У х в а л а

іменем україни

11 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Коротуна В.М., Штелик С.П., розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Кіпру»
до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Монолітбудкомплект» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 17
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 3 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк
Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру»)
звернулося до суду з позовом про
солідарне стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Монолітбудкомплект» (далі - ТОВ
«Монолітбудкомплект») та ОСОБА_4
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 17 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 3 липня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ
«Монолітбудкомплект» заборгованість
за кредитним договором № 14-299/2010 від 29
червня 2010 року в розмірі 9 291 346,9 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ОСОБА_4 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову щодо
ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (частина 1 статті 553 ЦК
України).

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України
у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

29 червня 2010 року ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ
«Монолітбудкомплект» було укладено
кредитний договір, за яким банк надав
позичальнику грошові кошти у розмірі 6
475 339 грн на умовах сплати 20,5 % річних за
користування кредитом і його
повернення до 27 грудня 2017 року.
Виконання зобов'язання за кредитним
договором забезпечувалося порукою
ОСОБА_4, про що 29 червня 2010 року було
укладено договір поруки.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, ОСОБА_4 зазначав про те, що
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції є ненадання ПАТ «Банк
Кіпру» доказів отримання
позичальником грошових коштів (а.с.
121-123).

Як вбачається з технічного запису
судового засідання апеляційного суду
від 3 липня 2014 року, представником
ОСОБА_4 було заявлено про те, що
стягнення заборгованості з поручителя
є незаконним у зв'язку з припиненням
поруки згідно з частиною 1 статті 559 ЦК
України.

Однак суд апеляційної інстанції не
взяв до уваги наведені доводи, оскільки
відповідно до положень частини 1 статті
303 ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Крім цього доводи
щодо припинення поруки не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції, рішення якого ОСОБА_4 вважає
незаконним.

Разом із цим ОСОБА_4 не позбавлений
права звернутися до суду з вимогою про
визнання поруки припиненою у разі
наявності відповідного спору.

За таких обставин суд першої інстанції,
з яким погодився апеляційний суд,
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Інші наведені в касаційній скарзі
доводи висновків судів не спростовують
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 17 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 3 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:В.М.
Коротун С.П. Штелик