свого особистого життя, пішла із сім»ї,
коли її сину ОСОБА_5 виповнилось два
роки, залишивши його на виховання
бабусі та батька, в подальшому в родину
не повернулася. За цей період ОСОБА_2 не
піклувалась про свого сина, не бачила
та не відвідувала його, не цікавилась
його життям, психологічним та духовним
розвитком, не забезпечувала належні
умови навчання, лікування та
харчування, не брала участі у його
особистому житті.

Судом першої інстанції було
встановлено, що дійсно ОСОБА_2 тривалий
час не виконувала належним чином своїх
обов»язків по вихованню сина,
мотивуючи це побудовою свого
особистого життя.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції вважав встановленим факт
невиконання відповідачкою ОСОБА_2
своїх батьківських обов»язків по
вихованню сина ОСОБА_5.

Однак, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про позбавлення
батьківських прав, суд першої
інстанції зробив висновок про те, що
відповідач ОСОБА_2 має високе бажання
виправити ситуацію, яка склалась між
нею та сином, знайти шляхи примирення
між ними та повернути добрі стосунки
між матір'ю та сином. Також суд
зазначив, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом.

З таким висновком колегія суддів
не погоджується.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті споріднення з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішити лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема, ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема, не забезпечують необхідного
харчування, медичного огляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних цінностей; не
сприяють засвоєнню внутрішнього світу;
не створюють умов для отримання нею
освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїх
обов'язків.

Враховуючи, що відповідач не
виконує своїх батьківських обов»язків,
в серпні 2012 року позивач ОСОБА_1
звертався до служби у справах дітей
Чернівецької міської ради з заявою про
надання висновку щодо доцільності
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
по відношенню до її сина, однак йому
було відмовлено в наданні такого
висновку та надано ОСОБА_2 можливість
виправити свою поведінку по відношенню
до сина.

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 13.11.2012р.
№ 731/22 «Про участь громадян у вихованні
дітей», у зв'язку із зверненням
відповідача щодо визначення способів
участі у вихованні неповнолітнього
ОСОБА_5, ОСОБА_2 було встановлено
терміни для спілкування з сином один
раз на тиждень у вихідний день за
попередньою домовленістю з дитиною.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не змінила
своє ставлення до виховання сина,
продовжуючи ухилення від своїх
батьківських обов»язків, позивач
ОСОБА_1 знов звернувся до служби у
справах дітей Чернівецької міської
ради, про надання висновку щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 по відношенню до її сина,
однак йому було відмовлено.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60
ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов
про позбавлення батьківських прав із
підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК
України, повинна довести, що батьки
(один із батьків) ухиляються від
виконання своїх обов'язків з виховання
дитини. У свою чергу батьки (один із
батьків) мають довести, що вони
належним чином виконують свої
батьківські обов'язки.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2
за період перебування сина в дитячому
садку, школі, політехнічному коледжі
жодного разу не відвідувала
батьківські збори, не цікавилася
навчанням дитини, не брала участі у
його вихованні, матеріально не
забезпечувала.

Позивач належними та допустимими
доказами довів, що відповідач ОСОБА_2
протягом 15 років самоусунулася від
виховання та утримання свого сина
ОСОБА_5, не піклується про фізичний,
духовний розвиток дитини, навчання, не
забезпечує необхідного харчування,
медичного огляду, лікування дитини, не
спілкується з дитиною.

Зазначені обставини підтверджені
поясненнями свідків, письмовими
доказами по справі, зокрема довідкою,
характеристиками з навчальних
закладів, заявами та поясненнями
свідків, неодноразовими зверненнями
позивача ОСОБА_1 до служби у справах
дітей Чернівецької міської ради з
заявами про надання висновку щодо
доцільності позбавлення батьківських
прав ОСОБА_2 по відношенню до її сина, у
зв»язку з невиконанням нею своїх
батьківських обов»язків.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції безпідставно не врахував,
що встановлені обставини та
представлені позивачем докази
безсумнівно свідчать про ухилення
відповідача від виконання своїх
обов'язків щодо виховання дитини,
свідоме нехтування своїми обов'язками.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався також на те,
що відповідач по місцю проживання
позитивно характеризується, на її
утриманні троє дітей, про яких вона
належним чином дбає та турбується.

Так, позитивна характеристика
відповідача по місцю проживання та
належне виконання своїх батьківських
обов»язків щодо інших дітей не є
підставою для відмови в задоволенні
позову щодо позбавлення її
батьківських прав відносно ОСОБА_5,
який також є її дитиною, однак
піклування, виховання та утримання від
матері протягом 15 років не отримує.

Заперечуючи проти позову відповідач
посилалася на те, що батьки позивача
навмисно перешкоджають їй приймати
участь у вихованні сина, налаштовують
його на негативні стосунки з нею та не
дають спілкуватися.

Однак, посилаючись на це, відповідач
жодних доказів на підтвердження цього
суду не представила, а також не
зазначила конкретних обставин та
фактів, що спростовують зазначені
позивачем доводи.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19
СК України).

Незважаючи на неодноразові звернення
позивача до служби у справах дітей
Чернівецької міської ради з заявою про
надання висновку щодо доцільності
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
по відношенню до її сина, висновок не
був зроблений.

Суд першої інстанції, всупереч закону,
в порушення норм матеріального права,
ухвалив рішення за відсутності
письмового висновку органу опіки та
піклування щодо доцільності
позбавлення відповідачки батьківських
прав.

Відповідно до висновку виконкому
Чернівецької міської ради від 13.08.2014р.,
який був зроблений за ухвалою колегії
суддів під час апеляційного
провадження по справі, орган опіки та
піклування не знайшов підстав для
позбавлення відповідача батьківських
прав.

Колегія суддів, аналізуючи зазначений
висновок в сукупності з іншими
представленими суду доказами, вважає
його недостатньо обґрунтованим і
таким, що порушує інтереси дитини.

Досліджуючи та аналізуючи всі докази
по справі, колегія суддів для
всебічного, повного та об»єктивного
розгляду справи вважала за необхідне
заслухати думку дитини щодо заявлених
позовних вимог.

На підставі чч. 2, 3 ст.171 СК України
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні між
батьками, іншими особами спору щодо
її виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном.

Заслухавши думку дитини,
встановлено, що мати жодної участі у
його житті не приймає, він вважає її
сторонньою людиною, оскільки тепла,
турботи від неї не отримує, участі у
його вихованні та утриманні вона не
приймає, з ним не бачиться та не
спілкується. Пам»ятає, що мати за весь
час лише двічі привітала його з днем
народження і то тільки по телефону. В
садочок, школу та в коледж до нього не
приходила. Вважає, що відповідача слід
позбавити батьківських прав.

Ухилення від виконання батьківських
обов»язків - акт свідомої поведінки,
оскільки особа має реальну можливість
виконати його, але не вчиняє
відповідних дій. Приділяючи увагу
іншим дітям, відповідач, не виявляла та
не виявляє бажання для спілкування зі
старшим сином, не проявляє до нього
щонайменшої материнської турботи, хоча
має таку можливість. Поведінка
відповідача засвідчує, що вона
ухиляється від виховання дитини. З її
пояснень не вбачається, що вона
усвідомила неправомірність своєї
поведінки, має бажання виправити
ситуацію, брати участь у житті дитини
та взагалі не проявила бажання
спілкуватися з сином.

Відповідач свідомо ухилялася та на
данний час ухиляється від виконання
батьківських обов»язків.

Враховуючи всі обставини по
справі, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги є обґрунтованими, їх
слід задовольнити.

Судом першої інстанції порушені
норми матеріального права, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, що відповідно до пп. 3,4 ч.1 ст.309
ЦПК України, є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 307, пп. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.
Рішення Садгірського районного суду
м.Чернівців від 22 травня 2014року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа на стороні відповідача Служба у
справах дітей Чернівецької міської
ради, про позбавлення батьківських
прав щодо неповнолітньої дитини
задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2
батьківських прав по відношенню до
неповнолітнього сина - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :