Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЧУЖІ Ю.Г.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачів ОСОБА_4, про відшкодування
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних збитків та
зобов'язання вчинити дії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені
та в інтересах якого діє адвокат
ОСОБА_6, на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 6 березня 2013 р.,
-

в с т а н о в и л а :

25.08.2011 ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом про відшкодування шкоди до
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зазначивши третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідачів ОСОБА_4 Мотивував тим, що в
листопаді 2010 р. придбав автомобіль
«Mercedes-Benz 200 D», д/н НОМЕР_1, який належав
ОСОБА_3, за що заплатив ОСОБА_4, у якого
на той час знаходився автомобіль, суму,
еквівалентну 5000,00 дол. США. У свою чергу
ОСОБА_3 06.11.2010 видала довіреність на ім'я
позивача та на ім'я його сина ОСОБА_5 на
право керування автомобілем.
Організатором оформлення довіреності
був син ОСОБА_3 - ОСОБА_2 У грудні 2010 р. -
січні 2011 р. позивач ремонтував
автомобіль: замінив рульову колонку,
підшипники усіх ступиць, акумулятор,
колісні диски, здійснив ремонт
гальмівної системи, часткове
фарбування кузову, придбав домкрат,
аудіосистему тощо. На ремонт витратив
11159,00 грн, крім того, придбав поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності за
322,78 грн. На автомобілі їздив ОСОБА_5,
однак, на початку липня 2011 р. ОСОБА_2
забрав автомобіль у нього і відмовився
повернути витрачені на ремонт кошти, а
ОСОБА_3 анулювала довіреність. Оскільки
витрати на ремонт відповідачі не
відшкодовували, позивач заявив про
вчинення злочину і хоча у порушенні
кримінальної справи за ст. 190 КК
України, було відмовлено, під час
перевірки факт купівлі-продажу
автомобіля підтвердився. Діями
відповідачів позивачу завдано
матеріальної шкоди на суму 11481,78 грн, а
також завдано моральної шкоди,
компенсацію якої оцінює у 5000,00 грн, бо
вимушений був докладати зусиль для
з'ясування обставин, захисту своїх
прав, зазнав емоційної та душевної
травми і т.ін.

Посилаючись на ці обставини та на
положення ст.ст. 1166, 1167 ЦК України,
позивач просив стягнути на його
користь із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 солідарно у
відшкодування матеріальної шкоди 11481,78
грн, моральної шкоди - 5000,00 грн, витрати
на оплату правової допомоги в розмірі
1600,00 грн і судові витрати.

ОСОБА_3 20.09.2011 подала зустрічний позов
до ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди та зобов'язання
вчинити дії. Зазначала, що 23.04.2009
уповноважила ОСОБА_4 керувати належним
їй автомобілем «Mercedes-Benz 200 D», д/н НОМЕР_1,
і передала попередньо відремонтований
автомобіль цьому відповідачу. 06.11.2010 на
прохання ОСОБА_4 позивач уповноважив
керувати автомобілем також ОСОБА_5 і
ОСОБА_1 24.04.2011 позивач, бажаючи особисто
користуватися автомобілем, скасував
довіреність від 06.11.2010, а 01.07.2011
співробітники органів внутрішніх
справ вилучили у ОСОБА_5 автомобіль і у
відповідному протоколі зафіксували
пошкодження автомобіля: відсутність
антени, замка багажника, наявність
подряпин кузова, пошкодження бамперів.
Враховуючи, що з 23.04.2009 автомобіль
перебував у користуванні трьох
відповідачів, вони спільно завдали
позивачу матеріальної шкоди в розмірі
12374,00 грн. Крім того, відповідачі
безпідставно утримують у себе
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу і не віддають
позивачу, що унеможливлює експлуатацію
транспортного засобу.

Уточнивши після проведення судової
автотоварознавчої експертизи позовні
вимоги, посилаючись на ст.ст. 1166, 1190, 1192
ЦК України, позивач остаточно просив
стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5
солідарно на його користь у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн, компенсацію оплати за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків - 400,00 грн,
зобов'язати відповідачів передати
позивачу оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу марки
«Mercedes-Benz 200 D», 1988 року випуску, д/н
НОМЕР_1. Судові витрати ОСОБА_3 просила
покласти на відповідачів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 06.10.2011 зустрічний позов
прийнято до спільного розгляду з
первісним позовом. Рішенням цього ж
суду від 06.03.2013 у первісному позові
відмовлено, зустрічний позов -
задоволено: зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_1
і ОСОБА_5 передати ОСОБА_3 оригінал
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 200
D», 1988 року випуску, д/н НОМЕР_1; на
користь ОСОБА_3 стягнуто: солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5 у відшкодування
матеріальних збитків 14328,67 грн і 400,00 грн
витрат по оплаті за виготовлення звіту
про оцінку вартості матеріальних
збитків; з кожного з трьох відповідачів
- по 179,00 грн судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 19.06.2013
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1 у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн і 400,00 грн витрат по оплаті за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків скасовано, у
задоволенні цих вимог до ОСОБА_1
відмовлено, у решті рішення суду
залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 28.02.2014
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_5 у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн і 400,00 грн витрат по оплаті за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків скасовано, у
задоволенні цих вимог до ОСОБА_5
відмовлено, у решті рішення суду
залишено без змін.

