АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1372/14 Доповідач - Гурзель І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2014 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Ткач О. І., Бахметова В. Х.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника апелянтів ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання недійсним договору дарування та витягу з державного реєстру речових прав та зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_9, про визнання недійсним договору дарування та витягу з державного реєстру речових прав. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 28 вересня 2005 року ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_8 належний його довірителю на праві приватної власності житловий будинокз надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1. Враховуючи вищенаведене, просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку.

В свою чергу ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В обгрунтування своїх вимог зазначали, що 28 вересня 2005 року ОСОБА_11, яка є матір'ю ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_2, подарувала належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області, дочці ОСОБА_8. згідно договору дарування, посвідченого 28 вересня 2005 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за №2099. У даному договорі не було обумовлено необхідність його реєстрації в органах БТІ. А тому ОСОБА_8 не зареєструвала його на своє ім'я. У зв'язку з матеріальними та сімейними обставинами ОСОБА_8 змушена була виїхати на заробітки за кордон. 21 квітня 2009 року нею було видано доручення на ім'я ОСОБА_2, посвідчене приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_10 За № 1404. Цим дорученням ОСОБА_8 уповноважила свого рідного брата на вчинення дій, пов'язаних з обслуговуванням будинку та земельної ділянки, оскільки перебувала на заробітках за кордоном. 02 квітня 2012 року померла їхня мати ОСОБА_11 Вирішивши подарувати будинок дочці ОСОБА_6, вона дізналась, що спочатку потрібно цей будинок зареєструвати на своє ім'я. У зв'язку з цим 25 транвя 2013 року за №1252085 реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції на підставі дублікату договору дарування від 28 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, було проведено державну реєстрацію права власності на житоловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області. 03 березня 2014 року ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_7, подарувала даний житловий будинок своїй дочці ОСОБА_6 На час подання зустрічної позовної заяви їй стало відомо, що ОСОБА_2, діючи на підставі доручення від 20 квітня 2012 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10 За №1030, продав житловий будинок за вищевказаною адресою ОСОБА_1 ОСОБА_8 вважає, що даний договір укладений з порушенням вимог закону та з перевищенням повноважень, наданих ОСОБА_2 в дорученні, а тому просить суд визнати недійсним(нікчемним) або таким, що неукладений договір купівлі-продажу житлового будинку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1 за вищевказаним позовом задоволено.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований під АДРЕСА_1 від 03 березня 2013 року серії ВТР 868320 №152, укладений між ОСОБА_12, яка діяла від імені ОСОБА_8, та з другої сторони ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18519236 від 03 березня 2014 року, видані приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_13

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8, ОСОБА_6- ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, та постановити нове, яким задовльнити позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_6 Вважає дане рішення таким, що не відповідає дійсним обставним справи і прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на день укладення договору купівлі-продажу спірного будинку між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_1 право власності на цей будинок не було зареєстровано за ОСОБА_8, а тому вони не вправі була розпоряджатись ним, а тому даний договір купівлі продажу є нікчемним, оскільки його продала особа, яка на той час не була власником. Крім того, зазаначає про те, що ОСОБА_2 оскаржуваний договір уклав з перевищенням наданих йому повноважень, оскільки ОСОБА_8 не довіряла йому продавати будинок.

Заслухавши апелянта ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги, відповідача-позивача ОСОБА_2 та його представгника ОСОБА_3 які просять апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія вважає що апеляційна скарга підлягає до часкового задоволення.

Так судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 28 вересня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_14, зареєстрованого в реєстрі за №2099. ОСОБА_11 (Дарувальник) зобов'язалась передати, а ОСОБА_8 (Обдаровувана) прийняти у дар належний Дарувальнику па праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і і спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №1030, ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_8 (Продавець), передає у власність (продає), а ОСОБА_1 (Покупець) приймає (купує) житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області.

Даний договір зареєстрований у Державному реєстрі правочинів від 20 квітня 2012 року, про що свідчить ОСОБА_4 з Державного реєстру правочинів №11241618 від 20 квітня 2012 року.

Впослідуючому ОСОБА_1 провів технічну інвентаризацію будинку згідно технічного паспорту виготовленого Тернопільським Районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 31 липня 2013 року.

У відповідності до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Зазначеним вимогам закону оспорюваний договір відповідає.

У відповідності до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Доводи апелянта про те що ОСОБА_2 неправомірно проведено купівлю-продаж будинку на підставі доручення, оскільки право власності на спірний будинок з надвірними будівлями на день укладення договору купівля продажу спірного будинку у ОСОБА_8 не виникло, так як не було проведено державної реєстрації договору дарування 2005 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8, а тому ОСОБА_11 не вправі був розпоряжатись ним, в т.ч. продавати, є невірними.

Так у відповідності до ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Виникнення права власності по договору дарування не повязується з державною реєстрацією.

Апелянтом незаперечується прийняття ОСОБА_6 дарунка по договору дарування і це ж підтверджує надання нею довіреності своєму брату ОСОБА_11 на розпорядження зазначеним майном та документів на будинковолодіння.

Посилання апелянта на ненабуття права власності ОСОБА_1 , оскільки той не провів державну реєстрацію набутого майна не є підставою визнання договору купівлі-продажу недійсним. Законом не передбачено терміни вчинення державної реєстрації набутого за договором будинковолодіння.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_11 вчинив оспорюваний продаж будинку поза її волею вірно спростовано судом першої інстанції, оскільки в довіреності від 21.04.2009 року зазначено таке повноваження довірителя як відчуження та вчинення будь яких дій щодо майна ОСОБА_6 та укладення всіх дозволених законом угод.

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо безпідставності задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про недійсніть договору купівлі продажу від 20.04.2012 року.

Водночас зі змісту договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 03 березня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №152, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ОСОБА_9, вбачається, що ОСОБА_12, яка діє від імені ОСОБА_8 (Дарувальник) подарувала, а ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6 (представник обдаровуваної) прийняв у дар на ім'я ОСОБА_6 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області.

При вчиненні даного правочину нотаріусом було взято до уваги витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4674283 від 11 червня 2013 року, виданий реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопішльської області, згідно якого ОСОБА_8 на підставі запису про право власності №1252085 від 25 травня 2013 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області, реєстраційний номерр об'єкта нерухомого майна:252.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року скасовано Державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області від 25 травня 2013 року номер запису 1252085 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 2, проведену реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції на підставі дублікату договору дарування житлового будинку від 28 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_8

Таким чином державна реєстрація за ОСОБА_8 є скасованою з моменту її вчинення.

Зі змісту вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, вбачається, що підставою позову слугувало те, що ОСОБА_1 при зверненні до реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області з метою проведення державної реєстрації права лвасності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області, було роз'яснено, що 11 червня 2013 року, ОСОБА_12, яка діяла від імені ОСОБА_8, зареєструвала за нею вказаний житловий будинок на підставі дублікату договору дарування, виданого державним нотаріусом ОСОБА_14 №395 від 05 квітня 2013 року, а тому проведення реєстрації права власності на підставі договору купівлі-продажу стало неможливим без скасування права власності ОСОБА_8

10 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області винесено рішення про скасування державної реєстрації, яким вирішено внести запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, розмір частки:1/1 за номером 1252085 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 2 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (будинок з надвірними будівлями і спорудами АДРЕСА_1 Тернопільської області).

Статетю 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперчити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивіольної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових насліднків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

В даному випадку зміст правочину - договору дарування від 3 березня 2014 року суперечить п.1 ст. 346 ЦК України оскільки право власності ОСОБА_8 на цей будинок припинилось відчудженням довірителем від її імені зазначеного будинку.

Таким чином 3 березня 2014 року ОСОБА_8 подаровано будинок який її не належав з 20.04.2012 року, що також суперечить вимогам ст.ст. 319,321 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні правовідносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Зазначені вище обставини є самостійною підставою визнання договору недійсним, а тому суд першої інстанції помилково визнанав оспорюваний договір купівлі-продажу фіктивним і вирішуючи спір невірно послався на норму матеріального права - ст. 234 ЦК України. Фіктивність правочину характеризується тим шо правочин вчиняється що до приналежного сторонам майна, однак без наміру настання правових насліків правочину і обидві сторони усвідомлюють фіктивність дій. В даному випадку ОСОБА_8 взагалі не мала майна, яке б могло бути передане в дар, окрім того не доведено що обдарована також усвідомлювала фіктивність вчиненого правочину. У відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущенях.

З цих підстав доводи апеляційної скарги є частково вірними, оскільки позивач не вказував зазначену підставу в позовній заяві і суд вийшов за межі позову.

Разом з тим, як на підставу позову ОСОБА_2, який діяв в інтересах ОСОБА_1 послався на ч.1 ст.203 ЦК України. Суд першої інстанції також посилався на зазначену норму права вирішуючи спір по суті, а тому в мотивувальній частині рішення слід виключити посилання на ст. 234 ЦК України як зайве. Обставини наведені судом що до фіктивності оспорюваного договору дарування є надуманими та невідповідають обставинам справи.

В силу п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст214 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова підстава підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосовував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обгрунтування та зміст позовних вимог (ст 119 ЦПК України).

З цих підстав рішення суду слід залишити без змін, оскільки воно є вірним, але в частині визнання договору дарування недійсним викласти з інших підстав, відповідно змінивши мотивувальну частину рішення.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовільнити частково.

Резолютивну частину рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2014 року - залишити без змін. Внести зміни в мотивувальну частину.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.В. Гурзель