Провадження №2/200/3170/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді Шевцової Т.В.

при секретарі - Южаковій В.А.

за участі прокурора - Усенко Д.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відпоповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - Ровної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини та відібрання її від батька -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась із вищезазначеним позовом до відповідача та просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за адресою: АДРЕСА_1, відібрати малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 від його батька ОСОБА_3 за місцем його фактичного перебування та передати його матері - ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 квітня 2013 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 року народила сина ОСОБА_8. Після народження дитини чоловік умовив її пожити разом з його батьками, задля їх допомоги у вихованні дитини, проте у дійсності матір його чоловіка постійно була роздратованою, забороняла їй давати дитині грудне молоко, висловлювалась проти хрещення дитини, посилаючись на те, що в секті, де вона перебуває, інші правила. Проживали з батьками чоловіка за адресою: АДРЕСА_2, де в даний час примусово утримується її чоловіком дитина. До дитини її не допускають, не дозволяють виконувати материнські обов'язки, піклуватись про дитину та спілкуватись з нею, годувати її грудним молоком, внаслідок чого у неї воно зникло. З 09.06.2014 року вона не мешкає з чоловіком, саме в це день, в момент, коли вона годувала дитину грудним молоком, до кімнати увійшли чоловік, його матір та невідомі їй особи, які примусово, фізично відірвали дитину від грудей та сказали їй, що за правилами секти не можна годувати дитину материнським молоком. Внаслідок протиправних дій вказаних осіб вона почала голосно плакати, тому вони викликали швидку медичну допомогу з психіатричної лікарні, яка на диво швидко прибула та відвезла її до психіатричної лікарні, де її утримували 3 тижні. З лікарні її виписали з випискою, що вона не є психічно хворою, але за час перебування в лікарні молоко зникло. За цей час чоловік переоформив карту соціальних виплат на себе, тобто шахрайським шляхом заволодів державними грошима, які були надані для догляду за дитиною, а також викрав та користувався її грошима, що знаходились на зарплатній та кредитній картці. Після повернення з лікарні в помешкання чоловіка її в квартиру не пустили, до дитини не допускають, бачила її лише декілька разів по 10 хвилин, після чого її виштовхують з квартири. Тривалий час її чоловік був не працевлаштований, вживав алкогольні напої, тому вона була єдиним годувальником в сім'ї, оскільки має постійну роботу у державному закладі, а саме лаборантом в КЗ «Дніпропетровський міський пологовий будинок №1». Оскільки її чоловік має судимість, тому при укладенні шлюбу він взяв її прізвище. Наразі мешкають окремо, вона мешкає у власній квартирі АДРЕСА_1, яка обладнана всім необхідним для виховання та проживання дитини. Дитина зареєстрована за адресою її проживання. Зазначає, що для догляду за дитиною вона має право взяти відпустку строком на три роки. На її думку, чоловік не може займатись вихованням дитини, оскільки у дійсності цим займається його матір, яка неврівноважена, настроює дитину проти неї. З чоловіком спільно набутого майна не має. Його дії по самовільному відібранню дитини та забороні годувати її материнським молоком свідчать про нехтування інтересами дитини, що є підставою для відібрання дитини та передачі її матері.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на аморальність поведінки позивача, відсутність материнських навичок, відсутність зв'язку з дитиною.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на те, що підстав для відібрання дитини від матері не має, нормами національного та міжнародного права утверджено принцип проживання дитини разом з матір'ю, окрім виключних випадків, які в даному випадку не встановлені. На думку представника третьої особи, житло матері відповідає усім необхідним вимогам дитини, позивач добре характеризується, працевлаштована, тому має змогу утримувати дитину, доглядати за нею та виховувати її.

Прокурор в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, вважаючи, що відповідач протиправно та самовільно віддібрав дитину у матері, що неприпустимо.

Заслухавши думку сторін по справі, вислухавши допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, сторони по справі перебувають у шлюбі, від якого мають дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно паспортних даних, позивач зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1, яка відповідно свідоцтва про право власності від 21.11.2003 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2011 року належить їй на праві власності.

З 25.10.2010 року позивач працює в КЗ «Дніпропетровський міський пологовий будинок №1» на посаді лаборанта клініко-діагностичної лабораторії, що підтверджено копією трудової книжки.

За місцем роботи позивач характеризується позитивно, як вдумливий, уважний, старанний, поважний працівник, який постійно підвищує свій професійний рівень (характеристика погоджена головним лікарем КЗ «Дніпропетровський міський пологовий будинок №1» ОСОБА_9.).

В судовому засіданні встановлено та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує додаткового доведення факт відібрання відповідачем 09.06.2014 року дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 від матері та утримання його за місцем фактичного проживання відповідача - АДРЕСА_2, де він проживає разом з матір'ю ОСОБА_10 та братом.

За даним фактом позивач 10.07.2014 року звернулась до райвідділку міліції та 24.07.2014 року Бабушккінським РВ ДМУ ГУМВС України в Д/о надано відповідь, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 за наслідками перевірки звернення було попереджено про недопустимість чинення перешкод матері в спілкуванні з дитиною та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

03.09.2014 року на запит Управління служби у справах дітей Бабушкінської районної в м.Дніпропетровську ради, Комунальним закладом «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» надано розгорнуту відповідь, по вивченню якої судом встановлено такі обставин:

- батько дитини ОСОБА_3, 1989 року народження, безпосередньо до лікаря-педіатра не звертався, оскільки щомісяця на прийом звертається бабуся дитини ОСОБА_10 (мати відповідача);

- профілактичні щеплення дитини не проводяться у зв'язку з особистими переконаннями батька дитини за заявою, наданою ним 14.08.2014 року;

- разом з цим, 14.08.2014 року матір'ю дитини - позивачем, надано письмову згоду на щеплення дитини;

- 21.07.2014 року та 08.08.2014 року по виходу дільничних медичних сестер за адресою проживання дитини встановлено, що батько не допускає матір до дитини;

- 18.08.2014 року відбулось останнє амбулаторне відвідування бабусею, яка рекомендації лікарів виконує, крім проведення профілактичних щеплень.

Згідно листа Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 17.07.2014 року, дитина ОСОБА_6, 09.05.2014 року виховується без матері, оскільки остання перебуває на лікуванні у КЗ «Дніпропетровська обласна психіатрична лікарня», тому її доглядом та вихованням займається бабуся ОСОБА_10, 1968 року народження, оскільки батько дитини працює. Крім того, в.о. головного лікаря ОСОБА_11. зазначено, що батько дитини та бабуся не допускають матір до дитини, тому підлягає вирішенню питання взяття дитини на облік в управлінні - службі у справах дітей, як такої, що опинилась у складних життєвих умовах.

Висновком Бабушкінської районної в м.Дніпропетровську ради від 08.08.2014 року рекомендовано визначити місце проживання дитини ОСОБА_6, 2014 року народження разом з матір'ю, у володінні якої знаходиться квартира АДРЕСА_5, де існує електро, водо - постачачення, прибрано, затишно, є необхідні меблі, в тому числі і дитячі, іграшки, побутова техніка.

Згідно епікризу з історії хвороби позивача КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», з 09.06.2014 року по 03.07.2014 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом легкі психічні розлади та розлади поведінки, викликані післяродовим періодом, нагляду психіатра не потребує.

Відповідно довідки Управління інформаційно-аналітичного забезпечення при ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.11.2014 року, відповідач у 2006 року притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України, проте 25.07.2006 року був звільнений від відбування покарання із застосуванням заходів виховного характеру.

У відповідності до довідки ТОВ «Охоронне агентство Ніка» відповідач працевлаштований охоронцем з 23.04.2014 року.

Допитана в судовому засіданні з боку позивача свідок ОСОБА_12 пояснила, що працює професійним журналістом телеканалу, знімала на прохання працівників пологового будинку сюжет щодо відібрання відповідачем дитини від матері, здійснювала вихід за адресою проживання відповідача, проте в квартиру її ніхто не пустив, тому вимушена була спілкуватись з відповідачем за місцем його роботи, де відповідач оговорював свою дружину, не бажав з нею спілкуватись.

Допитана в судовому засіданні з боку позивача свідок ОСОБА_13 пояснила, що працює лікарем, супроводжувала вагітність позивача, ніяких нарікань на неї не має, оскільки усі її рекомендації та настанови позивач виконувала, чоловік жодного разу на прийом не приходив, позивач відмовилась перебувати на стаціонарі в лікарні, оскільки вважала, що чоловік почне її зраджувати. Дитина народилась здорова, позивач алкогольних напоїв не вживала підчас вагітності, проте палила.

Допитані в судовому засіданні з боку позивача свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що позивача знають близько чотирьох років як емоційну людину, проте проблем психіатричного характеру за нею не помічали, роботу виконувала якісно та швидко вчилась, з повагою ставилась до оточуючих.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що відповідач не допускає матір до дитини, оскільки вважає, що вона може їй нашкодити, хвора та не врівноважена, про що відповідач їй повідомив особисто. Відповідача з дитиною ніколи не бачила, вважає, що його коло інтересів зовсім інше та дитина його не цікавить, оскільки він або працює або знаходиться в роз'їздах. Умови проживання дитини у бабусі та батька недостатні, оскільки душ знаходиться на кухні, в квартирі постійно знаходяться сторонні люди - друзі відповідача та його колишня співмешканка, позивача на поріг квартири не пускають.

Згідно пояснень відповідача та його представника, у випадках роботи відповідача, дитину доглядає матір відповідача, вважають позивача неспроможною виконувати материнські обов'язки, оскільки долею дитини вона не цікавиться, перестала приходити до квартири та телефонувати, не цікавиться чим годують дитину.

Допитаний в судовому засіданні свідок з боку відповідача ОСОБА_17 пояснив, що знайомий з ОСОБА_10, з якою бачиться на богослужінні в церкві «Двері в небо» ДК «Дніпропрес», де декілька разів також бачив і позивача, одного разу у стані алкогольного сп'яніння.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_10, яка є свекрухою позивача та матір'ю відповідача пояснила, що після укладення шлюбу сторони по справі проживали у квартирі позивача, де зловживали спиртними напоями, дійсно водила невістку у церкву, аби розкаялась, з її сином постійно свариться, в квартирі у невістки не прибрано, на родах вона себе вела неадекватно, в перший день відмовилась годувати дитину, взагалі вважає її неврівноваженою. Після пологів позивач багато спала, оскільки приймала знеболювані ліки після кесаревого розтину, до сина любові не проявляла, підчас вагітності хотіла робити аборт або відмовитись від дитини, годуючи груддю дитину продовжувала палити, дитина постійно плакала, не набирала вагу. 09.06.2014 року вони посварились, оскільки позивач відмовлялась годувати дитину, після чого позивач вирішила піти з їх помешкання, вела себе неадекватно, тому вона визвала швидку допомогу з психіатричної лікарні, яка і забрала позивача на лікування. Після виходу з лікарні позивач не проявляла інтересу до дитини, забрала речі з квартири, про дитину навіть не спитала, відразу стала позиватись до суду. Дитиною наразі опікується батько (відповідач) та вона сама, коли відповідач працює, дитина вже похрещена без позивача, оскільки остання не має права бути присутньою на церемонії хрещення. Наразі боїться залишати дитину з матір'ю, оскільки вважає її хворою та небезпечною. Придбанням усього необхідного для дитини займається вона, використовуючи для цього кошти з соціальної картки.

Свідок ОСОБА_18 з боку відповідача пояснила, що знає позивача близько 1 року 8 місяців як неврівноважену особу, яка багато палить, не бажає приділяти багато часу дитині, погано його годує, а іноді і відмовлялась годувати дитину. В її присутності ані батько дитини, ані свекруха не забороняли позивачеві годувати дитини материнським молоком, батько дитини працює за графіком по добам, тому може прийти додому і вночі, дитиною в більшості займається свекруха, тому що батько дитини працює для її утримання.

Свідок ОСОБА_19 з боку відповідача в судовому засіданні зазначила, що позивач годувала дитину грудним молоком коли палила, недогодовувала, тому вона купувала і привозила суміші дитині, в день, коли позивача госпіталізували до лікарні вона була присутня та бачила як мати відповідача дзвонила у швидку допомогу, оскільки позивач вела себе агресивно, посварилась з чоловіком.

Допитаний в якості свідка брат відповідача ОСОБА_20 пояснив, що до укладення шлюбу ОСОБА_1 зловживала спиртними напоями, багато палила, а після народження дитини не приділяла їй /дитині/ увагу, не готувала їжу, дивилась серіали увесь день, не прибирала в помешканні, агресивно ставилась до свекрухи та чоловіка через ревнощі, до дитини агресії не проявляла, лише на словах.

Згідно зі ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР N 789-XII від 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зважаючи на ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 ст.19 СК України встановлено, що суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ч.2. ст. 163 Сімейного кодексу України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Положення ст.ст. 11,12, 14 ЗУ "Про охорону дитинства" передбачають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При здійсненні повноважень щодо захисту прав дитини службі у справах дітей слід мати на увазі, що законодавством України не передбачено будь-якої іншої процедури вилучення дитини із сім`ї, крім відібрання на підставі рішення суду, органу опіки та піклування чи прокурора у відповідності до вимог статті 170 СК України та пункту 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач змінив місце проживання дитини без згоди матері, оскільки позивач та дитина зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, міжнародними нормами права та звичаєм закріплено пріоритетність принципу проживання дитини з матір'ю.

Суд критично ставиться до суджень свідків з боку відповідача щодо неможливості виховання дитини матір'ю, так як остання на обліку ані у нарколога, ані у психіатра не перебуває, підчас судових засідань негативних рис характеру, які б унеможливлювали виховання власної дитини, не виявила, офіційно працевлаштована та має у власності придатне для проживання дитини житло, даний позов ініційований через конфлікт з відповідачем та його матір'ю, за ініціативою якої дитину було відібрано від матері, шляхом поміщення останньої до психіатричного закладу, сторони не мають наміру проживати разом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 169, 179, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його матір'ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Відібрати малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від його батька ОСОБА_3 та передати його матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення в частині відібрання дитини допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено шляхом подвчі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя /підпис/ Т.В.Шевцова

З оригіналом згідно

Суддя Бабушкінського районного суду

м.Дніпропетровська Т.В.Шевцова