У березні 2014 рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 оскаржив
ОСОБА_4, просить рішення скасувати.
Посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права щодо солідарної
відповідальності за завдану шкоду,
недоведеність позовних вимог,
пред'явлених до нього про
відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта адвоката ОСОБА_6,
який апеляцію підтримав, ОСОБА_2, який
вважає апеляцію необґрунтованою,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України за відсутності інших
учасників процесу, обговоривши доводи
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в сукупності, суд
приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).
Із урахуванням положень ЦПК України
щодо диспозитивності судового процесу,
апеляційний суд перевіряє рішення суду
першої інстанції в частині вирішення
зустрічного позову щодо ОСОБА_4

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України щодо відшкодування
шкоди у редакції, чинній на час
виникненні відповідних юридичних
фактів. За змістом ст.ст. 11-16, 22-23, 386, 1166,
1167, 1192 ЦК України, цивільно-правові
зобов'язання виникають із заподіяння
збитків (шкоди); власник управі
вимагати повного відшкодування
завданої йому винними неправомірними
діями чи бездіяльністю іншої особи
майнової та моральної шкоди.
Солідарний обов'язок виникає у
випадках, встановлених договором або
законом, зокрема у разі неподільності
предмета зобов'язання; у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо (ст. 541, ст. 543 ч. 1
ЦК України); особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим; за заявою
потерпілого суд може визначити
відповідальність осіб, які спільно
завдали шкоди, у частці відповідно до
ступеня їхньої вини (ст. 1190 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, особа на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору і
зобов'язана належно довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи,
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 06.03.2013 було вирішено первісний
та зустрічний позови, у первісному
позові було відмовлено, зустрічний
позов було задоволено (а.с. 143-147 т. 1). За
результатами розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_1 було 19.06.2013 ухвалено
рішення Апеляційного суду
Закарпатської області, яким апеляційну
скаргу ОСОБА_1 було задоволено
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_1 у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн і 400,00 грн витрат по оплаті за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків скасовано, у
задоволенні цих вимог до ОСОБА_1
відмовлено, у решті рішення суду
залишено без змін (а.с. 177-184 т. 1).
Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 28.02.2014 було
задоволено частково апеляційну скаргу
ОСОБА_5, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 06.03.2013 про
задоволення зустрічного позову ОСОБА_3
до ОСОБА_5 у частині солідарного
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у
відшкодування матеріальних збитків
14328,67 грн і 400,00 грн витрат по оплаті за
виготовлення звіту про оцінку вартості
матеріальних збитків скасовано, у
задоволенні цих вимог до ОСОБА_5
відмовлено, у решті рішення суду
залишено без змін (а.с. 25-31 т. 2).
Указаними судовими рішеннями були
встановлені преюдиційні факти і
обставини щодо сторін за первісним і
зустрічним позовами, які враховуються
за правилами ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що:

автомобіль «Mercedes-Benz 200 D», 1988 року
випуску, д/н НОМЕР_1, зареєстрований за
власником ОСОБА_3;

нотаріально посвідченою довіреністю
від 23.04.2009, виданою строком на три роки,
ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 керувати
автомобілем «Mercedes-Benz 200 D», д/н НОМЕР_1
(а.с. 28 т. 1);

аналогічною довіреністю від 06.11.2010,
виданою строком до 05.11.2013, ОСОБА_3
уповноважила ОСОБА_5 і ОСОБА_1 керувати
цим автомобілем (а.с. 7 т. 1);

нотаріально посвідченою заявою від
04.04.2011 ОСОБА_3 скасувала довіреність від
06.11.2010 (а.с. 29 т. 1);

сторонами установлений законодавством
порядок відчуження автомобіля не був
дотриманий, доказів укладення
належного договору, оплати товару,
зняття автомобіля ОСОБА_3 з реєстрації
у справі немає;

видача 06.11.2010 довіреності не потягла
настання правового наслідку у вигляді
переходу права власності на автомобіль
від ОСОБА_3 до іншої особи;

ОСОБА_3 на строк близько двох років
уповноважила ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5
користуватися автомобілем, при цьому,
технічний стан автомобіля на момент
його передачі в користування не
фіксувався, ніякі угоди, домовленості
щодо прав і обов'язків у зв'язку з
експлуатацією автомобіля, його
пошкодженням, ремонтом, покращеннями і
т.д. - не укладалися;

за висновком судової
автотоварознавчої експертизи від
23.11.2012 № 23/257 автомобілю були спричинені
пошкодження (пошкодження бамперів,
капоту, порогів, вм'ятини та подряпини
на лакофарбовому покритті трьох
дверей, задніх крил, розбиті решітка
радіатора, вітрове скло, відсутній
значок «Мерседеса» на кришці
багажника, вартість матеріальних
збитків за період користування
автомобілем трьома відповідачами з
23.04.2009 по 01.07.2011 в розмірі 14328,67 грн) (а.с.
109-121 т. 1).

Позивач ОСОБА_3 обґрунтувала свої
вимоги за зустрічним позовом тим, що з
23.04.2009 ОСОБА_4, ОСОБА_1 і ОСОБА_5
користувалися автомобілем «Mercedes-Benz 200
D», д/н НОМЕР_1, і спільно завдали їй
матеріальної шкоди в розмірі 12374,00 грн.
Крім того, відповідачі безпідставно
утримують у себе свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу і не
віддають позивачу, що унеможливлює
експлуатацію транспортного засобу.

Між тим, за змістом солідарного
обов'язку боржників, у т.ч., солідарної
відповідальності заподіювачів шкоди,
особи вважаються такими, що спільно
завдали шкоди, якщо вони завдали
неподільну шкоду взаємопов'язаним
сукупними діями або діями з єдністю
наміру. У справі немає доказів про
конкретну шкоду, завдану майну
позивачки ОСОБА_4 діями, що є
взаємопов'язаними, сукупними з діями
інших відповідачів за зустрічним
позовом, або поєднаними з такими діями
інших відповідачів одним наміром,
тривалістю, до того ж, близько двох
років.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3, розпорядившись своїми
цивільними правами на власний розсуд
(ст. 12 ч. 1 ЦК України), надала іншим
особам можливість тривалий час
користуватися її автомобілем. Щодо
посилання позивача на передачу
автомобіля у користування ОСОБА_4 у
справному стані, то по-перше, ремонтна
калькуляція від 21.04.2009 (а.с. 25 т. 1) не є
достатнім доказом належного
технічного стану автомобіля, по-друге,
це власне тільки випливає з положень
ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 316,
317, 319 ЦК України про те, що власність
зобов'язує, а власник відповідальний за
свої дії та не повинен діяти на шкоду
іншим, тому ОСОБА_3 зобов'язана була
належно утримувати свою власність
(джерело підвищеної небезпеки)
безвідносно до можливості подальшої
передачі її в користування.

Доказів спричинення саме ОСОБА_4
автомобілю пошкоджень, про які ставив
питання позивач, та установлених
висновком судової автотоварознавчої
експертизи у справі немає. Позивач не
надав доказів щодо часу спричинення
автомобілю конкретних пошкоджень та
пов'язаності таких саме з діями ОСОБА_4
У цьому сенсі висновок експертизи
відповідних фактів не встановлює і не
має значення як доказ щодо пред'явлених
до ОСОБА_4 вимог.

Позивач просив застосувати до ОСОБА_4
правила саме солідарної
відповідальності за завдану майнову
шкоду і питання про визначення його
відповідальності у частці відповідно
до ступеня його вини (ст. 1190 ч. 2 ЦК
України) - не ставив. Тож суд, зважаючи
на характер, фактичні підстави та
правове обґрунтування позову,
встановлені обставини справи, не має
підстав застосовувати до ОСОБА_4
правила про відповідальність у частці
відповідно до ступеня його вини.

Суд першої інстанції наведеного повною
мірою не врахував, правильно
встановивши обставини справи дійшов
невірного висновку про доведеність
зустрічного позову до ОСОБА_4 щодо
відшкодування майнової шкоди,
неправильно застосував норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, і ухвалив щодо
цього відповідача помилкове рішення
про солідарне стягнення з нього коштів.

Апеляція ОСОБА_4 не містить доводів на
спростування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимоги
про зобов'язання передати ОСОБА_3
оригінал Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2,
виданий 09.10.2010 р. Ужгородським ВРЕР ВДАІ
ГУМВС України в Закарпатській області
на автомобіль «Mercedes-Benz 200 D», 1988 року
випуску, д/н НОМЕР_1, тому підстав для
перегляду рішення суду в цій частині
немає. Водночас колегія суддів
констатує, що на час апеляційного
розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 06.03.2013 документ було повернуто
власнику автомобіля. Апеляційний суд
констатує, що ОСОБА_4 фактично оскаржив
рішення суду першої інстанції у
частині задоволення зустрічного
позову щодо нього і не наводив доводів
щодо незаконності рішення суду в іншій
частині, тож апелянт не має підстав
вимагати скасування рішення суду в
цілому.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК
України, в частині вирішення
зустрічного позову апеляцію щодо
скасування рішення суду про солідарне
стягнення з ОСОБА_4 коштів слід
задовольнити, у цій частині рішення
суду скасувати, у задоволенні цих вимог
зустрічного позову відмовити, у решті
рішення суду щодо зустрічного позову -
залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 308, ст. 309 ч.
1 п.п. 3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, від імені та
в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6,
задовольнити частково, рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
6 березня 2013 р. про задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 у
частині солідарного стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 у відшкодування
матеріальних збитків 14328,67 грн
(чотирнадцяти тисяч трьохсот двадцяти
восьми гривень 67 коп.) і 400,00 грн
(чотирьохсот гривень 00 коп.) витрат по
оплаті за виготовлення звіту про
оцінку вартості матеріальних збитків
скасувати, у задоволенні цих вимог до
ОСОБА_4 - відмовити, у решті рішення суду
в частині задоволення зустрічного
позову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді