АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-796/1879 Головуючий у 1 інстанції - Куренков Є.С.
2014 рік Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д .

при секретарі Охневській Т.В .

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_1, третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності на квартиру та виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом та вказувала, що за договором позики укладеного з ОСОБА_3 вона передала останній гроші в сумі еквівалентній 36 100 доларам США з кінцевим строком повернення позики до 10 квітня 2012 року. На забезпечення виконання умов договору позики вони уклали також договір іпотеки відповідно до якого відповідачка передала в іпотеку належну її квартиру АДРЕСА_1. Проте, умови договору позики відповідачка не виконує та станом на квітень 2011 року допустила заборгованість,яка з урахуванням пені становить 776 763 грн. Посилаючись за зазначені обставини та після уточнення своїх вимог позивачка просила визнати за нею право на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок виконання ОСОБА_3 зобов'язань за договором позики, стягнути залишок заборгованості та виселити відповідачів з квартири.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1,стягнуто на її користь 457 991 грн. в рахунок повернення позики та пені та виселено відповідачів в цієї квартири.

Не погодившись з рішенням суду відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове законне рішення .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, зокрема, що порушення судом процесуального права полягає в тому, що ОСОБА_1 не є відповідачем по даній справі і судом не була винесена ухвала про заміну відповідача, суд безпідставно прийняв до розгляду уточнені позовні вимоги заявлені до ОСОБА_1 Порушення матеріального права полягає в тому, що суд не врахував можливість врегулювання спору у досудовому порядку та відсутність вимоги позивачки про виселення та сплату боргу в добровільному порядку.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 2 липня 2013 року рішення суду першої інстанції від 16 жовтня 2012 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру та виселення з неї скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2. в позові про визнання права власності на квартиру та про виселення. Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_2 коштів залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року рішення Апеляційного суду від 2 липня 2013 року скасовано,справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував та просив відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_1 та їх представник в судове засідання не з'явилися. Про місце та час розгляду справи, відповідно до ст.ст.74.76 ЦПК України, повідомлені належно, причини неявки в судове засідання не повідомили.

В судовому засіданні 12 лютого 2014 року представник відповідачів приймала участь та надавала свої пояснення. Справа в цей день була фактично розглянута по суті, але судовий розгляд було відновлено і після з'ясування додаткових питань, по справі оголошено перерву для надання представником відповідачів даних про ринкову вартість спірної квартири станом на теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін, або інших осіб,які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.,а згідно статті 39 цього Закону визначено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що з урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,14 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в позику 287690 грн., що еквівалентно на момент укладення договору 36100 доларів США та зобов'язалася повернути зазначені кошти у строк до 10 квітня 2012 року.

З метою виконання зобов'язання за договором позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 14 квітня 2011 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

У п. 2.3 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається одним із наступних способів: в порядку позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за основним договором; продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу); на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; іншими способами не забороненими чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.4 договору іпотеки іпотекодержатель обирає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки на власний розсуд.

В зв'язку з невиконанням боржником умов договору позики у неї утворилася заборгованість в розмірі 776 763 грн., з яких 287 690 грн. - основна заборгованість та 489 073 грн. - пеня.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з його доведеності та того,що відповідач ОСОБА_3 в установлений договором позики борг не повернула,в той час як умовами договору іпотеки передбачено її право набути право власності на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. За таких обставин, суд вважав, що відповідно дост. 37 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі договору іпотеки наявні правові підстави для визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та стягнення заборгованості за договором позики,яка перевищує заставну вартість переданого в іпотеку майна та виселення відповідачів із спірної квартири.

Такі висновки суду зроблено на підставі поданих сторонами доказів та заперечень, яким дана правильна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

Судом повно та всебічного з'ясовані обставини справи, та застосовані правові норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Не спростовують правильність висновків суду доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не дотримано позасудовий порядок вирішення спору про виселення, з огляду на таке.

Статтею 40 Закону «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічна позиція викладена в статті 109 ЖК України.

Тобто, законодавець чітко передбачив обов'язкову процедуру повідомлення мешканців про виселення лише в порядку застосування позасудового врегулювання на підставі договору.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була обізнана про наявність такої вимоги з 1 серпня 2012 року, а 29 березня 2013 року подали до ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві заяви, в яких повідомили про добровільне виконання рішення в частині їх виселення.

Згідно акту державного виконавця Дарницького ВДВС м. Києва від 2 квітня 2013 р. виконавче провадження в частині виселення відповідачів закрито.

Не заслуговують також на увагу та не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про порушення судом порядку залучення ОСОБА_1 в якості відповідача.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за заявою позивача, не припиняючи розгляд справи, залучає до справи співвідповідача.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що окрім ОСОБА_3 в спірній квартирі проживає і ОСОБА_1 Оскільки рішення в частині виселення стосується прав та обов'язків ОСОБА_1 позивачем було уточнені позовні вимоги в частині залучення до справи співвідповідача та про її виселення.

Законом чітко не передбачено форму заяви про залучення іншого відповідача та обов'язок суду постановити ухвалу про залучення іншого відповідача.

Відповідно до ст. 293 ЦПК ОСОБА_1 ухвалу суду про залучення її до участі в справі в якості відповідача не оскаржила.

У зв'язку з наведеним, неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи,ці доводи не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді