У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Маляренка А.В., Писаної Т.О., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства «Закрапаттяобленерго» в
особі Ужгородського міського району
електричних мереж про визнання
недійсним пункту договору про
користування електричною енергією,
за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Закарпаттяобленерго» на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 15 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 20
лютого 2009 року між ним та Публічним
акціонерним товариством
«Закрапаттяобленерго» в особі
Ужгородського міського району
електричних мереж (далі - ПАТ
«Закрапаттяобленерго» в особі
Ужгородського МРЕМ) укладено договір №
04-9427 про користування електричною
енергією за адресою: квартира АДРЕСА_1.

Пунктом 18 зазначеного договору сторони
передбачили, що у разі наявності
заборгованості на час укладення
договору, сторони погоджують графік її
погашення та умови обов'язкової сплати
поточних платежів. Заборгованість
станом на 19 лютого 2009 року склала 19 579
грн 58 коп.

Оскільки вказана сума заборгованості
належним чином не підтверджена, при
підписанні договору позивач не звернув
увагу на зміст п. 18 договору, у
зв'язку з наявністю перешкод з боку
сусідки він тривалий час не може
проживати у вказаній квартирі і
відповідно не споживає електричну
енергію, тому просив визнати недійсним
п. 18 договору від 20 лютого 2009
року № 04-9427.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 05
травня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 15 липня

2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 05 травня 2014 року скасовано,
позов задоволено. Визнано недійсним п.
18 договору від 20 лютого 2009 року № 04-9427
про користування електричною енергією,
укладений між ОСОБА_6 та ПАТ
«Закрапаттяобленерго» в особі
Ужгородського МРЕМ.

У касаційній скарзі ПАТ
«Закрапаттяобленерго», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга має бути задоволена
частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судом не дотримано.

Встановлено, що 20 лютого 2009 року між
ОСОБА_6 та ПАТ
«Закрапаттяобленерго» в особі
Ужгородського МРЕМ укладено договір
про користування електричною енергією
№ 04-9427 за адресою: квартира
АДРЕСА_1 (а. с. 7−?8).

Пунктом 18 вказаного договору сторони
погодили, що заборгованість ОСОБА_6
станом на 19 лютого 2009 року склала 19 579
грн 58 коп.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6
керувався ст. 19 Конституції України,
згідно з якою правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 04
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 03
квітня 2013 року, стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ
«Закрапаттяобленерго» в особі
Ужгородського МРЕМ заборгованість за
спожиту електричну енергію у розмірі 19
579 грн 58 коп. (а. с. 3−?6).

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позов, апеляційний суд
керувався тим, що умови п. 18 договору
про користування електричною енергією
в силу ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів» є несправедливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», якщо
положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про захист прав споживачів» права
споживача вважаються в будь-якому разі
порушеними, якщо будь-яким чином (крім
випадків, передбачених законом)
обмежується право споживача на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про відповідну продукцію

Дійшовши висновку, що умова п. 18
договору про користування електричною
енергією від 20 лютого 2009 року № 04-9427 є
несправедливою, вказаний пункт
договору не містить інформації про
складові частини заборгованості, що в
силу ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 215 ЦК України є
підставою для визнання пункту
недійсним, апеляційний суд вийшов за
межі позовних вимог.

Суд залишив поза увагою, що позивачем
фактично оскаржується розмір
заборгованості з оплати за спожиту
електроенергію, що стягнута рішенням
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 04
грудня 2012 року, яке набрало законної
сили.

При цьому доказів звернення споживача
до ПАТ «Закрапаттяобленерго» за
наданням розрахунку заборгованості чи
підписання позивачем договору із
застереженням щодо суми
заборгованості не надано.

Суд вийшов за межі позовних вимог,
рішення апеляційного суду не може
вважатися законними й обґрунтованими,
тому відповідно до ст. 338 ЦПК України
має бути скасоване з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Закарпаттяобленерго» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 15 липня
2014 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська