Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3971/14
Головуючий у 1 інстанції Крамаренко А.І.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4
на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 07 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_6, про поділ майна,
набутого в шлюбі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2008 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, який було неодноразово
уточнено в ході судового розгляду, до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про
поділ майна, набутого у шлюбі.

В позові зазначала, що з 19.12.1995 року по
08.05.2007 року перебувала з ОСОБА_3 у
зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу на спільні кошти вони
набули: земельну ділянку та будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1;
автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3; автомобіль
3A3-DAEWOO NUBIRA, 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, які були
оформлені на ім'я ОСОБА_7

Будучи обізнаним про її наміри
звернутися до суду з позовом про поділ
спільного сумісного майна, ОСОБА_7
всупереч діючому законодавству 05.11.2007
року уклав з ОСОБА_4 угоду до договору
позики від 09.10.1994 року, відповідно до
якої передав у власність ОСОБА_4
житловий будинок АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказаний правочин,
постійно діючий третейський суд при ТБ
«Регіональний Арбітраж» ухвалив
рішення від 10.12.2007 року по справі
№001-12/07, яким визнав право власності за
ОСОБА_4 на: житловий будинок (перша
черга) за адресою: АДРЕСА_1, та на
підставі якого Бердянським
комунальним підприємством з технічної
інвентаризації 12.03.2008 року було
проведено реєстрацію права власності
за ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 23.02.2011 року по
справі №22-577/2011 відповідно до ст. 220 ЦК
України було встановлено факт
нікчемності правочину від 05.11.2007 року.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22.10.2013
року по справі №310/10004/13-ц було
скасовано рішення постійно діючого
третейського суду при ТБ «Регіональний
арбітраж» від 10.12.2007 року по справі
№001-12/07, яке стало підставою для
реєстрації права власності на спірний
житловий будинок за ОСОБА_4 Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 22.10.2013 року ухвала Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22.10.2013 року залишена без
змін.

За змістом зазначених вище ухвал,
підставою для скасування рішення
третейського суду від 10.12.2007 року стало
вирішення третейським судом питання
про її права та обов'язки, як учасника
спільної сумісної власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, без
залучення її до участі в справі.

Крім того, ОСОБА_7 з моменту реєстрації
розірвання шлюбу користується
спільним автомобілем ВАЗ 2106 на власний
розсуд та експлуатує його за власними
потребами. Доступу до вказаного
автомобіля вона не має і домовленостей
між нею та ОСОБА_7 щодо цього автомобіля
не існує.

Також ОСОБА_3, нехтуючи правилами СК
України, за біржовою угодою від 16.04.2008
року без її згоди здійснив відчуження
за 100 грн. автомобіля 3A3-DAEWOO NUBIRA, 2003 року
випуску, на користь ОСОБА_4

У зв'язку з приховуванням та
відчуженням ОСОБА_3 зазначених вище
автомобілів вона має право на
компенсацію 1/2 частини їх вартості.

Щодо спірної земельної ділянки
зазначила, що для будівництва
житлового будинку, господарських
будівель та споруд рішенням
Бердянської міської ради №46 п.1.1 від
29.01.2004 року ОСОБА_3 було надано у
власність земельну ділянку, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Оскільки будинок, для будівництва
якого надавалася земельна ділянка є
спільною сумісною власністю і її
частка в ньому складає 1/2 , то за
приписами ст. 120 ЗК України вона має всі
підстави для визнання за нею права
власності й на ? частину земельної
ділянки.

Посилаючись на вищезазначене, просила
суд визнати за нею право власності на ?
частину земельної ділянки та житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 на її
користь 1/2 частину вартості автомобіля
ВАЗ 2106, 1977 року випуску, реєстраційний
номер ЕО2240 у сумі 4464 грн.; стягнути з
ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину
вартості автомобіля 3A3-DAEWOO NUBIRA, 2003 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у
сумі 29520 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 07 липня 2014
року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 ?
частину вартості автомобіля ВАЗ 2106, 1977
року випуску, реєстраційний номер ЕО2240
у сумі 4464 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 ?
частину вартості автомобіля 3A3-DAEWOO NUBIRA,
2003 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 у сумі 29520 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати в частині
визнання за нею права власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 і
ухвалити в цій частині нове рішення по
суті позовних вимог, яким в позові
ОСОБА_5 в цій частині відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 19.12.1995р. по 08.05.2007р.

У період шлюбу ними було набуто
житловий будинок (перша черга), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(свідоцтво про право власності від
11.06.2003р.), земельна ділянка площею 0,1000 га
за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на
право власності на земельну ділянку
від 03.03.2004р.), автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3
(договір купівлі-продажу від 15.10.1997р.),
автомобіль ЗАЗ-ДЕУ Нубира 2003 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2
(біржова угода від 26.04.2007р.).

Відповідно до положень ст. 22 КпШС, яка
діяла на час придбання спірного
будинку та автомобіля ВАЗ 2106, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.(ст. 24 КпШС)

Згідно із ч. 1 ст.29 КпШС, якщо між
подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в ст.
ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Отже, вказаними нормами права
передбачено презумпцію віднесення
придбаного під час шлюбу майна до
спільної сумісної власності подружжя.
У такому разі позивач звільняється від
доведення цієї обставини, яка має
значення для правильного вирішення
справи, а відповідач, якщо заперечує
проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України має довести протилежне
(спростувати матеріально-правову
презумпцію).

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_5 суд правильно виходив
із того, що спірне майно, а саме будинок
та автомобілі, придбані у період шлюбу
сторін не на підставі договору
дарування чи у порядку спадкування, чи
за особисті кошти відповідача, а тому
є спільною сумісною власністю
подружжя.

Заперечуючи проти позову відповідач
ОСОБА_3 посилався на те, що спірне майно
не підлягає поділу, оскільки є його
особистою приватною власністю.

Проте всупереч вимогам ст. 10, 11, 60 ЦПК
України належними та допустимими
доказами відповідач не довів
обставини, на які він посилався як на
підставу своїх заперечень.

Посилання апелянтів на те, що власником
спірного будинку є ОСОБА_4, а тому він не
підлягає поділу, безпідставні і
спростовуються матеріалами справи.
Так, рішення суду від 10.12.2007р. постійно
діючого третейського суду при товарній
біржі «Регіональний арбітраж», на
підставі якого було зареєстровано
право власності на спірний будинок за
ОСОБА_4 скасовано.

У відповідності до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного сумісного майна подружжя" до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Тому суд першої інстанції правильно
включив до розподілу будинок,
автомобіль ВАЗ 2106 і автомобіль ЗАЗ ДЕУ
Нубира, який було відчужене
відповідачем ОСОБА_3 без згоди
позивачки, виключивши при цьому
земельну ділянку, оскільки на час
розгляду справи земельна ділянка
перебуває у власності ОСОБА_4 і це право
не оскаржено.

Доводи апеляційних скарг і зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку про те, що судом допущено
порушення норм процесуального або
неправильне застосування норм
матеріального права, яке б призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів не
знаходить правових підстав не
погодитися з висновками суду першої
інстанції, оскільки вони ґрунтуються
на матеріалах справи, які ретельно
досліджені у ході розгляду справи.
Висновки суду першої інстанції вірно
обґрунтовані у мотивувальній частині
рішення і колегія суддів з ними
погоджується оскільки вони повністю
відповідають обставинам справи, яким
суд дав вірну оцінку.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 07 липня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: