Ухвала

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, третя особа - Товариство
з додатковою відповідальністю
«Київське шляхово-будівельне
управління № 27», про визнання права
користування жилим приміщенням та
зобов'язання видати ордер, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 06
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому
просила визнати за нею право на
користування житловим приміщенням -
кімнатою АДРЕСА_4 державну
адміністрацію (далі −?
Дніпровська РДА) видати ордер на
житлове приміщення загальною площею 19,7
кв. м.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона з 2005 року по даний час
постійно мешкає у АДРЕСА_4, куди
вселилася на підставі ордера від 17
травня 2005 року № 291, виданим Відкритим
акціонерним товариством «Київське
шляхово-будівельне управління № 27»
(далі - ВАТ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27»),
правонаступником якого є Товариство з
додатковою відповідальністю «Київське
шляхово-будівельне управління № 27»
(далі - ТДВ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27»).
Київською міською державною
адміністрацією (далі - КМДА) 25 травня 2005
року було прийнято розпорядження № 859
«Про будинок АДРЕСА_4», відповідно до
якого вказаний будинок визнано жилим
будинком з загальними квартирами.
Пунктом 3 цього розпорядження
зобов'язано Дніпровську районну в м.
Києві державну адміністрацію у
встановленому порядку видати ордери на
жилі приміщення мешканцям, які
постійно проживають, зареєстровані та
перебувають на квартирному обліку.
Після зміни статусу гуртожитку на
спільному засіданні адміністрації
ВАТ «Київське шляхово-будівельне
управління № 27» та ради профспілкового
комітету товариства було ухвалено
рішення про надання їй кімнати АДРЕСА_4
з метою закріплення житла для
постійного проживання. На квартирному
обліку в Дніпровському районі м. Києва
вона перебуває з 2007 року. З метою
реалізації права мешканців на
приватизацію ВАТ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27», як
балансоутримувач будинку, звернулось
до Дніпровської РДА із заявою про
видачу їй ордера на вказане житлове
приміщення, проте у видачі ордера було
відмовлено через те, що ордер вона
отримала у 2005 році, а зареєстрована у
спірній кімнаті була лише у 2007 році, що
на думку відповідача, є порушенням
закону про реєстрацію. Вказану відмову
позивачка вважає неправомірною. Вона
протягом багатьох років проживає у
спірному житловому приміщенні, за яке
сплачує комунальні послуги, право на
користування вказаною кімнатою
отримала на законних підставах, іншого
житла не має, з моменту отримання
житлового приміщення по теперішній час
постійно у ньому проживає, де й
зареєстрована, у зв'язку з цим має право
на отримання ордера на кімнату.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 липня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
06 листопада 2013 року вищезазначене
рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що позивачка
вселилась в спірне житлове приміщення
та займає його на відповідних правових
підставах.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову ОСОБА_6 у позові, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ОСОБА_6 на момент видачі
розпорядження КМДА від 25 травня 2005
року № 859 після зміни статусу будинку
на житловий з загальними квартирами в
спірній квартирі не була зареєстрована
та не перебувала на квартирному обліку
в Дніпровській РДА а тому у відповідача
відсутні підстави видати позивачці
ордер на зайняття спірного житлового
приміщення.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки апеляційного суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з наказом ВАТ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27» від
30 червня 2004 року № 300 ОСОБА_6 була
прийнята на посаду вказаного
підприємства з 29 червня 2004 року
черговою в гуртожиток-готель на час
хвороби ОСОБА_7

ВАТ «Київське шляхово-будівельне
управління № 27» на ім'я ОСОБА_6 17 травня
2005 року був виданий ордер № 291 на право
зайняття жилої площі в буд. АДРЕСА_4
розміром 19,7 кв. м. Даний ордер був
виданий на підставі рішення
адміністрації ВАТ «Київське
шляхово-будівельне управління № 27» від
17 травня 2005 року (а. с. 11).

Згідно з довідкою по формі № 3 від 11
травня 2012 року у кімнаті АДРЕСА_4
зареєстрована з 03 квітня 2007 року (а. с.
12).

Після зміни статусу будинку АДРЕСА_4 на
підставі зазначеного розпорядження
КМДА від 25 травня 2005 року № 859 на
спільному засіданні адміністрації та
ради профспілкового комітету ВАТ
«Київське шляхово-будівельне
управління № 27». 31 січня 2011 року було
ухвалено рішення про надання ОСОБА_6
кімнати АДРЕСА_4 з метою закріплення
житла для постійного проживання (копія
витягу з протоколу № 10) (а. с. 10).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд апеляційної
інстанції, не надав належну оцінку
обставинам справи та не врахував того,
що ордер № 291 був виданий 17 травня 2005
року (ордер дійсний протягом 30 днів), а
розпорядження КМДА № 859 яким змінено
статус будинку було видано 25 травня 2005
року. З огляду на викладене суд мав
з'ясувати чи вселилась позивачка
(використала ордер № 291) у період з 17 по
25 травня 2005 року.

Крім того суд апеляційної інстанції не
врахував правової позиції Верховного
Суду України викладеній у постанові
від 30 січня 2013 року № 125цс12 «Згідно із ч.
3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту Закону №
2482-XІІ у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9,
61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем
постійного проживання особи є жиле
приміщення, в якому особа постійно
проживає, має передбачені ст. 64 ЖК
України права користування цим
приміщенням і на яке за особою
зберігається це право і при тимчасовій
відсутності».

Враховуючи зазначене, рішення
апеляційного суду не може залишатися в
силі, допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
06 листопада 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: А.О. Леванчук А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана