АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/982/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/789/1344/14 Доповідач - Ткач З.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Фащевська М.М.

з участю сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та його представника

ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права на частку в ньому,-

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачка ОСОБА_1, яка перебувала у шлюбі з її внуком ОСОБА_3, у березні 2013 року була зареєстрована у будинку, що належить їй на праві власності, однак фактично у ньому не проживала.

Добровільно знятися з реєстрації ОСОБА_1 не бажає.

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права на частку в ньому.

Обґрунтовувала тим, що вона та відповідачі були членами однієї сім'ї і вона брала учать у будівництві та ремонті будинку, що розташований по АДРЕСА_1 право власності на який оформлено на ОСОБА_2

Проте відповідачі відмовляються визнати за нею право власності на відповідну частку в житловому будинку.

Рішенням Чортківського районного суду від 30 жовтня 2014 року вирішено: "Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться по АДРЕСА_1

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права на частку в ньому задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно 20466 гривень понесених витрат у завершені добудови житлового будинку по АДРЕСА_1

В решті первісного та зустрічного позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення Чортківського районного суду від 30 жовтня 2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права на частку в ньому та солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесених витрат у завершенні добудови скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка була членом сім'ї ОСОБА_2, разом з чоловіком ОСОБА_3 брала учать у будівництві та ремонті будинку, що розташований по АДРЕСА_1 у зв'язку з чим набула право спільної сумісної власності на вказаний будинок.

Проте з цим висновком колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вимоги про визнання спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права на частку в ньому пред'явлені з підстав встановлених ст. 368 ЦК України та ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 09 березня 2011 року та копії технічного паспорту на нього, єдиним власником будинку, що розташований по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.8, 33)

Доводи позивачки про те, що на час виникнення права власності на спірний будинок, вони складали одну сім'ю, заперечили відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ці обставини не доводяться матеріалами справи.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 23 серпня 2004 року по 11 жовтня 2013 року.

Від шлюбу народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Як вбачається з пояснень сторін у судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, після свого одруження у 2004 році, проживали у відповідачки ОСОБА_2 в с. Товстеньке Чортківського району короткий час, а з кінця 2004 року постійно проживали в с. Жабинці, Гусятинського району.

03 березня 2010 року позивачка зареєструвала в своєму будинковолодінні відповідачку ОСОБА_1 разом з її малолітнім сином ОСОБА_7

Згідно Акту про встановлення факту не проживання від 23 квітня 2014 року, складеного головою Товстеньківської сільської ради, депутата сільської ради та членом виконкому сільської ради, ОСОБА_1 по місцю реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує.

Як вбачається з пояснень сторін, спільне проживання в будинку ОСОБА_2 під час проведення будівництва нового будинку було неможливе у зв'язку з відсутністю відповідної житлової площі.

Жодних доказів того, того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час будівництва будинку по АДРЕСА_1 спільно проживали з ОСОБА_2 та були членами її сім'ї у матеріалах справи немає.

Письмової угоди про створення спільної сумісної власності між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як передбачено ст. 368 ЦК України, також не укладалося.

Отже, висновки суду про виникнення права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 з підстав встановлених ст. 368 ЦК України, не грунтуються на матеріалах справи.

Також є незаконним рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку грошової компенсації за частину витрат понесених у завершенні будівництва.

Ці вимоги розглянуті судом на підставі заяви поданої ОСОБА_1 12 вересня 2014 року, як збільшення до позовних вимог.

Суд вирішив це питання в порушення вимог цивільно-процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Позов про стягнення коштів понесених у завершенні будівництва позивачка не заявляла.

Натомість, як вбачається з її зустрічних позовних вимог пред'явлених до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вона вимагала визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та на його частину.

Отже, стягнувши з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти, як витрати понесені на будівництво будинку, у розмірі, встановленого на підставі квитанцій, чеків, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, суд помилково застосував до ОСОБА_2 положення ст. 70 СК України, на підставі якої збільшив суму стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на 5000 грн., оскільки ця норма може застосовуватись до поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині апеляційного оскарження є незаконним і підлягає до скасування.

Враховуючи те, що позивачка не довела свої вимоги про визнання права спільної власності на житловий будинок відповідними доказами, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення цих вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2014 року в частині визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на житловий будинок та стягнення витрат у завершенні добудови житлового будинку по АДРЕСА_1, скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання спільної сумісної власності на житловий будинок та визнання права на частку в ньому відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення колегії може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:- підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області З.Є. Ткач