У Х В А Л А

Іменем України

11 вересня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Павліченко С.В.

при секретарі - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Іршавського районного суду
Закарпатської області від 04 березня 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу в
розмірі 61095,54 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
26.07.2006 року з відповідачем було
укладено кредитний договір №МКІWSE00001019,
за умовами якого ОСОБА_1 отримала
кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24.00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. В
порушення умов кредитного договору
ОСОБА_1 зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконала в
зв'язку з чим станом на 04.02.2014 року
заборгованість відповідача по даному
кредиту становить 61095,54 грн., з яких: 4862,74
грн. - заборгованість за кредитом; 225,00
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 23970,72 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 32037,07 грн.- пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Судовим
наказом від 07.08. 2008 року з відповідача
стягнуто 6949,78 грн., в зв'язку з чим
різниця становить 54145,76 грн., просить
стягнути з відповідача суму боргу та
541,46 грн. судових витрат.

Рішенням Іршавсьткого районного суду
Закарпатської області від 04 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
"ПриватБанк" подав апеляційну скаргу ви
якій просить рішення Іршавського
районного суду скасувати як таке, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
за недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Так на думку апелянта,
суд першої інстанції не взяв до уваги
що зобов'язання за кредитним договором
не виконані, а могли бути припинені у
разі оплати боржником 6949,78 грн. боргу
який існував станом на 07.08.2008 року,
однак боржник на той час
заборгованість не погасила, а тому
договір продовжував діяти.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала доводи
апеляційної скарги з підстав наведених
в ній просила рішення місцевого суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
представник апелянта, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Судоми першої інстанції
встановлено, що 26.07. 2006 року між
сторонами було укладено кредитний
договір №МКІWSE00001019, за умовами якого
ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000,00
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24.00 % на
рік на суму залишку заборгованості.

В порушення умов кредитного
договору ОСОБА_1 зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконувала, в зв'язку з чим судовим
наказом Іршавського районного суду від
07.08. 2008 року з відповідача стягнуто 6949,78
грн.

Згідно квитанцій №157 від 28.11.2008
року на суму 1000,00 грн., №157/1837/0 від 28.11.2008
року на суму 1000,00 грн., №34 від 05.01.2009 року
на суму 1000,00грн., №82/1878/07 від 28.01.2009 року
на суму 1000,00 грн., №106 від 28.01.2009 року, №907
від 18.03.2009 року, №13 від 28.05.2009 року на
суму 500,0 грн., №4506 від 30.05.2009 року,
відповідачем сплачено до відділу ДВС
7250,00 грн. Крім того, відповідачем
сплачено безпосередньо до ПриватБанка
3016,00 грн. - пені по квитанціях від 18.08.2008
на суму 847,00грн, 28.08.2008 на суму 500,00 грн.,
30.09.2008 на суму 814,00грн, 30.10.2008 на суму
855.00грн. Виконавчий збір до ДВС сплачено
в сумі 749,95 грн. по квитанціях №107 від
28.01.2009 на суму 699,95 грн., №4507 від 30.10.2009 на
суму 50,0 грн.

Загальна сума сплачена
відповідачем по виконавчому листу
складає 10 266,00 грн. Згідно довідки,
виданою відділом ДВС Іршавського
районного управління юстиції №05-11/463
від 03.03.2014, виконавчих документів на
виконанні у ДВС немає.

Встановлені судом першої
інстанції обставини підтверджено
матеріалами справи.

З дослідженого в апеляційному
суді справи 2-н-279 щодо стягнення з
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості в
розмірі 6949,78 грн. слідує, що судовим
наказом від 07 серпня 2008 року була
стягнута сума заборгованості за
кредитним договором кредитний договір
№МКІWSE00001019 від 26.07.2006 року, яка
складалась з 6841,44 грн. - заборгованості
за кредитом, 50,76 грн. - заборгованості по
процентам, 57,58 грн. - заборгованості по
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 549 ЦК України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч.2 ст. 550 ЦК України
проценти на неустойку не
нараховуються.

Якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, то відповідно до
ст. 1050 ЦК України він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

З квитанцій слідує, що відповідач
ОСОБА_1 сплачувала кошти в на рахунок
ДВС та Приватбанка як погашення
заборгованості по судовому наказу,
останній платіж відповідачка
здійснила 30.05.2009 року, за таких обставин
станом на 2009 рік перед Приватбанком
була погашена заборгованість стягнута
банком за судовим наказом, в тому числі
і по кредиту, а тому з 2009 року банк
безпідставно нараховував відсотки та
пеню.

З врахуванням наведеного,
розрахунок заборгованості ОСОБА_1
доданий до матеріалів справи не
відображає фактичної заборгованості
відповідача перед банком.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З огляду на наведене банк не довів
наявність заборгованості ОСОБА_1 перед
банком в розмірі 54145,76 грн.

У відповідності до ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З врахування викладеного суд першої
інстанції, ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.209,218,303,307,308,313,314,315,317,319 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 04 березня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: