Справа № 346/2066/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1894/2014
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О.П.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря
Драганчук У.М.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
його представника;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Корницької сільської ради
Коломийського району, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідачів:
управління Держземагенства в
Коломийському районі, про визнання
недійсними рішення цієї ради в частині
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку та зустрічним позовом
Корницької сільської ради до ОСОБА_2,
третя особа на стороні позивача:
ОСОБА_3, про зобов'язання знести старий
житловий будинок за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Коломийського міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 24 липня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
липня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2
до Корницької сільської ради
Коломийського району, ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідачів:
управління Держземагенства в
Коломийському районі, про визнання
недійсними рішення цієї ради в частині
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки та
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Визнано недійсним рішення Корницької
сільської ради Коломийського району
Івано-Франківської області №89 від
27.11.2001 року в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,1192 га, розташованої в
с.Корнич Коломийського району
Івано-Франківської області,
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Визнати недійсним Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1192 га, розташованої в с. Корнич
Коломийського району
Івано-Франківської області,
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
виданий на підставі рішення Корницької
сільської ради Коломийського району
Івано-Франківської області №89 від
27.11.2001 року ОСОБА_3 16.05.2011 року, серії ЯЛ
№395367, який зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №00250, та
зняти цей Державний акт з реєстрації.
Кадастровий номер вказаної земельної
ділянки: :02:008:0119.

В задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Відмовлено за безпідставністю
позовних вимог в задоволенні
зустрічного позову Корницької
сільської ради Коломийського району
Івано-Франківської області до ОСОБА_2,
третя особа на стороні позивача:
ОСОБА_3, про зобов'язання ОСОБА_2 знести
старий дерев'яний житловий будинок
загальною площею 43, 3 кв.м., житловою
площею 33, 7 кв.м., розташований в АДРЕСА_1.

Апелянт не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу в якій зазначає, що
рішення є неправильним, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи та зібраним доказам, невірне
тлумачення та застосування
законодавства.

Даний спір розглядався судовими
інстанціями і постановлені судові
рішення були скасовані ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.03.2014 року та справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції підійшов
формально до розгляду справи, не
встановив фактичні обставини справи та
не перевірив їх доказами, на які він
посилався, зіславшись виключно на
висновки суду касаційної інстанції.

Станом на 1996 рік на одній земельній
ділянці площею 0,12 га. знаходився старий
житловий будинок та незакінчений
будівництвом житловий будинок,
власниками яких були ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відповідно, а також обоє набули право
на земельну ділянку як набувачі
будівель.

Судом не надано оцінку певним
обставинам які мали важливе значення
для вирішення справи, зокрема, старий
житловий будинок підлягав знесенню, і
на суміжній земельній ділянці площею
0,12 га. батько розпочав будівництво
житлового будинку для ОСОБА_2

Рішенням Корницької сільської ради від
24.02.1998 року №7 ОСОБА_2 надано дозвіл на
продовження будівництва самовільно
розпочатого нового житлового будинку
на суміжній земельній ділянці по
АДРЕСА_1 та зобов'язано його знести до
01.06.2008 року.

17.11.1998 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 підписали
акт розподілу земельних ділянок між
ними, згідно якого вони погодились, що
їм переходить земельна ділянка для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,112 га. на якій
знаходиться новий будинок ОСОБА_3, а
ОСОБА_2- земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку площею 0,14 га. по
АДРЕСА_1, а також земельна ділянка для
ведення сільського господарства такої
ж площі.

12.12.2001 року ОСОБА_2 підписав акт
погодження межових знаків спірної
земельної ділянки, яка передається
ОСОБА_3 у приватну власність. Акт
погодження меж земельних ділянок
підписано 25.07.2001 року.

ОСОБА_2 ще в 1998 році погодився, щоб його
старий будинок знаходився на земельній
ділянці ОСОБА_3, так як мав намір його
знести, тим самим відмовився від права
користування своєю частиною земельної
ділянки. Приватизовуючи свою земельну
ділянку в 2002 році він не включив старий
будинок до її складу.

Судом першої інстанції не враховано
всіх цих обставин, тому дійшов
помилкового висновку про порушення
прав ОСОБА_2 та незаконність рішення
сільської ради і як наслідок
недійсності державного акту.

Не враховано також, що підставою
припинення права власності ОСОБА_2 на
спірний старий будинок ОСОБА_3 зазначав
норми ЦК УРСР 1963 року, якими не
передбачалось виключного переліку для
припинення права власності. Обов'язок
знесення будинку виник в ОСОБА_2 на
підставі рішення сільської ради від 24
лютого 1998 року №7 в 2002 році, коли ОСОБА_3
здав в експлуатацію свій будинок.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення яким в
задоволенні позову відмовити, а
зустрічний позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1
проживали ОСОБА_4 (голова господарства),
ОСОБА_5 (його дружина), ОСОБА_3 і ОСОБА_2
(їх сини). Ці особи проживали однією
сім'єю в старому дерев'яному житловому
будинку.

На звернення ОСОБА_4 до Корницької
сільської ради про надання дозволу на
будівництво нового житлового будинку
на існуючій земельній ділянці 25.08.1984
року виконавчим комітетом вказаної
ради винесено рішення № 27, яким надано
відповідний дозвіл та зобов'язано
ОСОБА_4 до початку будівництва
виготовити в районній архітектурі
необхідну технічну документацію на
право будівництва і після закінчення
будівництва нового будинку знести
старий будинок (т.1 а.с.53).

ОСОБА_4 виготовив необхідну
документацію, однак, у зв'язку зі смертю
в 1995 році не добудував новий житловий
будинок та, відповідно, не зніс старий
будинок.

Після його смерті спадкоємцями стали
дружина померлого ОСОБА_5 та їх син
ОСОБА_2. Спадкове майно складалося з 1/3
частини будинку з господарськими
будівлями і спорудами та незакінченого
будівництвом житлового будинку,
готовністю 54 %, що знаходяться в
АДРЕСА_1, що стверджується копією
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 12.02.1996 року, реєстровий №
Д-190 (т.1, а.с.9). В цьому свідоцтві
державний нотаріус зазначив, що згідно
з рішенням виконавчого комітету
Корницької сільської ради народних
депутатів від 25 серпня 1984 року № 27
старий будинок підлягає знесенню після
закінчення будівництва нового будинку.

12 лютого 1996 року між вказаними
спадкоємцями укладено угоду про
розподіл спадкового майна, згідно з
якою ОСОБА_5 залишається незакінчений
будівництвом житловий будинок, процент
готовності якого становить 54 відсотки,
з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 а
ОСОБА_2 - одноповерховий дерев'яний
старий житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1 в тому ж селі (т.1, а.с.10).

24.02.1998 року виконавчим комітетом
Корницької сільської ради прийнято
рішення № 7, яким дозволено ОСОБА_2
продовжити самовільно розпочате
будівництво індивідуального житлового
будинку в АДРЕСА_1, та зобов'язано
ОСОБА_2 до 01.06.1998 року знести старий
житловий будинок, розміщений на
земельній ділянці його брата ОСОБА_3, що
стверджується копією виписки з даного
рішення (т.1, а.с.52).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову суд першої інстанції, з
посиланням на норми ст. ст. 316, 317, 321 ЦК
України вказав, що знесення житлового
будинку є фактичним припиненням права
власності на житловий будинок,
підстави припинення права власності
визначені чинним законодавством.
ОСОБА_2 на законних підставах, а саме на
підставі свідоцтва про право на
спадщину та договору про поділ
спадщини, набув право власності на
спірний одноповерховий дерев'яний
старий житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що в АДРЕСА_1. Вказані документи ніким
не скасовані та неоспорені, в тому
числі ОСОБА_3 Тому ОСОБА_2, як законний
власник, вправі володіти,
користуватися та розпоряджатися
вказаним майном на власний розсуд.

При цьому слід зазначити, що рішення
Корницької сільської ради від 25.08.1984
року № 27 про знесення зазначеного
будинку стосувалось лише ОСОБА_4, а
перехід права власності на будинок в
порядку спадкування та розподілу
спадщини не тягнуть перехід обов'язку
із зносу будинку, оскільки чинне на час
відкриття спадщини законодавство
передбачало перехід до спадкоємців
лише боргових зобов'язань.

Вказані положення відповідають
правилам ст.556 Цивільного кодексу УРСР
(в ред. 1963 р.), який діяв на час смерті
ОСОБА_4.

За таких обставин, відсутні будь-які
законні підстави для припинення права
власності позивача ОСОБА_2 на спірний
будинок, передбачені ст. 346 ЦК України.

Оскільки справа слухалася судами
неодноразово і останньою ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року рішення,
постановлені у даній справі були
скасовані і справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції з
певними висновками та мотивами, то суд
першої інстанції у рішенні правильно
констатував, що відповідно до правил ч.4
ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції при новому
розгляді даної справи встановлено, що
оспорюваним рішенням Корницької
сільської ради від 27.11.2001 року № 89
передано в приватну власність ОСОБА_3
спірну земельну ділянку площею 0,1192 га,
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (т.1,
а.с.5).

18.12.2001 року ОСОБА_3 було видано
Державний акт на право приватної
власності на вказану земельну ділянку,
розташовану в с.Корнич Коломийського
району, а 16.05.2011 року видано Державний
акт на право власності на дану земельну
ділянку серії ЯЛ №395367, заповнений на
бланку нового зразка (т.1, а.с.6).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вказаний будинок, який належить
ОСОБА_2 на законних підставах,
розташований на спірній земельній
ділянці, яка передана в приватну
власність іншій особі, а саме ОСОБА_3

Обставини щодо розташування спірного
будинку на спірній ділянці не
заперечуються жодною із сторін, а також
встановлені рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 14.06.2012 року, яке
набрало законної сили 19.07.2012 року (т.1,
а.с.7,8). Тому ці обставини не підлягають
доказуванню відповідно до правил ст.61
ЦПК України.

Відповідно до положень ч.1 ст.30 ЗК
України (в ред. 1992 р.) при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди.

На підставі вказаної норми суд вважає,
що ОСОБА_2 як власник зазначеного
будинку в 1996 році правомірно набув
право на користування земельною
ділянкою, необхідною для
обслуговування цього будинку.

Судом не встановлено жодних
передбачених законом підстав для
припинення прав користування ОСОБА_2
спірною земельною ділянкою, на якій
знаходиться належний йому житловий
будинок.

За таких суд прийшов до обгрунтованого
висновку, що оскаржуване рішення
Корницької сільської ради від 27.11.2001
року №89 в тій частині, в якій воно
порушує вказані права ОСОБА_2 як
законного землекористувача, та виданий
на підставі цього рішення Державний
акт на право власності ОСОБА_3 на
зазначену земельну ділянку слід
визнати недійсними, відновивши
становище, яке існувало до порушення
зазначених прав ОСОБА_2

Доводам апелянта про незаконність
судового рішення суд першої інстанції
дав належну правову оцінку у тексті
рішення, тому суд апеляційної
інстанції з ними погоджується і вважає
їх правильними.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, тому підстав для
його скасування з мотивів, наведених у
апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 24
липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко