Справа № 463/455/14 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/1955/14 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Кабаля І.І., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_2, прокурора Лящука Т.І., представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни МОЗ України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відміну наказів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить ухвалити рішення, яким поновити строк звернення до суду з позовом щодо поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, як такий, що пропущений з поважних причин, відмінити накази відповідача № 19 від 28.02.2013 року та № 35 від 08.05.2013 року, якими на неї накладено дисциплінарне стягнення, а саме оголошено догану за прогул, відмінити наказ ДУ «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни МОЗ України» № 42-вк від 17.10.2013 року «Про звільнення ОСОБА_2.», поновити її на раніше займаній посаді - препаратора лабораторії екологічних проблем людини у ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах з 1998 року на посаді препаратора лабораторії екологічних проблем людини, є матір'ю двох синів, один з яких інвалід з дитинства, і вона єдина годувальниця в сім'ї. Крім того, позивач спеціаліст з вищою освітою, трудовим стажем 35 років, має звання «ветерана праці», протягом 15 років бездоганно виконувала свої обов'язки в ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України». 15.02.2013 року лаборант ОСОБА_4 образила її, безпідставно обізвавши аферисткою, після чого вона написала скаргу керівництву. Внаслідок такої реакції позивача очікували дисциплінарні стягнення, на її думку як помста. А саме 28.02.2013 року та 08.05.2013 року установою видано накази № 19 та № 35 відповідно про оголошення їй догани за прогули, хоча це не відповідало дійсності, так як свою роботу вона виконала бездоганно. Звертає увагу на шкідливі умови роботи, внаслідок чого в позивача вкрай незадовільний стан здоров'я, вона приймає сильнодіючі ліки, періодично перебуває на лікуванні. 16.10.2013 року вона подала заяву про надання їй відпустки, яку директор не підписав, а натомість 17.10.2013 року відбулося засідання профкому з питання звільнення її з роботи згідно з п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Подання не підтримав жоден член засідання профспілки, однак всупереч такому рішенню, всупереч закону, який забороняє звільняти жінок, що є матерями дітей інвалідів з дитинства, відповідачем винесено наказ № 42-вк від 17.10.2013 року «Про звільнення ОСОБА_2.». За таких обставин вважає, що наказ підлягає скасуванню, а вона поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також просить поновити строк на звернення до суду, як такий, що пропущений з поважних причин, оскільки з 28.10.2013 року до 11.11.2013 року вона перебувала на лікуванні.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вважає його незаконним. Вказує, що районний суд не взяв до уваги поважність пропуску скаржником строку на звернення. Звертає увагу, що районним судом не взято до уваги довідку про перебування у лікаря 25.02.2013 р. та Акту перевірки Державною Інспекцією праці. Окрім того зазначає, що як відповідачем так і судом не враховано попередньої роботи працівника, а також того факту, що скаржниця пропрацювавши у відповідача більше 15 років не мала жодної догани та інших претензій щодо своєї роботи, а також того, що вона є єдиним годувальником у сім'ї та матір'ю сина, що є інвалідом з дитинства. Крім того, на засіданні профкому 17.10.2013р., на якому ставилось питання щодо її звільнення з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП, члени профспілки виразили позицію незгоди на звільнення ОСОБА_2

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, прокурора Лящука Т.І., представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 1998 року по 17.10.2013 р.

Згідно наказів відповідача від 28.02.2013р. № 19 та від 08.05.2013р. № 35, за порушення трудової дисципліни позивачу було оголошено догани, а саме за відсутність на роботі 25.02.2013 року протягом 4 годин 25 хвилин, спізнення на роботу 22.04.2013 року на 1 год. 15 хв., самовільне залишення роботи 24.04.2013 року за 1 год. 30 хв., і 25.04.2013 року за 1 год. 15 хв. до закінчення робочого часу (а.с. 15, 19).

19 вересня 2013 року за вхідним № 35 виборний орган первинної профспілкової організації ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» отримав подання від директора - ОСОБА_5 про звільнення ОСОБА_2 з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 29).

Згідно протоколу первинної профспілкової організації ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» №9 від 17 жовтня 2013 року дане подання одноголосним рішенням не було підтримане (а.с. 6).

Наказом ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» від 17.10.2013р. № 42 - вк, ОСОБА_2 звільнено з роботи препаратора лабораторії екологічних проблем людини за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.25).

Посадовою інструкцією препаратора лабораторії екологічних проблем людини, передбачені посадові обов'язки ОСОБА_2, згідно яких вона доглядає за лабораторними тваринами, одержує корми, готує їжу для лабораторних тварин, підтримує належний порядок у клітках віварію; щоденно інформує відповідального за віварій наукового співробітника ОСОБА_6 про стан і забезпечення лабораторних тварин; слідкує за порядком у Віварії (миє вікна, підлоги, регулярно стирає пил), дизенфікує приміщення, клітки та посуд для кормління тварин; здіяйснює необхідні підготовчі роботи для виїзних робіт по відбору проб атмосферного повітря, грунту, води, продуктів харчування, сечі та калу; систематично виносить сміття; виконує інші допоміжні роботи згідно вказівок керівника лабораторії та відповідальних виконавців НДР; сумлінно виконує правила охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежного захисту та внутрішнього трудового розпорядку.

Як встановлено матеріалами справи із зазначеною інструкцією позивачка була ознайомлена належним чином, про що свідчить її підпис (а.с. 30).

Відповідно до ст. 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів дисциплінарного стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Дана норма надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цієї підстави слід врахувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» із відповідними змінами, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 районний суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог та пропущення строку на оскарження наказів №19 від 28.02.2013 р., №35 від 08.05.2013р. про оголошення догани.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо не підтримання членами профспілкової організації ДУ «ЛНДІЕГ МОЗ України» її звільнення, колегія суддів не бере до уваги, оскільки в протоколі №9 не наведено мотивів та обґрунтувань незгоди із звільненням ОСОБА_2

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Окрім того, допитаний в судовому засіданні як свідок - член профспілкового комітету ОСОБА_7 пояснив, що подання про звільнення ОСОБА_2 не було підтримане виключно зі співчуття до неї, як людини пенсійного віку.

Голова профспілкового комітету - ОСОБА_8 допитана як свідок в Апеляційному суді, підтвердила факти порушення позивачем трудової дисципліни, що підтверджується актом від 02.08.2013р., заяви ОСОБА_9 від 02.08.2013р., пояснювальної записки до цієї заяви та подання завідувача лабораторією екологічних проблем людини ОСОБА_10 (а.с. 122-125)

Також колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не навела поважних причин невиконання своїх посадових обов'язків по догляду за лабораторними тваринами в період перебування препаратора ОСОБА_11 на лікарняному з 10.09.2013 р. та не надала доказів щодо поважності порушень трудової дисципліни.

Колегія суддів не бере до уваги долучені в судовому засіданні пояснення членів ПК ДУ «Львівський НДІ ЕГ МОЗ України» з приводу мотивів відмови адміністрації Інститут у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2, оскільки такі не підписані всіма членами профспілкового комітету.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року колегія суддів не вбачає, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді І.І. Кабаль

Н.Л. Шумська