АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/8762/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року по
справі за позовом Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація - 110 Голосіївського району»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за спожиті житлово-комунальні послуги,

встановила:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04 листопада 2013 року
задоволено позов КП
«Житлово-експлуатаційна організація -
110 Голосіївського району» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за спожиті
житлово-комунальні послуги. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість в сумі 10 491 грн. та
судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Вказував, що суд першої
інстанції не звернув уваги, що наданий
позивачем статут КП «ЖЕО - 110» не є
дійсним або державна реєстрація
підприємства є неправомірною, оскільки
здійснена з порушенням чинного
законодавства. Крім того, позивач не
надав доказів своєї участі у конкурсі
та отримання права на надання послуг з
утримання будинку. Надані позивачем
копії договорів про надання послуг не
підтверджують, що позивач є виконавцем
або постачальником за завданням
замовника будь-яких видів робіт та
послуг, не підтверджують відношення
позивача до будинку, в якому він
проживає. Позивач не надав ліцензії на
здійснення таких ліцензованих послуг,
як централізоване холодне
водопостачання та водовідведення,
централізоване опалення та
газопостачання. Нарахування оплати за
послуги проведені по нечинних тарифах,
оскільки розпорядження КМДА не
подавались на державну реєстрацію.

Вважає, що суд першої інстанції
проігнорував той факт, що позивач не
зробив окремого розрахунку тарифу на
послуги для будинку відповідача, не
визначив розміру та складу його
прибудинкової території, переліку
фактичних послуг з «Переліку послуг
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території».

Також зазначав, що між сторонами
не укладався договір про надання
житлово-комунальних послуг з
обслуговування будинку, в якому
проживає відповідач, та не надано
доказів, що позивач пропонував укласти
такий договір.

В судовому засіданні апелянт
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити; представник позивача в
дане судове засідання не з'явився, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, в
судовому засіданні до оголошення
перерви по справі представник позивача
вважав доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що згідно з п. 1.3 та 2.1.1
Статуту позивача, комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційна
організація - 110 Голосіївського району»
утворене рішенням 11-ї сесії ІІ
скликання Голосіївської районної ради
м. Києва з метою виконання робіт по
утриманню та обслуговуванню житлових і
нежитлових будинків, прибудинкових
територій територіальної громади м.
Києва відповідно до замовлень та
договорів.

Згідно з довідкою форми № 3 від
02.11.2012 року, відповідач ОСОБА_2 з 14.11.1996
року зареєстрований та проживає у
квартирі АДРЕСА_1.

Будинок, в якому розташована
квартира відповідача, передано на
обслуговування позивачу, що
підтверджується договорами на
утримання і обслуговування житлового і
нежитлового фонду, що перебуває у
комунальній власності Голосіївського
району м. Києва від 05.01.2009 року, від
04.01.2010 року та від 01.01.2013 року, а також
додатками до них, де зазначено перелік
переданих на обслуговування позивачу
будинків.

Задовольняючи позовні вимоги
про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачем не виконується
зобов'язання з оплати наданих
житлово-комунальних послуг, а тому за
період з грудня 2009 року по жовтень 2012
року у відповідача виникла
заборгованість перед КП
«Житлово-експлуатаційна організація
-110 Голосіївського району» у розмірі 10
491 грн., що складається із
заборгованості за наступні види
послуг:

- утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій - 4632 грн. 20 коп.,
що утворилась за період з грудня 2009
року по жовтень 2012 року; при
нарахуванні застосовані тарифи,
встановлені розпорядженнями Київської
міської державної адміністрації № 978
від 31.08.2009 року та № 75 від 25.01.2011 року;

- централізоване холодне
водопостачання та водовідведення -
заборгованість на суму 1059 грн. 01 коп. за
вищевказаний період, розпорядження
КМДА № 1332 від 30.11.2009 року та № 101 від
27.01.2011 року;

- централізоване опалення -
заборгованість в сумі 4322 грн. 79 коп. за
період з грудня 2009 року по жовтень 2012
року, розпорядження КМДА № 1333 від 30.11.2009
року, № 392 від 31.05.2010 року та № 99 від
27.01.2011 року;

- газопостачання -
заборгованість в сумі 477 грн. за період
з грудня 2009 року по березень 2012 року,
ціни і тарифи на природний газ
затверджені ПАТ «Київгаз» та погоджені
КМДА 01.12.2008 року та 01.08.2010 року.

Виходячи з наявних у матеріалах
справи та досліджених судом першої
інстанції письмових доказів, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими при вирішенні справи,
доведені.

Висновки суду про наявність підстав
для задоволення позову колегія суддів
вважає законними, обґрунтованими,
такими, що відповідають обставинам
справи та положенням матеріального
закону, норми матеріального права
відповідно до спірних правовідносин
застосовані правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Заперечуючи проти позову,
відповідач стверджував, що він не
повинен сплачувати позивачу будь-які
кошти, оскільки будинок по АДРЕСА_1, що
був збудований у 1952 році, утримується
позивачем незадовільно, внаслідок чого
будинок псується, послуги з утримання
будинку та прибудинкової території не
надаються, водогінні труби проржавіли
і не замінюються, тому холодну воду
використовувати неможливо. Крім того,
між сторонами не укладено договір на
утримання будинку та прибудинкової
території, а тому у відповідача
відсутні будь-які зобов'язання перед
позивачем.

Зазначені доводи були предметом
перевірки суду першої інстанції,
отримали належну правову оцінку та
правильно були відхилені судом.
Аналогічні доводи викладені
відповідачем і в апеляційній скарзі,
однак вони не можуть бути прийняті до
уваги колегією суддів, виходячи з
наступного.

Згідно з вимогами ст. 322 ЦК України,
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За змістом ст. 179 ЖК України,
користування квартирами приватного
житлового фонду та їх утримання
здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків та
прибудинковими територіями, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 2, 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 45 від
24.01.2006 року, користування приміщеннями
житлових будинків здійснюється згідно
з свідоцтвом на право власності або
договором найму. Власник квартири
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору, оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до правової позиції, що
викладена судовою палатою у цивільних
справах Верховного Суду України у
постанові від 10.10.2012 року по справі №
6-110цс12, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для застосування судами
України, свобода договору, закріплена у
ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у
праві сторін вільно вирішувати питання
при укладенні договору, при виборі
контрагентів та при погодженні умов
договору, не є безмежною. У тих
випадках, коли актом цивільного
законодавства передбачена
обов'язковість положень цього акту для
сторін договору, сторони не вправі
відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК
України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
передбачають обов'язок споживача
житлово-комунальних послуг укласти
письмовий договір з виконавцем послуг
на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст.
630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», постанови Кабінету Міністрів
України від 20 травня 2009 року № 529 «Про
затвердження типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій»
вбачається, що умови типового договору,
що набули юридично обов'язкового
значення в силу актів цивільного
законодавства, є обов'язковими для
сторін договору, які не мають права
відступити від їх положень і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Таким чином, укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.

З огляду на викладене, посилання
апелянта на відсутність між сторонами
укладеного договору про надання
житлово-комунальних послуг не
заслуговують на увагу, оскільки
зазначена обставина не може бути
підставою для відмови у даному позові.
Незважаючи на відсутність письмового
договору про надання
житлово-комунальних послуг, із
фактичних стосунків, що склалися між
сторонами, вбачається, що такі
договірні відносини між ними існували
та існують, оскільки позивач надає
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території, а відповідач
користується наданими послугами та
послугами централізованого опалення,
холодного водопостачання,
газопостачання, проте відмовляється
їх оплачувати.

Як вбачається з довідки форми №
3, виданої КП «Житлово-експлуатаційна
організація-110 Голосіївського району»,
відповідачу ОСОБА_2 належить на праві
власності квартира АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу,
зареєстрованого в Київському міському
БТІ за № 1775 від 17.09.1996 року. Зазначена
двокімнатна квартира, житловою площею
27,0 кв.м., загальною площею 47,73 кв.м ,
розташована у будинку, який
знаходиться на балансі позивача.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
балансоутримувач має право
здійснювати функції утримання на
балансі переданого йому за договором з
власником майна та управляти ним чи
передавати за договором повністю або
частково функції управління
управителю, укладати договори про
надання житлово-комунальних послуг;
звертатися до суду про звернення
стягнення на майно осіб, які
відмовляються оплачувати рахунки
за споживання житлово-комунальних
послуг або відшкодовувати завдані
збитки майну, що перебуває в нього на
балансі.

Судом першої інстанції
правильно встановлено, що на
підтвердження надання
житлово-комунальних послуг позивачем
надані копії договорів, які ним
укладені з
постачальниками/виробниками
комунальних послуг з метою
забезпечення мешканців, що проживають
в переданих йому на обслуговування
будинках, комунальними послугами, а
саме: договір на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 8031007; договір
на постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі №
06721/2-01; договір на постачання
природного газу № Т-19/01-34.

Згідно з договором № 10 на
утримання та обслуговування житлового
і нежитлового фонду, що перебуває у
комунальній власності Голосіївського
району м. Києва від 04.01.2010 року КП
«ЖЕО-110» як виконавець послуг здійснює
утримання, технічне та санітарне
обслуговування житлового фонду,
нежитлових приміщень, інших споруд,
прибудинкової території, внутрішньо
будинкових інженерних мереж, поточного
ремонту та інших послуг.

Відповідно до наданих
представником позивача копій наказів
«Про закріплення житлових будинків за
електромонтерами» № 35 від 01.12.2009 року,
№ 59 від 08.09.2010 року, «Про закріплення
будинків за робочими ремонтної
дільниці на технічне обслуговування»
№ 54 від 02.09.2010 року, № 29 від 01.12.2009 року ,
«Про організацію служби нагляду за
безпечним технічним станом житлових
будинків, будівель, споруд та
інженерних мереж» № 100 від 14.07.2011 року,
підприємством здійснюється технічне
обслуговування та утримання
електрощитових та електрообладнання
будинків; проводяться профілактичні та
непланові огляди, планові та поточні
ремонти слюсарями-сантехніками,
проводяться чергові та позачергові
огляди технічного стану житлових
будинків, будівель і споруд та
інженерних мереж майстрами технічних
дільниць, в тому числі і будинку по
АДРЕСА_1, в якому розташована квартира
відповідача.

Доводи апелянта щодо
відсутності підстав для оплати послуг
з утримання будинку та прибудинкової
території, опалення, холодного
водопостачання з огляду на їх
неналежну якість, то вказані доводи не
можуть бути прийняті до уваги,
оскільки відповідно до ст. 32 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» розмір плати за комунальні
послуги розраховується виходячи з
розміру затверджених цін/тарифів та
показань засобів обліку або за
нормами, затвердженими в установленому
порядку. Розмір плати за утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій встановлюється залежно від
капітальності, рівня облаштування та
благоустрою.

Чинне законодавство у даній галузі
передбачає можливість у разі надання
послуг неналежної якості здійснення
виконавцем послуг відповідних
перерахунків на підставі
акту-претензії споживача. Зокрема,
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 151 від 17.02.2010 року затверджено
«Порядок проведення перерахунків
розміру плати за надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення в разі ненадання їх або
надання не в повному обсязі, зниження
якості», яким передбачено здійснення
таких перерахунків.

Проте матеріали справи не містять
доказів звернення апелянта до КП
«ЖЕО-110» з відповідними
актами-претензіями у спірному періоді
2009- 2012 років. При цьому слід зазначити,
що самі по собі претензії споживача не
є підставою для перерахунку
заборгованості судом, оскільки чинним
Порядком передбачено, що рішення про
задоволення претензій споживача
приймається виконавцем, на підставі
якого ним проводиться перерахунок.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов законного і
обґрунтованого висновку про стягнення
з відповідача на користь позивача у
повному обсязі заборгованості за
надані послуги з утримання будинку та
прибудинкової території,
централізованого водопостачання та
водовідведення, централізованого
опалення та газопостачання, виходячи
із тарифів, чинних на період часу, у
якому виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем
розгорнутого розрахунку судом першої
інстанції правильно встановлено, на
підставі яких саме затверджених
розпорядженнями Київської міської
адміністрації тарифів були здійснені
нарахування за житлово-комунальні
послуги. Матеріали справи містять
детальну розшифровку нарахувань за
кожен місяць періоду з грудня 2009 року
по жовтень 2012 року, із зазначенням
тарифу по кожному виду комунальних
послуг та плати за утримання будинку і
прибудинкової території ( а.с. 74-82, том
1).

Доводи апелянта про те, що нарахування
проведені по нечинних тарифах,
оскільки розпорядження КМДА не
пройшли державної реєстрації - колегія
суддів вважає безпідставними,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить
встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Згідно п. «а» ст. 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», до
відання виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради (в даному
випадку - Київської міської ради)
віднесено встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Тобто, до повноважень Київської
міської державної адміністрації як
виконавчого органу Київської міської
ради згідно ч. 2 п. 1 ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги», ст. 20
Закону України «Про теплопостачання»,
п. 2 ч.«а»ст. 28 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
віднесено повноваження встановлювати
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги, тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, тарифи на послуги
централізованого водопостачання і
водовідведення.

Вищим Адміністративним Судом України
у постанові від 04.10.2012 року по справі №
К/9991/16132/11 про визнання розпоряджень
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
невідповідними законодавству,
зобов'язання утриматись від вчинення
дій, якою залишено без змін постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2011 року
про відмову у задоволенні даного
позову, зазначено, що виконавчим
органом Київради (Київською міською
державною адміністрацією) було
винесено оскаржувані розпорядження
(зокрема, і розпорядження КМДА № 978 від
31.08.2009 року) в межах повноважень органу
місцевого самоврядування, а не органу
державної виконавчої влади, на
підставі та у спосіб, що встановлені
законами України.

У зазначеній постанові від 04.10.2012 року
Вищим Адміністративним Судом України
зроблено висновок про те, що
нормативно-правові акти Київської
міської державної адміністрації
(виконавчого органу Київради) щодо
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги, прийняті в
межах повноважень виконавчого органу
Київської міської ради, державній
реєстрації не підлягають, а тому
відсутність реєстрації оскаржуваних
нормативно-правових актів в органах
Міністерства юстиції України не може
бути підставою для визнання
оскаржуваних розпоряджень нечинними.

01.06.2011 року Постановою Кабінету
Міністрів України № 869 «Про
забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги» було
затверджено, зокрема, «Порядок
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій», який
визначає механізм формування тарифів
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій і
поширюється на суб'єктів
господарювання всіх форм власності,
які надають послуги , органи
місцевого самоврядування, власників
(наймачів) квартир (житлових приміщень
у гуртожитках) та інших осіб.

Відповідно до п. 2 вказаного Порядку,
тариф на послуги розраховується
окремо за кожним будинком залежно від
запланованих кількісних показників
послуг, що фактично повинні
надаватися для забезпечення
належного санітарно-гігієнічного,
протипожежного, технічного стану
будинків і споруд та прибудинкових
територій з урахуванням переліку
послуг згідно з додатком до цього
Порядку. Послуги надаються з
урахуванням встановленого рішенням
органу місцевого самоврядування
тарифу, його структури, періодичності
та строків надання послуг.

Відповідно до розпорядження Київської
міської державної адміністрації № 75
від 25.01.2011 року для будинку за адресою
АДРЕСА_1, встановлено тариф для
нарахування плати за утримання будинку
та прибудинкової території - 3 грн. 42
коп. за 1 кв.м. загальної площі квартири
за місяць, який і застосовано позивачем
у розрахунку.

Доводи апелянта щодо відсутності у
позивача ліцензії на надання послуг з
централізованого холодного
водопостачання , опалення,
газопостачання - висновків суду не
спростовують та є безпідставними,
оскільки відповідно до укладених
позивачем договорів такі послуги
безпосередньо надають Акціонерна
компанія «Київводоканал», ПАТ
«Київенерго» та ПАТ «Київгаз».
Одержувачем послуг в цілому на будинок
є КП «ЖЕО-110 Голосіївського району»,
який здійснює оплату вартості
отриманих послуг за рахунок коштів,
сплачених мешканцями.

Так, відповідно до п. 3.5 договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді №8031007 від 01.10.2010 року, КП «ЖЕО-110»
зобов'язане забезпечувати своєчасне
надходження коштів на рахунок
постачальника або на транзитний
рахунок Головного
інформаційно-обчислювального центру
КМДА від мешканців за спожиту теплову
енергію, а також забезпечувати
прийняття всіх заходів, в тому числі
примусових , для стягнення коштів з
боржників згідно з чинним
законодавством.

Відповідно до п.2.2.2 договору ,
укладеного з АК «Київводоканал» №
06721/2-01 на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі, оплата вартості наданих послуг
здійснюється КП «ЖЕО-110» щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документа до банківської установи
абонента; у разі неотримання від
постачальника поточного щомісячного
розрахункового документу, абонент
здійснює оплату вартості наданих
послуг не пізніше 5-го числа наступного
місяця, платіжним дорученням, виходячи
з діючого тарифу та фактичної
кількості спожитої води.

Пунктом 2.9 договору № Т-19/01-34 на
постачання природного газу, КП «ЖЕО-110»
зобов'язане: якщо користується
послугами ГІОЦ КМДА з розщеплення
платежів, щомісячно до 10 числа
наступного за звітним місяця,
забезпечувати надходження до
транзитного рахунку ГІОЦ грошових
коштів мешканцями квартир -
безпосередніх споживачів газу за
діючими тарифами по єдиних
розрахункових книжках платників
комунальних послуг. Якщо одержувач не
користується послугами ГІОЦ КМДА з
розщеплення платежів, щомісячно, до
10-го числа наступного за звітним місяця
перераховувати на рахунок
постачальника суму, яку сплатили
мешканці квартир за спожитий природний
газ.

Таким чином, жодних обґрунтованих
доводів щодо неправильності
розрахунку заборгованості за спожиті
житлово-комунальні послуги та підстав
нарахування апеляційна скарга
відповідача не містить.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача щодо невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи, надано
вірну оцінку зібраним доказам,
відповідно до спірних правовідносин
правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: