Справа № 2/489/1663/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 серпня 2014 року Ленінський
районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Управління Держземагентства у
Миколаївському районі Миколаївській
області про визнання державного акту
на землю недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, Управління
Держземагентства у Миколаївському
районі Миколаївській області про
визнання державного акту на землю
недійсним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20
березня 2010 року він придбав у
відповідачки ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 712 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1.
Договір купівлі-продажу земельної
ділянки нотаріально посвідчений та
зареєстрований за № 657. Окрім
земельної ділянки він придбав у
відповідачки і житловий будинок, який
розташований на ній.

Звернувшись в грудні 2013 року до
Реєстраційної служби, він дізнався, що 6
грудня 2010 року управління Держкомзему
у м. Миколаєві видало відповідачці
державний акт на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що управління не
мало підстав для видачі ОСОБА_3
державного акту на землю, просив суд
визнати його недійсним.

В судове засідання сторони не
з'явилися. Про час і місце судового
розгляду повідомлялись належним чином.

Від позивача до суду надійшла
заява про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.

Від представника відповідача
надійшла заява про розгляд справи їх
відсутність, проти задоволення позову
відповідач не заперечував.

Від Управління Держземагентства
у Миколаївському районі Миколаївській
області до суду надійшли письмові
пояснення на позов. Відповідач
посилався на те, що внесення запису про
скасування державної реєстрації
прав не належить до кола повноважень
територіальних органів
Держземагентства, а покладено
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» на
органи державної реєстрації прав.
Оскільки видача нового Державного
акту ОСОБА_2 відбулася не з вини
Управління, та воно не є належним
відповідачем, просив суд відмовити в
позові.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши і
оцінивши в сукупності матеріали
цивільної справи, суд приходить до
наступного.

Відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
24 вересня 2009 року, зареєстрованого в
реєстрі за № 661, ОСОБА_2 придбала у
ОСОБА_4 земельну ділянку площею 712 кв.м.,
розташовану по АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_4 на підставі державного акту
серії ЯГ №597037, про що нотаріусом та
Управлінням Держкомзему у м. Миколаєві
на державному акті здійснено
відмітку про перехід права власності.

20 березня 2010 року між ОСОБА_2, від
імені якої діяв ОСОБА_5 на підставі
довіреності, та ОСОБА_1 укладено
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, за яким ОСОБА_2 продала, а
ОСОБА_6 купив земельну ділянку площею 712
кв.м., розташовану по АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу нотаріально
посвідчений 20 березня 2010 року
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за № 657.

Статтею 131 ЗК України визначено,
що громадяни та юридичні особи
України, а також територіальні громади
та держава мають право набувати у
власність земельні ділянки на підставі
міни, ренти, дарування, успадкування та
інших цивільно-правових угод.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Відповідно ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни набувають право власності на
земельні ділянки із земель державної
або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до вимог чинного
законодавства з початку 2013 року
зареєструвати власність чи інші права
на землю можна через Державну
реєстраційну службу України
(Укрдержреєстр), яка адмініструє
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно. Саме після реєстрації в
Укрдержреєстрі виникає, змінюється чи
припиняється відповідне право.

Правила реєстрації прав на нерухоме
майно, у тому числі на земельну ділянку,
визначені, зокрема Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 № 868, яка набрала чинності з
11.02.2014 р.

До 2013 року право власності на землю
підтверджувалось державним актом про
право власності на земельну ділянку,
який можна було отримати в місцевому
органі Держкомзему.

Як вбачається з витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 5 грудня 2013 року, право
приватної власності на земельну
ділянку з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,0712 га,
розташовану по АДРЕСА_1, зареєстровано
за ОСОБА_2 на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 975975, виданого 6 грудня 2010
року Управлінням Держкомзему у м.
Миколаєві, який в свою чергу виданий на
підставі договору купівлі-продажу від
24 вересня 2009 року за № 661.

Порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право приватної власності на
землю був визначений Інструкцією про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою Наказом Державного
Комітету України по земельних
ресурсів 4 травня 1999 року № 43 (далі -
Інструкція), яка втратила чинність на
підставі Наказу Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
3 липня 2013 року № 404.

Відповідно вимог п. 2 Інструкції Роботи
зі складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою виконувалися в
такій послідовності: підготовчі
роботи; встановлення (відновлення) в
натурі (на місцевості) меж земельної
ділянки та меж обмежень на
використання земельної ділянки;
складання кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акта.

Підготовчі роботи включали: підготовку
виписки з рішення відповідної ради або
державної адміністрації про
передачу у власність або надання у
постійне користування

земельної ділянки; аналіз договору
купівлі-продажу земельної ділянки
або іншого правовстановлюючого
документа, що посвідчує перехід
права власності на землю; аналіз
матеріалів проекту відведення
земельної ділянки; підготовка виписки
з земельно-облікових документів про
площу земельної ділянки; аналіз
висновку державного органу земельних
ресурсів про наявні обмеження на
використання земельної ділянки (крім
випадків відчуження земельної
ділянки із земель приватної
власності); аналіз висновку органу у
справах будівництва і архітектури про
наявні обмеження на використання
земельної ділянки; підбір
планово-картографічних матеріалів та
збирання інформації про опорну
геодезичну мережу; проведення
рекогносцирування по зовнішній межі
земельної ділянки.

Таким чином, оскільки на час
видачі Державного акту на право
власності на земельну ділянку на ім'я
ОСОБА_2 власником даної земельної
ділянки був ОСОБА_1, його право як
власника даної земельної ділянки є
порушеним, а відтак підлягає захисту
судом шляхом визнання виданого
державного акту недійсним.

За такого, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Управління Держземагентства у
Миколаївському районі Миколаївській
області про визнання державного акту
на землю недійсним задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт
на право приватної власності на землю
серії ЯЛ № 975975, виданий 6 грудня 2010 року
Управлінням Держкомзему у м.
Миколаєві, на підставі договору
купівлі-продажу від 24 вересня 2009 року
за № 661, на ім'я ОСОБА_2, та скасувати
державну реєстрацію цього акту.

Припинити обтяження у вигляді
арешту земельної ділянки загальною
площею 712 кв.м, розташованої по АДРЕСА_1,
накладеного ухвалою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 20
травня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду протягом десяти днів з дня
його проголошення .

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.А. Спінчевська