У Х В А Л А

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервіс парк», про
стягнення суми страхового
відшкодування за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 листопада 2011 року між ним, у
чиїх інтересах на підставі договору
комісії від 10 червня 2010 року діяло
товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервіс парк» (далі -
ТОВ «Сервіс парк»), та відкритим
акціонерним товариством «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
(далі - ВАТ «НАСК «Оранта») було
укладено договір добровільного
страхування майна та відповідальності
власника (користувача) житлового
приміщення, за яким було застраховано
нерухоме майно, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

16 серпня 2012 року виник страховий
випадок у вигляді пошкодження
оздоблення квартири АДРЕСА_1 унаслідок
потрапляння дощової води через
покрівлю будинку, про що відповідача
було повідомлено письмовою заявою від
23 серпня 2012 року. Листом від 3 вересня 2012
року він повідомив відповідача про
необхідність перерахування суми
страхового відшкодування на рахунок
товариства з обмеженою
відповідальністю «Класика комфорту»,
яке здійснило ремонтні роботи у
вказаній квартирі загальною вартістю
125 530 грн. Листом від 18 вересня 2012 року
відповідач відмовив у виплаті
страхового відшкодування за вказаною
подією, посилаючись на те, що
відповідно до умов договору
страхування протікання покрівлі
унаслідок дощу не є страховим випадком.
Листом від 6 листопада 2012 року
відповідач повідомив про відсутність
правових підстав для перегляду свого
рішення про відмову у виплаті
страхового відшкодування.

Вважаючи відмову незаконною, позивач
просив суд стягнути з ВАТ
«Національна акціонерна страхова
компанія «Оранта» на свою користь
страхове відшкодування у сумі 125 530 грн
93 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 4 червня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_3 задовольнити.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів того, що
застраховане майно отримало
пошкодження внаслідок стихійного
явища або іншої події, яка відноситься
до страхових ризиків відповідно до
умов договору страхування.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 18 листопада 2011
року між ВАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_3, в
інтересах якого на підставі договору
комісії від 10 червня 2010 року діяло ТОВ
«Сервіс парк», був укладений договір
добровільного страхування майна та
відповідальності власника
(користувача) житлового приміщення
(далі - договір страхування), за яким
було застраховано нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пп. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.2 вказаного
договору страхування страховим
випадком визнається подія (події),
передбачена (передбачені) договором,
яка (які) відбулася (відбулись) і з
настанням якої (яких) виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхового відшкодування згідно з
умовами договору. Страховий ризик -
певна подія з переліку, наведеному
нижче у цьому пункті, на випадок якої
проводиться страхування та яка має
ознаки ймовірності та випадковості. За
договором ризиками, зокрема, є стихійні
явища (буря, вихор, ураган, шторм, град,
зливові дощі, тиск снігового шару,
паводок, зсув, землетрус, гірські
обвали і схід лавин, виверження
вулкану, цунамі, інші стихійні явища,
належним чином зазначені у п. 1.11.
договору.

16 серпня 2012 року унаслідок потрапляння
дощової води через покрівлю будинку
було пошкоджено оздоблення квартири
АДРЕСА_1, про що відповідача було
повідомлено письмовою заявою від 23
серпня 2012 року.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
страхування» страховик зобов'язаний
протягом двох робочих днів, як тільки
стане відомо про настання страхового
випадку, вжити заходів щодо оформлення
всіх необхідних документів для
своєчасного здійснення страхової
виплати або страхового відшкодування
страхувальнику; при настанні
страхового випадку здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про
страхування» здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі,
що визначається страховиком.

Згідно з висновком спеціаліста від 16
серпня 2012 року протікання сталось
унаслідок несприятливих погодних умов,
а саме: стихійного лиха у вигляді
проливних ливнів, що пройшли у м. Києві
перед цим випадком та які стали
причиною протікання даху. Через значні
дощові опади водостоки, які ефективно
виконували функції відводу води при
середньостатистичних опадах, не
витримали навантаження понаднормовою
кількістю води, у результаті чого
відбулось затікання води у середину
приміщення.

Листом від 18 вересня 2012 року відповідач
відмовив у виплаті страхового
відшкодування за вказаною подією,
посилаючись на акт огляду місця події
від 28 серпня 2012 року, складений
комунальним підприємством
«Житлово-експлуатаційна контора
«Ярославська» (далі КП «ЖЕК
«Ярославська»), відповідно до якого
причиною залиття квартири стало
протікання покрівлі від дощу, яке не є
страховим випадком і не відноситься до
жодного із застрахованих ризиків. При
цьому, відповідач послався на
пп. 2.9.2.24 п. 2.9 договору страхування,
згідно з яким підставою для відмови у
здійсненні страхової виплати є
попадання у середину будівлі води під
час зливи, граду, снігу через
незачинені вікна, двері та інші
технічні отвори, якщо ці отвори або
прорізи не виникли внаслідок подій, на
випадок настання яких укладений
договір, а також якщо такі отвори та
прорізи виникли у результаті технічних
недоліків конструктивних елементів
будівель та споруд.

Листом від 6 листопада 2012 року
відповідач повідомив про відсутність
правових підстав для перегляду свого
рішення про відмову у виплаті
страхового відшкодування.

З листа Українського
гідрометеорологічного центру від 27
лютого 2013 року убачається, що за
даними метеорологічних станцій м.
Києва 13 і 14 серпня 2012 року
випало 78 мм опадів (місячна кількість
опадів 62 мм), максимальна швидкість
вітру досягала 13 серпня - 15 м/с, 14 серпня
- 16 м/с. 15 серпня 2012 року вдень - помірний
дощ, кількість опадів - 4 мм. 16 серпня
2012 року вдень - гроза, невеликий дощ,
кількість опадів - 0,7 мм. Згідно з
нормативними документами
Гідрометслужби України дощ з кількістю
опадів - 15-49 мм за 12 годин і менше, пориви
вітру швидкістю 15-24 м/с вважаються
небезпечними явищами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
виходили із того, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
того, що застраховане майно отримало
пошкодження внаслідок стихійного
явища або іншої події, яка відноситься
до страхових ризиків відповідно до
умов договору страхування.

Ухвалюючи рішення, суди не врахували
вказані вимоги закону та вимоги ч. 4 ст.
60, ст. ст. 57-59, 64, 316 ЦПК України про те, що
рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях, а всі докази оцінюються у
сукупності і жоден з них не має для суду
наперед встановленого значення. При
цьому, відхиляючи одні докази і беручи
за основу інші, суд має дати оцінку
підстав для цього, що судами зроблено
не було, підстави не взяття до уваги
висновку спеціаліста від 16
серпня 2012 року, наданого позивачем,
судами належним чином не мотивовані,
при тому, що згідно ст. 64 ЦПК України він
є письмовим доказом, а, отже, з
урахуванням підстав та предмету позову
є належним та допустимим доказом. Суди
не надали оцінки доводам позивача про
те, що акт КП «ЖЕК «Ярославська» від 28
серпня 2012 року, на який посилався
відповідач, відмовляючи у виплаті
страхового відшкодування, складений у
результаті огляду квартири АДРЕСА_1; не
дослідили належним чином, чи є
пошкодження застрахованого майна
унаслідок залиття від проливних дощів
страховим випадком згідно з
положеннями договору страхування.

Крім того, у спорах, пов'язаних із
порушенням зобов'язання, відсутність
вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання (ст. 614 ЦК України).

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315
ЦПК України суди дійшли до
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову, при цьому не надали
належної правової оцінки всім доказам
у справі в їх сукупності.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 4 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко