Справа 206/5019/14-ц
Провадження 2/206/1227/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

"11" серпня 2014 р. Самарський районний суд
м. Дніпропетровську у складі:

головуючого судді Сухоруков
А.О.,

при секретарі Віткалов
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Дніпропетровська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

31 липня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що близько 23:30 год. 23.11.2013 року
відповідач ОСОБА_2, перебуваючи на
своєму робочому місці, яке знаходиться
по вул. Ілларіонівська, 6 реалізувала
свій злочинний умисел, направлений на
таємне викрадення чужого майна, а саме
пластикової кредитної карти із
грошима, що належать йому позивачу. Він
працював разом з відповідачкою і
напередодні показав їй картку та
поклав до металевої шафи, у роздягальні
із власними речами, у паперовий конверт
де був окремо виписаний ПІН-код до
картки.

11.03.2014 року відповідача за вказаним
фактом вироком Самарського районного
суду м. Дніпропетровська визнано
винною у скоєні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185
КК України та призначити їй покарання у
вигляді 2 років позбавлення волі. На
підставі ст. 75 КК України звільнено
засуджену ОСОБА_2 від відбування
призначеного покарання, якщо вона
протягом 2 років іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на неї обов'язки.

10.02.2014 року під час досудового слідства
відповідач визнала свою вину у повному
обсязі та зобов'язалась, що відшкодує
йому спричинену матеріальну шкоду в
розмірі 8500грн. у повному обсязі до
24.02.2014р., про що написала розписку, у
зв'язку з чим ним не було подано позов у
кримінальному провадженні.

Проте в добровільному порядку
відшкодувати шкоду відповідач
відмовляється, що і слугує підставою
для звернення позивача із цим позовом
до суду. Оскільки відповідач написала
боргову розписку, то це є договором
позики. Таким чином, з 24.02.2014 року по
23.07.2014р. минуло 149 днів, 3% річних від
8500грн. складає 105,54грн. Індекс інфляції
за вказаний період складає 110%, отже
інфляційне збільшення заборгованості
за вказаний період складає 907,82грн.

Зазначає, що своїми діями відповідач
також завдав йому моральної шкоди, що
виявилася в перенесених ним
стражданнях і яку він оцінює в 5000,00 грн.

На підставі викладеного просить суд
стягнути із відповідача ОСОБА_2 на його
користь в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди суму у розмірі
8500грн., 3% річних - 105,54грн., індекс
інфляції 907,82грн. та 5000грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди (а.с.1-4).

Позивач в судовому засіданні свої
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд задовольнити позов,
стягнувши заявлені ним суми із
відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
на слухання по справі не з'явилася, про
час та місце розгляду справи
повідомлялася належним чином, причини
неявки суду не відомі.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутність
відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224
ЦПК України за правилами глави 8
розділу ІІ ЦПК України та винести по
справі заочне рішення.

Вислухавши доводи та пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд доходить до висновку про те, що
позов слід задовольнити з наступних
підстав, що встановлені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Тобто диспозицією зазначеної правової
норми чітко визначено, що підставами
для відшкодування матеріальної шкоди є
деліктна поведінка однієї особи по
відношенню до іншої, факт настання
такої шкоди, як юридичний наслідок,
причинний зв'язкою між деліктною
поведінкою особи та фактом настання
матеріальної шкоди, а також вина
завдавача шкоди.

Судом встановлено, що саме ОСОБА_2,
29.11.2013 року, перебуваючи на своєму
робочому місці в якості машиніста
насосних установок дільниці
водовідведення Нижньодніпровськ -
Вузол ВСП «Будівельно - монтажне
експлуатаційне управління
Нижньодніпровськ - Вузол» ДП
«Придніпровська залізниця», та
знаходячись у будівлі «Каналізаційної
насосної станції» за адресою: м.
Дніпропетровськ вул. Ілларіонівська, 6,
у період часу з 20-00 годин до 23-00 годин, у
кімнаті «їдальні», вживала спиртні
напої разом з громадянином ОСОБА_1, 1962
р.н., та своїм сином ОСОБА_3, 1990 р.н. У ході
вживання спиртних напоїв, та під час
спільної бесіди з ОСОБА_2 та її сином
ОСОБА_3, гр.-н ОСОБА_1 показав останнім
банківську пластикову кредитну картку
«Сбербанк Росії» НОМЕР_1, видану на його
ім'я, яку зберігав у своїй металевій
шафі разом з іншими особистими речами,
розташовану у сусідній, від «їдальні»,
кімнаті - «роздягальні», після чого
поклав зазначену картку на місце її
зберігання. Цього ж дня (29.11.2013 року)
приблизно о 23-00 годині, після вживання
спиртних напоїв, гр.-н ОСОБА_1 та ОСОБА_3
лягли спати, а ОСОБА_2, перебуваючи на
своєму робочому місці, продовжила
виконувати свої функціональні
обов'язки, і в цей час у неї виник
злочинний умисел на незаконне
заволодіння банківською пластиковою
кредитною карткою «Сбербанк Росії»
НОМЕР_1, виданою на ім'я ОСОБА_1, та
викрадення з даної картки грошових
коштів. Таким чином, ОСОБА_2, у період
часу з 30.11.2013 року по 12.01.2014 року, з
раніше незаконно отриманої нею
банківської пластикової кредитної
картки «Сбербанк Росії» НОМЕР_1,
виданої на ім'я ОСОБА_1, умисно, таємно,
шляхом зняття коштів з зазначеної
картки, викрала грошові кошти на
загальну суму 7 650 гривень, якими
розпорядилася на власний розсуд, що
підтверджується вироком Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 березня 2014 року, яким її було визнано
винною у скоєні кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185
КК України та призначено їй покарання у
вигляді 2 років позбавлення волі. На
підставі ст. 75 КК України звільнено
засуджену ОСОБА_2 від відбування
призначеного покарання, якщо вона
протягом 2 років іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає
покладені на неї обов'язки (а.с.5-8).

Із вироку Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 березня
2014 року вбачається, що обвинувачена
ОСОБА_2 вину у скоєнні інкримінованого
їй злочину при вищезазначених
обставинах визнала в повному обсязі.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про доведеність
протиправної деліктної поведінки
відповідача ОСОБА_2, яка виявилася у
завданні відповідачу ОСОБА_1
матеріальних збитків.

10.02.2014 року ОСОБА_2 зобов'язалась,
що відшкодує ОСОБА_1 спричинену
матеріальну шкоду в розмірі 8500грн. у
повному обсязі до 24.02.2014р. з урахуванням
ст. 1046 ЦК України, а також обставини
передбачені ст.ст. 525, 625 ЦК України, що
підтверджується розпискою (а.с.11).

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконанням ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи вище приведені висновку
суду, яким встановлено наявність між
сторонами відносин, що виникли з
договору позики, достовірність та
допустимість доказів в даній
цивільній, встановлення факту ухилення
ОСОБА_2 від виконання свого
зобов'язання, суд приходить до висновку
про необхідність задовольнити позовні
вимоги позивача у повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що з 24.02.2014 року по 23.07.2014р. минуло 149
днів, 3% річних від 8500грн. складає
105,54грн. Індекс інфляції за вказаний
період складає 110%, отже інфляційне
збільшення заборгованості за вказаний
період складає 907,82грн.

Приведений позивачем розрахунок є
вірним: сума індексу інфляції за цей
період складає 907,82грн., а три відсотки
річних - 105,54грн., а тому зазначені суми
також підлягають стягненню із
відповідача.

За таких обставин, суд приходить
до висновку про необхідність
задовольнити позов позивача, стягнувши
заявлені суми із відповідача.

Вирішуючи спір в частині
відшкодування моральної шкоди суд
виходить із наступного.

У відповідності до ст. 23
Цивільного кодексу України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних чи душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вона є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку про те, що
заявлена позивачем сума моральної
шкоди у розмірі 5000грн. є повністю
обґрунтованою і підлягає стягненню із
відповідача.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 23, 525, 530, 625, 1046, 1166, 1168
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10,
11, 18, 57-61, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218, 224-225
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, суму
матеріальних збитків у розмірі
8500,00грн., 3% річних у розмірі 105,54грн.,
індекс інфляції у розмірі 907,82грн. та
5000,00грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди, а всього 14513
(чотирнадцять тисяч п'ятсот тринадцять
) гривень, 36коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана позивачем до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення, відповідачем -
у разі відмови в перегляді заочного
рішення

Суддя А.О. Сухоруков