Справа № 314/1039/14-ц
Провадження № 2/314/589/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2014
м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Галянчук Н.М.,

при секретарі
Майдановій Н.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вільнянськ
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
виконкому Михайлівської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області, ОСОБА_5, ОСОБА_2, про визнання
недійсними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною
заявою до виконкому Михайлівської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
про визнання недійсними та скасування
рішень, яку неодноразово уточнювала
(а.с. 4, 29, 55). В обґрунтування своїх вимог
зазначає, що згідно договору
купівлі-продажу від 23.04.2002 вона
придбала у ОСОБА_5 присадибну земельну
ділянку площею 0,095 га, розташовану в
с. Михайлівка Вільнянського
району Запорізької області. Проте у 2013
році їй стало відомо про те, що до
укладення договору купівлі-продажу
рішеннями виконкому Михайлівської
сільської ради № 125 та № 126 від 21.11.2001 у
ОСОБА_5 була вилучена частина
зазначеної земельної ділянки площею
0,0053 га та передана ОСОБА_2 В подальшому
рішенням виконкому Михайлівської
сільської ради № 144 від 14.08.2012
земельній ділянці площею 0,0053 га,
виділеній ОСОБА_2, присвоєно поштову
адресу: АДРЕСА_1.

Вважає зазначені рішення такими, що
прийняті з порушенням порядку
вилучення земельних ділянок,
встановленому ст.ст. 27, 28 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
18.12.1990), який діяв на той час, з
порушенням процедури їх прийняття, а
саме без затвердження їх на сесії
сільської ради, у зв'язку з чим порушено
її право на володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, тому
й звернулась до суду із зазначеними
вимогами.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив суд
його задовольнити на тих підставах, що
в ньому зазначені.

Представник відповідача
виконкому Михайлівської сільської
ради Вільнянського району Запорізької
області в судовому засіданні
заперечував проти позову, вважає, що
рішення виконкому сільської ради
стосовно вилучення спірної земельної
ділянки у ОСОБА_5, передачу її ОСОБА_2 та
присвоєння поштової адреси є законними
і не підлягають скасуванню, оскільки
рішення про вилучення земельної
ділянки приймалося за заявою її
власника ОСОБА_5, яка сама відмовилася
від частини своєї земельної ділянки,
при цьому були зроблені відповідні
зміни у Державному акті на право
власності на земельну ділянку.

Представник відповідача ОСОБА_5 у
судовому засіданні також заперечував
проти позову, вказавши на відсутність
підстав для визнання недійсними та
скасування рішень виконкому
Михайлівської сільської ради щодо
спірної земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
у судовому засіданні позов не визнали,
зазначивши, що питання законності
рішень виконкому Михайлівської
сільської ради № 125 від 21.11.2001, № 126 від
21.11.2001 та № 144 від 14.08.2012 вже було
предметом судового розгляду у
цивільній справі № 314/3026/13-ц за позовом
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області, ОСОБА_2 про скасування рішень.
Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24.12.2013 позов
ОСОБА_4 було задоволено повністю,
скасовані як незаконні рішення
виконкому Михайлівської сільради № 125
від 21.11.2001, № 126 від 21.11.2001 та № 144 від
14.08.2012. Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 18.03.2014 рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Таким чином, рішенням апеляційного
суду Запорізької області від 18.03.2014, яке
набрало законної сили, встановлений
факт обґрунтованості та відповідності
вимогам закону вищевказаних рішень
виконкому Михайлівської сільської
ради, вказаний факт, на підставі ч. 3 ст.
61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.
У зв'язку з викладеним, просять суд
відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що
за Державним актом на право приватної
власності на землю серії І-ЗП № 026495 від
26.04.1997 ОСОБА_5 мала право власності на
присадибну ділянку в с. Михайлівка
Вільнянського району Запорізької
області площею 0,095 га (а.с. 15, 80, 81).

23 квітня 2002 року між відповідачем
ОСОБА_5 з однієї сторони та позивачем
ОСОБА_4 з іншої укладено договір
купівлі-продажу зазначеної земельної
ділянки, згідно з яким остання отримала
у власність земельну ділянку площею 0,095
га, розташовану на території с.
Михайлівка Вільнянського району
Запорізької області (а.с. 84).

Разом з цим, суду подана заява ОСОБА_5
від 09.11.2001 (а.с. 7), згідно якої вона
добровільно відмовляється від частини
зазначеної земельної ділянки площею
0,005 га, яка зайнята під гараж, що
належить ОСОБА_2 На підставі цієї заяви
виконком Михайлівської сільської ради
своїм рішенням № 125 від 21.11.2001 з
посиланням на п. 1 ст. 27 Земельного
кодексу України вилучив земельну
ділянку розміром 0,0053 га із присадибної
ділянки ОСОБА_5 (а.с. 8), та наступним
рішенням № 126 від 21.11.2001 (а.с. 10) на
підставі заяви ОСОБА_2 від 09.11.2001 (а.с. 9)
виділив останньому земельну ділянку
площею 0,005 га.

Рішенням виконкому Михайлівської
сільської ради № 144 від 14.08.2012 земельній
ділянці площею 0,0053 га для будівництва і
обслуговування гаражу, який
знаходиться в АДРЕСА_1 - присвоєно
адресу АДРЕСА_1 (а.с. 11).

На момент винесення зазначених рішень
№ 125 та № 126 від 21.11.2001, законність яких
оспорює позивач, діяв Земельний кодекс
України (в редакції Закону від 18.12.1990).
Рішення № 125 від 21.11.2001 щодо вилучення
земельної ділянки винесено із
посиланням на п. 1 ст. 27 зазначеного
Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 27 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
18.12.1990), яка діяла на момент прийняття
спірного рішення, право користування
земельною ділянкою чи її частиною
припиняється у разі добровільної
відмови від земельної ділянки.

Таким чином, цією статтею
встановлювалися підстави припинення
права користування земельною ділянкою,
тоді як ОСОБА_5, згідно державного акту,
була власником земельної ділянки, а
підстави припинення права власності у
рішенні не зазначені. Отже, підстави
вилучення частини земельної ділянки
ОСОБА_5 згідно цього рішення є
невизначеними та незрозумілими.

Якщо враховувати посилання
представника відповідача на те, що
вилучення частини земельної ділянки
мало місце з підстав, встановлених ст. 28
Земельного кодексу України (в редакції
Закону від 18.12.1990), то за змістом цієї
статті, право колективної та приватної
власності на земельну ділянку чи її
частину припинялося, зокрема, у разі:
1) добровільної відмови від
земельної ділянки; 2) відчуження
(продажу) земельної ділянки Раді
народних депутатів; 3) викупу земельної
ділянки для державних або громадських
потреб. Припинення права власності на
земельну ділянку у випадках,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої цієї статті, провадиться за
рішенням відповідної Ради народних
депутатів.

Передбачаючи добровільну відмову як
підставу для припинення права
власності на частину земельної
ділянки, діюче на той час законодавство
не встановлювало порядок здійснення та
наслідки такої відмови, і не
передбачало перехід права власності на
ділянку сільській раді або сільській
територіальній громаді, або поновлення
цього права за попереднім власником.
Крім того, у своїй заяві ОСОБА_5
зазначала про добровільну відмову від
земельної ділянки, тоді як у рішенні №
125 від 21.11.2001 йдеться мова про її
вилучення. За змістом ст. 28 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
18.12.1990), «вилучення» земельної ділянки
не передбачалася як підстава
припинення права приватної власності
на неї, згідно п. 3 цієї ж статті, був
можливий лише оплатний викуп такої
земельної ділянки для державних або
громадських потреб.

Також, як вбачається з тексту заяви
ОСОБА_5, поданої 09 листопада 2001 року до
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області, остання відмовилась від 0,005 га
належної їй присадибної земельної
ділянки, в той же час за рішенням
виконкому сільської ради № 125 від 21.11.2001
вилучено 0,0053 га. На якій підставі у
ОСОБА_5 було вилучено 0,0003 га земельної
ділянки, матеріали справи жодних
документів не містять, з цього приводу
жодних пояснень не надано і
представником сільської ради.

Таким чином, на думку суду, виконкомом
Михайлівської сільської ради порушено
передбачений законом порядок
вилучення земельної ділянки.

Крім того, за вимогами ст. 29 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
18.12.1990) припинення права власності на
землю або права користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
власника землі або землекористувача
провадиться за його заявою на підставі
рішення відповідної Ради народних
депутатів.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 3 Земельного кодексу
України (в редакції Закону від 18.12.1990),
розпоряджаються землею Ради народних
депутатів, які у межах своєї
компетенції передають землі у
власність або надають у користування
та вилучають їх; повноваження щодо
передачі, надання та вилучення
земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів можуть передавати
відповідно органам державної
виконавчої влади або виконавчим
органам місцевого самоврядування.

Рішенням сесії Михайлівської
сільської ради, оформленим протоколом
від 28.10.1993, у порядку ч. 3 ст. 3 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
18.12.1990) виконкому Михайлівської
сільської ради були надані
повноваження розглядати питання про
передачу земельних ділянок у власність
або надання у користування (а.с. 88-90).

Разом з тим, зі змісту вказаного
рішення не вбачається, що виконкому
сільської ради надані повноваження
розглядати питання щодо вилучення
земельних ділянок або припинення права
власності на землю.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що рішення щодо вилучення у ОСОБА_5 0,0053
га земельної ділянки прийняте
неповноважним органом з порушенням
порядку припинення права власності на
землю, встановленого ст.ст. 28, 29
Земельного кодексу України (в редакції
Закону від 18.12.1990). При таких обставинах,
вилучену у ОСОБА_5 частину земельної
ділянки передано ОСОБА_2 з порушенням
вимог Земельного кодексу України (в
редакції Закону від 18.12.1990).

Крім того, з рішення виконкому
Михайлівської сільської ради № 126 від
21.11.2001 вбачається, що ОСОБА_2 виділено
земельну ділянку площею 0,005 га, тоді як
доля 0,0003 га земельної ділянки,
вилученої у ОСОБА_5, жодним чином не
вирішена, матеріали справи з цього
приводу документів не містять,
сторонами доказів не надано.

Не відповідає вимогам закону і рішення
№ 144 від 14.08.2012 про присвоєння земельній
ділянці поштової адреси, оскільки воно
прийнято за заявою особи, яка не є
власником цієї земельної ділянки. Про
це свідчить, окрім вищевказаного, також
той факт, що вказаним рішенням
присвоєно поштову адресу земельній
ділянці, наданій ОСОБА_2, площею 0,0053 га,
тоді як за рішенням № 126 від 21.11.2001
останньому передано земельну ділянку у
меншому розмірі - 0,005 га.

Таким чином, прийнявши рішення про
вилучення частини земельної ділянки у
ОСОБА_5, передачу її ОСОБА_2 та
присвоєння поштової адреси, виконком
Михайлівської сільської ради порушив
право власності на земельну ділянку
ОСОБА_4, що суперечить вимогам частини 4
статті 41 Конституції України, в якій
закріплено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності чи обмежений у його
здійсненні.

Доводи представників відповідачів про
те, що права позивача не були порушені,
оскільки вона не була стороною спірних
правовідносин, суд вважає неналежними.
Так, за договором купівлі-продажу від
23.04.2002 ОСОБА_4 придбала земельну ділянку
у власність, а отже, до неї перейшли всі
права, пов'язані із захистом права
власності на цю земельну ділянку, які
раніше належали ОСОБА_5 Також
приймається до уваги, що хоча у одному з
екземплярів Державного акту на право
приватної власності на землю, що
видавалися на ім'я ОСОБА_5, є відмітка
про вилучення частини її земельної
ділянки (а.с. 81 оборот), однак фактично
ніяких змін до правовстановлюючих
документів внесено не було, при
укладенні договору з позивачем ОСОБА_5
виступала як власник земельної ділянки
площею 0,095 га, що підтверджується в тому
числі довідкою Михайлівської
сільської ради, яка є невід'ємною
частиною договору купівлі-продажу
земельної ділянки (а.с. 59-60), що свідчить
про те, що вона у повному обсязі
продовжувала здійснювати права
власника відносно своєї земельної
ділянки, незважаючи на подану раніше
заяву про відмову від її частини. Також
у зв'язку із цими обставинами суд
вважає, що позивач не пропустила строк
позовної давності, оскільки про
існування рішень виконкому вона
дізналася лише у 2013 році, і раніше
реальної можливості дізнатися про них
вона не мала.

Вважає безпідставним суд і посилання
представників відповідачів як на
приюдиційний факт на рішення
апеляційного суду від 18 березня 2014
року, яким ніби-то встановлений факт
обґрунтованості та відповідності
вимогам вищевказаних рішень виконкому
Михайлівської сільської ради.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Пленумом Верховного Суду України в п. 7
Постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»
роз'яснено, що оскільки обставини,
встановленні судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ лише в тому разі,
коли в них беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини, чи їх правонаступники
(частина третя статті 61 ЦПК), то в інших
випадках - ці обставини встановлюються
на загальних підставах.

Таким чином, оскільки в справі, що
розглядається на теперішній час судом
першої інстанції, крім позивача ОСОБА_4,
відповідачів виконкому Михайлівської
сільської ради та ОСОБА_2 приймає
участь і інша особа - ОСОБА_5, про
необхідність залучення якої до участі
у справі в якості співвідповідача
зазначено у вищевказаному рішенні
апеляційного суду від 18 березня 2014
року, факт обґрунтованості та
відповідності вимогам закону рішень
виконкому № 125 від 21.11.2001, № 126 від 21.11.2001
та № 144 від 14.08.2012 підлягав доказуванню
на загальних підставах.

На підставі ст. 19 Конституції України
органи місцевого самоврядування
повинні діяти в межах, в спосіб та на
підставі законів та Конституції
України.

Відповідно до ст.ст. 43, 44 Земельного
кодексу України (в редакції Закону від
18.12.1990), чинних на момент прийняття
спірних рішень № 125 та № 126 від 21.11.2001,
права власників земельних ділянок та
землекористувачів охороняються
законом; порушені права власників
земельних ділянок та
землекористувачів підлягають
поновленню, що здійснюється судом.

За положеннями ч. 1 ст. 155 ЗК України (в
редакції Закону від 25.10.2001), чинної на
момент винесення спірного рішення № 144
від 14.08.2012), у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що
вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню в
частині визнання недійсними рішень
виконкому Михайлівської сільської
ради № 125 від 21.11.2001, № 126 від 21.11.2001 та №
144 від 14.08.2012, оскільки обраний спосіб
захисту порушених прав відповідає
вимогам ст. 16 ЦК України. При цьому, у
своєму позові остання додатково
ставить питання про скасування
вищевказаних рішень виконкому
сільської ради, однак, на думку суду,
захист порушених прав власника на
землю здійснюється заінтересованою
особою шляхом звернення до суду з
вимогою визнання недійсним
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до виконкому
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області, ОСОБА_5, ОСОБА_2, про визнання
недійсними та скасування рішень -
задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення виконкому
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області № 125 від 21 листопада 2001 року про
вилучення у ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0,0053 га.

Визнати недійсним рішення виконкому
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області № 126 від 21 листопада 2001 року про
виділення ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 0,005 га.

Визнати недійсним рішення виконкому
Михайлівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області № 144 від 14 серпня 2012 року про
присвоєння земельній ділянці площею
0,0053 га поштової адреси.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
Н.М. Галянчук

26.08.2014