Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3459/14
Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 04 червня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням та вселення,
виселення та відшкодування
матеріальної шкоди, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
припинення права власності на частку у
спільному майні та визнання права
власності ,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який
неодноразово уточнював. В
обгрунтування позову зазначає, що вони
з відповідачкою є співвласниками
трикімнатної квартири, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, та кожному
належить по ? частці цієї квартири.
Рішенням Ленінського районного суду
від 01.02.2012р. вирішено вселити ОСОБА_2 та
малолітнього ОСОБА_5 у квартиру
АДРЕСА_1. На теперішній час ОСОБА_2
перешкоджає йому як співвласнику
квартири користуватися житлом за
вищевказаною адресою, змінила замки у
квартирі, у зв'язку з чим він не може
потрапити в квартиру. Він неодноразово
звертався до правоохоронних органів з
заявами, під час перевірок яких
працівниками міліції було встановлено,
що ОСОБА_2 без його згоди як
співвласника здає квартиру невідомим
особам і отримує прибуток у вигляді
орендної плати. За результатами
розгляду заяви позивача
співробітниками ДПІ у Ленінському
районі було встановлено факт
проживання у вищевказаній квартирі
квартиронаймача.

Також за вказаною адресою здійснюються
нарахування по сплаті комунальних
платежів за фактичне використання
електричної, теплової енергії, газу,
обслуговування будинку, які не
сплачуються квартиронаймачем, що
призводить до заборгованості, яка
виникла через протиправне та незаконне
користування квартирою відповідачкою
без його згоди. З наведених підстав та з
посиланням на ст.ст. 47, 48 Конституції
України, ст.ст. 358, 383, 391 ЦК України, ст.ст.
150, 156 ЖК України, ОСОБА_3 відповідно до
заяви про зміну позовних вимог від
26.03.2014р. просив: виселити осіб, які
незаконно без правовстановлюючих
документів проживають у квартирі за
адресою АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2
сплатити заборгованість по
комунальним послугам станом на січень
2014 року у сумі 6075,31 грн., в тому числі на
користь МКП «Основаніє» - 1532,77 грн., TOB
«Ремондіс Запоріжжя» - 357,24 грн.,
концерну «Міські теплові мережі» - 4173,70
грн., КП «Водоканал» - 11,60 грн.; вселити
ОСОБА_3 в спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи проти
позову, пред'явила зустрічний позов про
припинення права власності ОСОБА_3 на
частку у спільному майні та визнання
права власності на всю квартиру за нею.
В обгрунтування позову зазначала, що їй
і ОСОБА_3 належить по ? частині спірної
квартири. Оскільки квартира є
неподільною в розумінні ст. 183 ЦК
України і неможливо виділити ? частку в
натурі, спільне володіння та
користування квартирою є неможливим
через неприязні стосунки між
сторонами, які склалися після
розлучення, а також у зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 тривалий час не користується
квартирою, то грошова компенсація, яка
буде виплачена ОСОБА_3, не спричинить
шкоди його інтересам.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 04 червня 2014 року позов
задоволено частково. Вселено ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання
права власності - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про вселення до
спірної квартири та відмовити в їх
задоволенні.

В решті рішення сторонами не оскаржено.

ОСОБА_2 до апеляційного суду повторно
не з»явилась, надавши клопотання про
відкладення розгляду справи у зв»язку
із знаходженням її представника ОСОБА_7
у відпустці. Але в судове засідання
з»явилась інший представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_8, яка приймала участь у розгляді
справи у суді першої інстанції на
підставі довіреності, а також усувала
недоліки апеляційної скарги ОСОБА_2
Тому колегія розглянула справу за
участі в судовому засіданні її
представника ОСОБА_8

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є
співвласниками квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, у ? частці кожен.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 01.02.2012р. задоволено позов
ОСОБА_2: вселено її разом з малолітнім
ОСОБА_5 у спірну квартиру.

Саме після цього з кінця 2012р. ОСОБА_2
стала створювати перешкоди в
користуванні квартирою ОСОБА_5,
змінивши замки на вхідних дверях і не
надавши йому ключів. Вказані обставини
не заперечувала і сама ОСОБА_2 в ході
розгляду справи.

Іншою перешкодою, як встановив суд,
було вселення ОСОБА_2 до квартири
квартиронаймачів, проживання яких
унеможливлювало користування
квартирою ОСОБА_5

Ці обставини суд встановив на підставі
зібраної сукупності доказів: пояснень
свідка ОСОБА_9, листа ДПІ у Ленінському
районі щодо результатів перевірки
звернення ОСОБА_5, договору позички від
01.10.2012р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 щодо
безоплатного користування квартирою,
акту повернення майна з користування
від 01.04.2013р.

Отже, суд, встановивши наявність
перешкод ОСОБА_5 з боку ОСОБА_2 в
користуванні спільною власністю -
спірною квартирою, обґрунтовано
захистив його порушене право, усунувши
йому перешкоди у відповідності до
вимог ст.ст. 383, 391 ЦК України та
вселивши його у спірну квартиру.

Апеляційна скарга побудована на тому,
що суд неправильно встановив, що для
ОСОБА_5 маються перешкоди у вигляді
ненадання нею ключів від вхідних
дверей, оскільки ОСОБА_5 до неї з цього
приводу не звертався, про що свідчить
відсутність будь-яких письмових
документів, зокрема, листів, звернень.

Проте, поведінка апелянта свідчить про
зворотнє, тобто замість вирішення
спору шляхом надання ключів, вона
заперечує факт створення нею перешкод,
при цьому ключів так і не надаючи
позивачеві.

Таким чином, колегія вважає, що суд
правильно вирішив спір в цій частині, а
доводи апеляційної скарги є
неспроможними і не спростують
висновків суду. Тому у відповідності до
вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу слід відхилити із залишенням
без змін рішення суду в оскаржуваній
частині.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 04 червня 2014 року в
оскаржуваній частині залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: