АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого-судді: Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 04
серпня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про встановлення режиму
користування спільним майном.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 р. ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся
у суд з позовом до ОСОБА_4 про
встановлення режиму користування
спільним майном.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 01 липня 2014 р. позовну заяву,
з підстав невідповідності ч.5 ст.119 ЦПК
України - сплатою судового збору лише
позивачем ОСОБА_2, й несплатою судового
збору ОСОБА_3, а також не чіткістю
заявлених вимог - не зазначено площу
кімнат, які суд має виділити позивачам,
а яку відповідачу, залишено без руху та
надано п'ятиденний строк з дня
отримання ухвали суду для усунення
зазначених недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 серпня 2014 р. позовну
заяву, у зв'язку з невиконанням вимог
ухвали суду, визнано неподаною та
повернуто позивачам.

В апеляційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
норм процесуального права, просить
ухвалу суду першої інстанції
скасувати, а направити питання
прийняття позовної заяви з додатками
до неї на новий розгляд до того ж суду.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, відповідачку, яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню, з огляду на
таке.

Повертаючи позовну заяву, районний суд
виходив з того, що позивачами не
виконано вимог ухвали суду - не
зазначено у позові площу кімнат, які
суд має виділити їм, а яку відповідачу й
судовий збір було сплачено лише
позивачем ОСОБА_2, а ОСОБА_3 така сплата
не вчинялася.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Визначаючи несплату судового збору
ОСОБА_3, як підставу до залишення
позовної заяви без руху з наступним
визнанням її неподаною й поверненням,
районний суд не врахував тієї
обставини, що позовну заяву було
оплачено судовим збором у повному
обсязі іншим позивачем - ОСОБА_2, в той
час як законодавством не заборонено
сплати усієї суми судового збору
одним з позивачів, остільки
визначальним є факт надходження
належної до сплати суми в доход
держави.

В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України
суд першої інстанції не сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Районний суд рекомендував позивачам
конкретизувати зміст позовних вимог й
зазначити площі кімнат, які підлягають
виділу сторонам у користування, проте
не звернув увагу на долучену у зв'язку з
цим до матеріалів позову заяву про
забезпечення доказів, в якій міститься
посилання на неможливість надання цих
доказів позивачами та клопотання про
їх витребування.

Результати розгляду зазначеного
клопотання у справі відсутні.

За таких обставин, ухвалу суду першої
інстанції, як постановлену з
порушенням норм процесуального права,
слід скасувати, а питання прийняття
позовної заяви з додатками до неї
направити до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 04 серпня 2014 року скасувати,
питання прийняття позовної заяви з
додатками до неї передати на новий
розгляд до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/7765/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/11967/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
ЯровенкоН.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.