Справа № 748/64/14-ц Провадження №
22-ц/795/1860/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Майборода С.М. Доповідач - Боброва І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової
І.О.,суддів:Шитченко Н.В., Висоцької
Н.В.,при секретарі:Зіньковець О.О.,за
участю:позивача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, представника
відповідача Дідика В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 11
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Чернігів про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу і
відшкодування моральної шкоди,

- третя особа - начальник
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігів Юрик Юрій Вікторович,

в с т а н о в и в:

В січні 2014 року ОСОБА_5 звернулась з
позовом до КЕВ м.Чернігів, в якому
просила поновити її на посаді сторожа
матеріального складу у зв'язку з
порушенням процедури звільнення за п.1
ч.1 ст.40 КЗпП України, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
2000 грн. у відшкодування моральної шкоди
за неправомірні дії відповідача.

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 11
лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду через
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, неповне
з'ясування обставин справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Так, апелянт
посилається на те, що судом не взято до
уваги той факт, що склад продовжують
охороняти інші працівники, не
враховані переваги позивача перед
іншими працівниками при скороченні
штату, не з'ясовані всі вакантні посади
на час скорочення, не перевірена участь
позивача у профспілкових зборах,
недотриманий строк попередження при
звільненні за скороченням.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував і просив рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача - начальник
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігів Юрик Ю.В. - в судове засідання
не з'явився. Про час розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчить повідомлення про вручення
02.09.2014 р. поштового відправлення (а.с.251).

Справа в судах розглядалася
неодноразово. Ухвалою колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.07.2014 року рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 21.03.2014 року скасовано,
справа передана на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції (а.с.240).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом
начальника КЕВ м.Чернігів № 219 від
29.11.2013 року ОСОБА_5 була звільнена з
роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.11.2013
року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
звільнення ОСОБА_5 проведено
відповідно до вимог законодавства і
підстав для визнання наказу про
звільнення незаконним не має.

Проте, з таким висновком районного суду
апеляційний суд не може погодитись,
оскільки вважає зазначений наказ про
звільнення позивача незаконним та
таким, що суперечить приписам
трудового законодавства та положенням
Конституції України щодо права на
працю.

Відповідно до ст.233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосереднього до районного,
районного у місті, міського чи
міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Наказом начальника КЕВ м.Чернігів № 219
від 29.11.2013 року ОСОБА_5 була звільнена з
роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 30.11.2013
року.

30 листопада 2013 року ОСОБА_5 отримала
копію наказу та трудову книжку.

З матеріалів справи вбачається, що з
позовом про поновлення на роботі
ОСОБА_5 звернулась 31 грудня 2013 року, що
підтверджується поштовим штампом на
конверті на а.с.11.

31.01.2014 р. ОСОБА_5 подала заяву про
поновлення строку звернення до суду з
позовом, мотивуючи причини пропуску
строку тим, що про обставини
незаконності оскаржуваного наказу,
порушення процедури звільнення за
скороченням, позивачу стало відомо
лише наприкінці грудня 2013 року. Також,
після з'ясування вказаних обставин їй
знадобився певний час для складання
позову, оскільки це питання
потребувало вивчення відповідних
документів та уточнення певних
обставин, серед яких засідання
профкому 11.11.2013 року без відмова
позивача, несення сторожової охорони
на матеріальних складах, які охороняла
позивач, іншими особами (а.с.75).

Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові N 9 від 06.11.92 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
зазначив, що «Діяльність судів по
розгляду справ цієї категорії повинна
спрямовуватися на всемірну охорону
конституційного права кожного на
працю, яке включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку
особа вільно обирає або на яку вільно
погоджується, а також на охорону прав
і законних інтересів підприємств,
установ, організацій… Встановлені
статтями 228, 223 КЗпП строки звернення
до суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.
Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору… Оскільки при
пропуску місячного і тримісячного
строку у позові може бути відмовлено
за безпідставністю вимог, суд з'ясовує
не лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.»

Враховуючи викладені обставини,
принципи розумності та справедливості,
апеляційний суд вважає за можливе
поновити строк звернення позивачеві до
суду з даним позовом, який пропущено з
поважних причин лише на один день, що не
є підставою для позбавлення ОСОБА_5
права на захист свої порушених
трудових інтересів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5
працювала на посаді сторожа
матеріального складу у
Квартирно-експлуатаційному відділі м.
Чернігів з 01.04.2012 року.

Розпорядженням начальника Північного
територіального
квартирно-експлуатаційного управління
№ 215 від 16.08.2013 року на виконання вимог
спільної організаційної директиви МО
України та Генерального штабу Збройних
сил України від 01.07.2013 року № Д-322/1/02
було проінформовано про необхідність
скорочення чисельності і штату та
зобов'язано начальника КЕВ м.Чернігів
надати на погодження новий штатний
розпис з лімітом чисельності станом на
01.11.2013 року 277 працівників.

Наказом № 145 від 21.08.2013 року ТВО
начальника КЕВ м.Чернігів встановлено
ліміт чисельності працівників за
штатним розписом з 01.11.2013 року у
кількості 277 одиниць та вирішено
скоротити з 31.10.2013 року чисельність та
штат працівників, в тому числі 5 одиниць
сторожів матеріального складу. Цією ж
датою був складений список
працівників, які підлягають звільненню
через скорочення чисельності та штату
працівників 31.10.2013 року, серед яких
зазначена позивач ОСОБА_5

22.08.2013 року був складений список
працівників, які мають переважне право
на залишення на роботі при звільненні
через скорочення штату працівників,
серед яких вказано, що ОСОБА_5 не має
переважного права на залишення на
роботі.

27.08.2013 року ОСОБА_5 була повідомлена про
наступне звільнення під розписку і про
відсутність вакантних посад.

05.09.2013 року, після появи вакантної
посади оператора теплового пункту на
опалювальний сезон 2013-2014 рік, ОСОБА_5
була запропонована вказана посада, але
вона 06.09.2013 року відмовилась від цієї
посади.

Наказом начальника КЕВ м.Чернігів № 162
від 17.09.2013 року були внесені зміни до
штатного розпису № 45/010.

19.09.2013 року начальник КЕВ м.Чернігів
звернувся до голови профкому КЕВ
м.Чернігів про надання згоди на
звільнення працівників з 31.10.2013 року
через скорочення чисельності та штату
за п.1 ст.40 КЗпП України, серед яких
зазначена і ОСОБА_5 На засіданні
профкому 26.09.2013 року, на якому позивач
була присутня, дана згода на звільнення
її за п.1 ст.40 КЗпП України з 31.10.2013 року.

Розпорядженням начальника Північного
територіального КЕУ № 283 від 29.10.2013 року
була направлена вимога начальникам КЕВ
про внесення змін до наказів про
майбутнє скорочення і наказом
начальника КЕВ м.Чернігів № 192 від
29.10.2013 року були внесені зміни до наказу
№ 145 від 21.08.2013 року щодо дати
скорочення чисельності та штату і
вирішено провести скорочення з 30.11.2013
року.

31.10.2013 року ОСОБА_5 було повідомлено про
перенесення дати запланованого
звільнення на 30.11.2013 року.

04.11.2013 року начальник КЕВ м.Чернігів
знову звернувся до голови профкому про
надання згоди на звільнення
працівників, в тому числі і ОСОБА_5, за
тих же обставин, але вже з 30.11.2013 року.

На засіданні профкому 11.11.2013 року така
згода була отримана.

Як зазначено вище, наказом начальника
КЕВ м.Чернігів № 219 від 29.11.2013 року
ОСОБА_5 була звільнена з роботи за п.1
ст.40 КЗпП України з 30.11.2013 року.

Колегія суддів вважає, що при
звільненні позивача відповідачем був
порушений порядок вивільнення
працівників, передбачений ч.3 ст.49-2 КЗпП
України, відповідно до якого, «
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації».

Так, попереджаючи ОСОБА_5 про
звільнення, відповідач запропонував їй
лише одну вакансію, а саме: оператор
теплопункту, від якої вона відмовилась.
Але, як вбачається з інформації про
попит на робочу силу, яку надавав
відповідач в Чернігівський міський
центр зайнятості, за період з 20.08.2013
року по 31.12.2013 року малась ще одна
вакансія - це 0,5 посади двірника в
гуртожитку військового містечка в
м.Чернігів.

За таких підстав, оскільки мало місце
порушення процедури звільнення, то
позивач підлягає поновленню на посаді
сторожа матеріального складу КЕВ
м.Чернігів з 01.12.2013 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.235 КЗпП
України, з відповідача на користь
ОСОБА_5 підлягає стягненню середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
01.12.2013 року по 17.09.2014 року, тобто за 9
місяців і 17 днів в розмірі 26759,48 грн.

Розрахунок, що наведений нижче,
проведений відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №100 від
08.02.1995 року «Про затвердження Порядку
обчислення середньої заробітної
плати».

За довідкою, що надана відповідачем,
середньомісячний заробіток складає
позивача за вересень-жовтень складає
2580,33 грн. (а.с.158).

З розрахункових листків, які надані
позивачем (а.с.59-64), вбачається, що облік
робочого часу сторожа матеріального
складу, який працює за графіком, є
сумарним.

За даними вирахуваними з інформації, що
надана відповідачем та позивачем,
середньогодинний заробіток буде
становити 16,7 грн. При розрахунку цієї
суми колегія суддів виходить з
наступного:

2483,68 грн. - (враховується зарплата за
вересень, так як в жовтні позивач
перебувала у відпустці і працювала 8
годин) + 2898,5 грн (заробітна плата за
серпень) =5382,18 грн (зарплата за повні два
місяці які позивач працювала до
моменту звільнення); 168 годин (робота у
вересні) + 167 годин (робота у серпні) = 335
годин (всього відпрацьовано за два
повні місяці роботи);

5382,18 грн : 335 годин = 16,7 грн
(середньогодиний заробіток).

Середньомісячна кількість годин
становить: 335 год. : 2 місяці = 167,5 год.

Для з'ясування середньоденної
кількості годин слід розділити
середньомісячну кількість годин (167,5)
та кількість днів місяця (30). 167,5:30 = 5,58
год. В день 16,7 грн х 5,58 год. = в
середньому 93,19 грн в день.

Враховуючи наведене вище, за час
вимушеного прогулу з відповідача слід
стягнути середній заробіток 26759 грн. 48
коп. ((167,5 грн. х 16,7 год.) х 9 місяців) = 25175,25
грн. ; 25175,25 грн. (за 9 міс.)+ (за 17 днів
вересня 2014 року х 93,19 грн. (за день) = 1584,23
грн.) = 26759 грн. 48 коп.

Вирішуючи питання про стягнення
моральної шкоди відповідно до ст.2371
КЗпП України, апеляційний суд
приходить до висновку, що порушення
законних прав позивача з вини
відповідача внаслідок незаконного
звільнення з роботи позивача, призвели
до моральних страждань, погіршенню
матеріального стану, нервових
переживань. Позивачу була заподіяна
моральна шкода, а тому з врахуванням
характеру та обсягу заподіяних
позивачу моральних страждань,
тривалості негативних наслідків
морального характеру, ступені вини
відповідача та обставин справи, а також
виходячи із засад розумності,
справедливості та виваженості,
апеляційний суд вважає, що розмір
морального відшкодування позивачу
належить визначити в сумі 800 грн., а тому
позовні вимоги в частині стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
процесуального та матеріального права,
а тому рішення суду підлягає
скасуванню, з ухваленням нового
рішення про поновлення ОСОБА_5 на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу і часткове
задоволення вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в сумі
766,8 грн., зокрема, за розгляд в суді
першої інстанції - 511,2 грн ( з них 243,6 грн
- позовні вимоги немайнового характеру
та 267,6 грн позовні вимоги майнового
характеру) та 255,6 грн - за розгляд справи
в апеляційній інстанції (511,2 грн : 2 = 255,6
грн), всього 511,2 грн + 255,6 грн. = 766,8 грн.

Керуючись ст. 88, 303, 307, 309 ч.1 п. 4, ст.313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 лютого 2014
року скасувати.

Позов ОСОБА_5 до
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігів про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково,
поновивши їй строк звернення до суду.

Поновити ОСОБА_5 на посаді сторожа
матеріального складу у
Квартирно-експлуатаційному відділі
м.Чернігів з 01 грудня 2013 року.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Чернігів на користь ОСОБА_5 26
759,48 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу з 01.12.2013 року по
17.09.2014 року ( утримавши з цієї суми
податки та інші обов'язкові платежі) та
800 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Чернігів на користь держави
766,80 грн. судового збору за наступними
реквізитами: розрахунковий рахунок №
0002 (код бюджетної класифікації
22030001), отримувач - УДК у м. Чернігові/ м.
Чернігів/ 22030001, , банк
одержувача - ГУДКСУ у Чернігівській
області, МФО 853592.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: