Справа № 450/3449/13
Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/7261/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шашкіна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Шашкіної С.А.

Суддів: Богонюка М.Я.,Ванівського О.М.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 01 жовтня 2014
року,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 01 жовтня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
власності ОСОБА_3 на 1/4
будинковолодіння АДРЕСА_1, визнання
права власності на 1/4 будинковолодіння
та стягнення грошової компенсації
відмовлено повністю.

Рішення оскаржила ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах справи. Зазначає,
що являється пенсіонеркою похилого
віку. А тому не в змозі внести на
депозитний рахунок кошти за частку
відповідача в будинковолодінні в сумі
53 692 гривні. Крім того, вказує, що
рішенням виконкому Давидівської
сільської ради у 1990 році їй було
виділено земельну ділянку для
будівництва житлового будинку, яку
вона оформила на свого сина,
відповідача по справі. Фактично за свої
кошти вона побудувала на даній
земельній ділянці будинок, в якому
зараз мешкає її син та вклала в
будівництво більше коштів, ніж сума,
яка визначена експертизою. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта та її представника
на підтримання скарги, відповідача на
її заперечення, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення відповідає даним вимогам.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до закону
№475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь - які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь - яких порушень його
права, хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст.16 ЦК України.

Встановлено, що позивачка просила
припинити право власності ОСОБА_3 на 1/4
частини у будинковолодінні АДРЕСА_1 з
компенсацією нею вартості вказаної
частки будинковолодіння з
відрахуванням коштів, які вона
витратила на придбання будівельних
матеріалів для побудови будинку її
сина та інших витрат та визнати за нею
право власності на дану частку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, на підставі рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 15.11.1995 року
ОСОБА_2 на праві спільної часткової
власності належить 3/4 ідеальні частини,
а її сину - ОСОБА_3 1/4 ідеальної частини
будинковолодіння АДРЕСА_1.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира, земельна ділянка
(ст.ст.379-382,273 ЦК).

У відповідності до статті 355 Цивільного
кодексу України майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників)
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно). Майно може
належати особам на праві спільної
часткової або на праві спільної
сумісної власності.

Статтею 356 цього Кодексу передбачено,
що власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Виходячи з аналізу ч.1 ст.365 ЦК України
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК
України, за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Така правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
16.01.2012 року у справі №6-81цс11.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Вирішуючи спір суд вірно вказав, що
позивачкою не доведено існування на
даний час підстав передбачених ст. 365 ЦК
України для припинення права
відповідача на належну йому частку у
спірному будинку. З пояснень
відповідача вбачається, що він
категорично не погоджується з
припиненням його права власності на
частку у будинковолодінні, що
становить 1/4 частки, яку він набув як
спадкове майно після смерті батька. Від
цієї частки не відмовляється, вважає її
істотною для себе, разом з тим не
заперечує проти фактичного
користування матір'ю цією часткою.

Крім того, як вбачається з висновку
судової інженерно-технічної
експертизи № 3902 від 30.04.2014 року ринкова
вартість спірного будинковолодіння
становить 214 769 гривень, а 1/4 його
частини 53 692 гривні, однак ОСОБА_2
всупереч вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, не
було внесено на депозитний рахунок
суду вартість частки відповідача у
спірному будинковолодінні АДРЕСА_1, про
припинення права власності на яку
просить позивачка. Крім того, ОСОБА_2
пояснила, що зазначених коштів вона не
має і внести такі не може. Разом з тим
ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції
заперечив надання матеріальної
допомоги матір'ю для будівництва його
будинку, пояснивши, що з позивачкою в
нього вже понад 20 років існують судові
спори та не погодився ні на отримання
грошової компенсації, визначеної
експертизою, ні, тим більше, на
зменшення цієї суми.

Перевіривши обставини справи суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення заявлених
позовних вимог щодо припинення права
власності ОСОБА_3 на належну йому
частку у спірному будинковолодінні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 01 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення, може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: