Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2337/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

11.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Фомічова С.Є.

суддів - Франко В.А.

Гайсюка О.В.

при секретарі - Діманова
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 11
липня 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне
товариство КБ «Приватбанк» звернулось
в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог зазначало,
що 29 лютого 2008 року, між банком та
відповідачем було укладено договір №
б/н, відповідно до якого останнім було
отримано від позивача кредит у розмірі
2000,00 доларів США у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 19,20%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, про що відповідачем було
надано згоду на те, що підписана заява
разом з «Умовами та правилами надання
банківських послуг», «Правилами
користування платіжною карткою» та
«Тарифами банку» складає між ним та
банком договір. Однак в порушення
договірних умов, відповідач свої
зобов'язання не виконує. Позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 6416,37 доларів США
та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 11 липня 2014 року в
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі публічним
акціонерним товариством КБ
«Приватбанк» ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції через порушення, на його
думку, норм матеріального та
процесуального права. Просив суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_4, представника публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк», який підтримав доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та в межах позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні
вказаного рішення відповідно до вимог
ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував
всі обставини справи та дав їм належну
оцінку.

Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року,
між публічним акціонерним товариством
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір № б/н, відповідно до
якого відповідачем було отримано від
позивача кредит у розмірі 2000,00 доларів
США у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 19,20% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

З причини невиконання
відповідачем умов вказаного вище
договору, станом на 28 лютого 2014 року
відповідач перед позивачем має
заборгованість у сумі 6416,37 доларів США,
з яких: 1954,05 дол. США - заборгованість за
кредитом; 3361,74 дол. США - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
747,32 дол. США - заборгованість по комісії
за користування кредитом; а також
штрафи відповідно п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг - 50.10 грн. -
штраф (фіксована частина) та 303.16 грн. -
штраф (процентна складова).

Разом з тим, згідно з заявою, яку
відповідач підписав 29 лютого 2008 року
вказано, що підписана заява разом з
«Умовами та правилами надання
банківських послуг», «Правилами
користування платіжною карткою» та
«Тарифами банку» складає між ним та
банком Договір, але «Умови та правила
надання банківських послуг», «Правила
користування платіжною карткою» та
«Тарифи банку» відповідач не
підписував та з ними ознайомлений не
був.

Судом першої інстанції також
встановлено, що останній платіж за
договірними зобов'язаннями, відповідно
до наданої представником позивача
виписки з карткового рахунку по
вказаному вище кредитному договору
відповідачем здійснювався 23 травня 2009
року, а згідно з розрахунком
заборгованості, заборгованість по
комісії за боржником рахується з 23
травня 2009 року. Тобто, саме з 23 травня 2009
року відповідач припинив виконання
свого зобов'язання перед позивачем, що
свідчить про початок строку з якого
обраховується позовна давність у
спірних відносинах по кожному виду
платежу.

Згідно ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за
кредитним договором, кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов'язання» (ст.ст. 530,631 ЦК
України).

Якщо в зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачем у даній справі, є
підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.
267 ЦК України).

У відповідності до ст. 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу) - ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК
України, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання, тобто позивач мав право
звернутися до суду з позовом коли у
нього виникло право на пред'явлення
такого позову до суду.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо) - ст. 266 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що
враховуючи вимоги ч. 4 ст. 267 ЦК України,
суд правомірно дійшов висновку про те,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно,
всебічно досліджено і оцінено
обставини у справі, надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства КБ
«Приватбанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 11 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді