У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Свалявського районного суду
Закарпатської області від 21 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 3 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 29 листопада 2007 року згідно з
кредитним договором ОСОБА_3
надано кредит у розмірі 31 495 доларів 05
центів США зі сплатою за користування
кредитом 12,49 % річних на строк до 28
листопада 2032 року. Взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконав, у
зв'язку з чим станом на 27 листопада
2012 року виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 40 574
доларів 32 центи США, що є еквівалентом
324 310 грн 54 коп.

Оскільки згідно з договором поруки
ОСОБА_4 поручилась перед кредитором за
виконання позичальником свого
зобов'язання, то позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 5 лютого 2014 року становить
299 459 грн 82 коп.
та судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області від 21 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 3 червня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за
кредитним договором від 29 листопада 2007
року в розмірі 298 977 грн 84 коп. У решті
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ПАТ «КБ «Надра», суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що згідно зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав, це є
підставою для стягнення з нього
грошових коштів за цим договором, при
цьому суд стягнув штраф лише за один
випадок порушення позичальником
п. 4.3 договору. У разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 29
листопада 2007 року відкритим
акціонерним товариством «Комерційним
банком «Надра», правонаступником якого
є ПАТ «КБ «Надра», з ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
банк надав останньому кредит у розмірі
31 495 доларів 05 центів США зі сплатою за
користування кредитом 12,49 % річних на
строк до 28 листопада 2032 року, а з ОСОБА_4
- договір поруки, на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором. Взяті на себе зобов'язання
позичальник не виконав, у зв'язку з чим
станом на 5 лютого 2014 року виникла
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 299 459 грн 82 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Проте ні в районному суді, ні в суді
апеляційної інстанції відповідачами
про застосування строків позовної
давності заявлено не було.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 перестав сплачувати грошові
кошти в погашення кредиту з червня 2008
року, у зв'язку із чим у нього
утворилась заборгованість за
кредитним договором.

Крім того, у заяві від 21 лютого 2014 року
представник відповідачів ОСОБА_5
заборгованість за кредитним договором
визнала частково, не погоджуючись лише
з розміром неустойки (а.с. 61).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Отже, стягнення
неустойки (пені, штрафу) обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
кредитора до суду, а починається з дня
(місяця), з якого вона нараховується, у
межах строку позовної давності за
основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року № 6-116цс13,
яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Таким чином, суди правильно стягнули
пеню, яка обчислена за 12 місяців, тому
доводи касаційної скарги є
безпідставними.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду
Закарпатської області від 21 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 3 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська