ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Горелкіної Н.А.,
Суддів:Євграфової Є.П., Завгородньої
І.М.,Журавель В.І., Ізмайлової
Т.Л.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, про визнання права власності та
виділ частки із спільного майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 19 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 26 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до
Орджонікідзевського міського суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_7, про визнання права власності та
виділ частки із спільного майна
подружжя, посилаючись на те, що з 18
жовтня 2003 року до 02 листопада 2009 року
вона знаходилась з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі. Рішенням
Орджонікідзевського міського суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2009 року шлюб розірвано.

За спільні кошти за договором
купівлі-продажу від 27 березня 2008 року
на ім'я відповідача ними придбано
квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначала, що їй належить 1/2
частина спільної сумісної власності,
однак користуватись квартирою вона не
може, бо відповідач створив нову сім'ю,
чинить перешкоди в користуванні, тому
звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26 травня
2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Здійснено виділ Ѕ частки належної
ОСОБА_6 із вищезазначеної квартири,
стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію її Ѕ частки
квартири у розмірі 42 940,00 грн. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати ухвалені судові рішення
першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що спірна квартира є об'єктом
спільної сумісної власності, спільне
користування квартирою неможливе
внаслідок розірвання шлюбу та перешкод
з боку відповідача, виділ в натурі
частки позивача у квартирі також є
неможливим, а строк позовної давності
позивачем не пропущено, оскільки
початок перебігу позовної давності для
вимог про поділ спільного майна
подружжя, шлюб якого розірвано,
обчислюється не з дати прийняття
постанови державного органу РАЦС чи
дати набрання рішенням суду законної
сили, а від дня, коли один з
співвласників дізнався або зміг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Проте, повністю з такими висновками
судів попередніх інстанцій погодитися
не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 18 жовтня 2003
року до 02 листопада 2009 року сторони
знаходились в зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з
матір'ю.

Рішенням Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від 23
вересня 2009 року шлюб розірвано.

В період шлюбу, за спільні кошти
подружжя за договором купівлі - продажу
від 27 березня 2008 року вони придбали
квартиру АДРЕСА_1, яку зареєстрували на
ім`я відповідача.

Після розірвання шлюбу сторони не
здійснювали поділ спільного майна у
тому числі і квартири.

До грудня 2013 року у позивача з
відповідачем суперечки відносно
спільного користування квартирою не
виникали, однак, зі створенням нової
сім'ї, відповідач змінив замки на
вхідних дверях, чим змусив позивача у
грудні 2013 року звернутися з заявою до
міліції. Зазначена обставина
підтверджена висновком органів
міліції від 30 грудня 2013 року за
матеріалами перевірки заяви ОСОБА_6 про
позбавлення доступу до квартири.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно до ч. ч. 1, 4 зі ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
власності подружжя, ділиться між ними
в натурі. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року
роз'яснено, що вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з`ясовувати джерело і час його
придбання.

За таких обставин, суд першої та
апеляційної інстанцій, у порушення
вказаних вимог закону, не звернув уваги
на те, що ОСОБА_6 фактично звернулась до
суду з позовом про поділ майна подружжя
та стягнення на її користь грошової
компенсації замість її частки у праві
спільної сумісної власності на спірну
квартиру (ч. 4 ст. 71 СК України), у зв'язку
з чим не визначився з характером
спірних правовідносин та помилково
застосував до них ст. 364 ЦК України, яка
не підлягає застосуванню, не з`ясував
фактичні обставини справи, а саме за
які кошти була придбана спірна
квартира та чи може вона бути спільним
майном подружжя, у зв'язку з чим прийшов
до передчасного висновку щодо
задоволення позовних вимог

За таких обставин, визнати ухвалені
судові рішення законними і
обґрунтованими не можна, тому вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського міського
суду Дніпропетровської області від 19
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 26
травня 2014 року, скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня Т.Л. Ізмайлова