Провадження № 2/734/653/14
Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 вересня 2014 року
смт.
Козелець

Козелецький районний суд
Чернігівської області в складі:

Головуючого-судді Соловей
В.В.,

при
секретареві
Бардаченко Т.М.,

із участю позивача ОСОБА_1, розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні з роботи і відшкодування
моральної (немайнової) шкоди,

у
с т а н о в и в:

із позовною заявою про
стягнення заборгованості із
заробітної плати в розмірі 2350.16
гривень, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з
роботи в розмірі 6640 гривень і
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди в розмірі 5000 гривень у суд
звернулася ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2. Позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим,
що з 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014
року працювала в кафе-барі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у приватного підприємця
ОСОБА_2 При влаштуванні на роботу
написала заяву про прийняття на роботу
та про звільнення, але дату не
вказувала. Трудовий договір із нею не
укладався, із січня 2014 року до 19 лютого
2014 року заробітна плата їй не
виплачувалася. 19 лютого 2014 року вийшла
на роботу згідно графіку, тоді ж її
повідомлено про звільнення. За грудень
2013 року - лютий 2014 року заробітна плата
складала 80 гривень у день, а тому розмір
заборгованості з урахуванням
індексації складає 2350.16 гривень. На
день пред'явлення позову відповідач
затримала їй розрахунок по заробітній
платі на 83 дні, тобто з 14 лютого 2014 року
по 7 липня 2014 року, а тому середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку становить 6640 гривень. Такі
події позначилися на стані її здоров'я,
тому оцінює моральну шкоду в розмірі 5000
гривень.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1, підтримавши позовні вимоги,
пояснила, що з 18-19 листопада 2013 року
проходила стажування барменом у ФОП
ОСОБА_2, а з 20 листопада 2013 року до 19
лютого 2014 року працювала без укладення
трудового договору. Заробітна плата
складала 80 гривень у день, кошти за 29
відпрацьованих днів у розмірі 2320
гривень не виплачені. У зв'язку із
невиплатою заробітної плати зазнала
моральних переживань, що позначилося
на стані її здоров'я.

Відповідач ФОП ОСОБА_2, яка
належним чином повідомлена про час і
місце судового розгляду справи, у
судове засідання не з'явилася.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1
із 20 листопада 2013 року та впродовж
трьох місяців працювала барменом у ФОП
ОСОБА_2 без укладення трудового
договору. 19 лютого 2014 року ОСОБА_1
повідомлена про те, що не працює.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_1
із 20 листопада 2013 року до 19 лютого 2014
року працювала у ФОП ОСОБА_2

При судовому розгляді
цивільної справи встановлено, що із 20
листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року
позивач ОСОБА_1 працювала барменом у
кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_1» у ФОП ОСОБА_2 Із
акту перевірки № 25-01-020/0332 додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, проведеної 28
березня 2014 року Територіальної
Державної інспекції з питань праці у
Чернігівській області, виходить, що на
підставі заяви ОСОБА_1 від 10 лютого 2014
року наказом № 11 вона була прийнята
барменом на роботу до ФОП ОСОБА_2 До
початку роботи ОСОБА_1 не була
ознайомлена з умовами праці, режимом
роботи, оплатою праці, чим порушено
вимоги ст. 29 КЗпП України. Згідно
графіку роботи на лютий 2014 року робоча
зміна ОСОБА_1 встановлювалася на 11, 12, 13
та 14 лютого. Трудовий договір між
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 не був
зареєстрований Чернігівським міським
центром зайнятості. Згідно письмових
пояснень ФОП ОСОБА_2 договір у центрі
зайнятості планували зареєструвати
протягом семи днів, однак не встигли,
оскільки ОСОБА_1 написала заяву на
звільнення. На підставі заяви ОСОБА_1
від 16 лютого 2014 року ФОП ОСОБА_2 було
видано наказ № 12 про її звільнення з
роботи за власним бажанням. Із
листопада 2013 року до січня 2014 року в
графіках роботи, табелях обліку
використання робочого часу та
розрахунково-платіжних відомостях
прізвище ОСОБА_1 відсутнє. У табелі за
лютий 2014 року навпроти прізвища ОСОБА_1
поставлена робота 11, 12, 13 та 14 лютого по
10 годин. В порушення ст. 30 Закону
України «Про оплату праці» у
розрахунковій відомості за лютий 2014
року відсутнє прізвище ОСОБА_1,
нарахування їй заробітної плати та
відрахування з неї страхових внесків
за відпрацьований час. Виплата
заробітної плати ОСОБА_1 за чотири
робочі дні при звільненні
документально не встановлена, що є
порушенням ст. 116 КЗпП України. Згідно
письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 за
відпрацьовані дні гроші ОСОБА_1 взяла
сама. Щодо видачі медичної книжки
ОСОБА_1, то ФОП ОСОБА_2 письмово пояснює,
що після звільнення вона не приходила,
медичну книжку не забрала.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний у день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Вислухавши пояснення
позивача ОСОБА_1, свідків ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, вивчивши надані докази, суд
вважає, що позов ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи і
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягає частковому задоволенню.

Факт роботи позивача ОСОБА_1 у
період із 20 листопада 2013 року до 19
лютого 2014 року в кафе-барі
«ІНФОРМАЦІЯ_1» у ФОП ОСОБА_2, якою
допущене порушення трудових прав
працівника, що полягає у невиплаті
заробітної плати за виконану роботу,
підтвердився. Тому, з відповідача ФОП
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно
стягнути заборгованість із заробітної
плати в розмірі 2320 гривень (29
відпрацьованих днів х 80 гривень), а із
врахуванням індексу інфляції - всього
2350.16 гривень.

Разом із тим, у задоволенні
позовних вимог позивача ОСОБА_1 про
стягнення із ФОП ОСОБА_2 середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку в розмірі 6640 гривень
необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_1
із письмовою вимогою до відповідача
про проведення розрахунку не
зверталася, і тому підстави для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України,
відсутні.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивачу ОСОБА_1 заподіяно
моральну (немайнову) шкоду, яка полягає
у моральних переживаннях, яких зазнала
вона внаслідок неправомірних дій
відповідача, пов'язаних із невиплатою
заробітної плати. Враховуючи вимоги ст.
23 ЦК України, суд вважає, що ФОП ОСОБА_2
необхідно відшкодувати на користь
позивача ОСОБА_1 грошові кошти у
розмірі 500 гривень моральної
(немайнової) шкоди. Такий розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди відповідає принципам розумності,
виваженості та справедливості.

Крім того, із відповідача ФОП
ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1
необхідно стягнути грошові кошти в
розмірі 420 гривень судових витрат.

Керуючись ст.ст. 47, 94, 116, 117 і
237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст.ст.
209, 212, 214, 215, 218, 225-227, 294, 295 і 296 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 частково
задовольнити.

Стягнути із Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2350 (дві
тисячі триста п'ятдесят) гривень 16
копійок заборгованості із заробітної
плати із урахуванням індексу інфляції,
а також 500 (п'ятсот) гривень моральної
(немайнової) шкоди.

Зобов'язати Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_2 із сум
стягненої заробітної плати утримати
необхідні збори та податки,
перерахувати їх до бюджетів
відповідних рівнів.

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 420
(чотириста двадцять) гривень судових
витрат.

Стягнути із Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 у доход
держави грошові кошти в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок
судового збору.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
із дня проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів із дня отримання копії
цього рішення.

Суддя