Справа №2-836/11
Провадження № 2/333/820/14
РІШЕННЯ

Іменем України

01 вересня 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого судді
Холод Р.С.,

при секретарі
Вашато
А.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача - ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу. Свої вимоги позивач мотивує тим,
що 19.05.2008 року ОСОБА_2 отримав від нього
позику у розмірі 1100 доларів США, які
зобов'язався повернути в строк до 19.06.2008
року, що підтверджується розпискою від
19.05.2008 року. У разі прострочення
повернення суми позики ОСОБА_2
зобов'язується сплатити ОСОБА_1 (або
особам зазначеним в розписці) пеню у
розмірі 5 % від суми позики за кожен день
прострочення, відшкодувати збитки в
повному обсязі без врахування суми
пені, компенсувати моральну шкоду в
розмірі - 3000 гривень та у разі звернення
ОСОБА_1 до суду із позовом про стягнення
боргу також компенсувати витрати на
правову допомогу у розмірі 5 000 грн.
Термін повернення боргу, передбачений
договором позики, закінчився, проте
відповідач ОСОБА_2 до теперішнього часу
суму боргу позивачеві не повернув,
тобто зобов'язання за договором позики
не виконав. Посилаючись на те, що на
його пропозиції про добровільну сплату
боргу ОСОБА_2 відповідає відмовою, а
грошові кошти останній отримав у борг в
інтересах сім'ї, позивач просив
солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
яка є його дружиною 175455,87 гривень, в
тому числі: суму основного боргу за
договором позики з урахуванням індексу
інфляції у розмірі 10755,34 гривень, три
проценти за користування коштами у
розмірі 531,65 гривень, проценти за
договором займу у розмірі 2062,50 гривень,
пеню у розмірі 159096,38 гривень, 3000 гривень
моральну шкоду, а також судовий збір в
розмірі 1700 гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Позивачем під час судового розгляду
позовні вимоги були двічі збільшені, за
якими ОСОБА_1 просить суд стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на його
користь 293523,37 гривень, з яких: сума
основного боргу за договором позики з
урахуванням індексу інфляції у розмірі
14424,07 гривень; проценти за договором
займу у розмірі 7860,02 гривень, пеня у
розмірі 263239,28 гривень; 3 000 гривень за
моральну шкоду; 5 000 гривень витрати по
наданню правової допомоги, а також
судові витрати (судовий збір та витрати
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи).

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої
вимоги підтримав повністю, пояснив, що
19.05.2008 року він дав позику ОСОБА_2 в
розмірі 1100 доларів США, так як
останньому були необхідні кошти для
сім'ї, про що зазначено в розписці.
Останній на момент отримання позики
перебував у шлюбі з ОСОБА_4 Даний факт
підтверджувався паспортом ОСОБА_4, у
якому міститься відповідний запис. При
передачі грошей, він пересвідчився у
цьому та хотів перевірити з цього
приводу паспорт ОСОБА_2, але
зазначеного документа у останнього не
виявилося. Враховуючи, що у травні 2008
року він перебував з подружжям ОСОБА_2 у
дружніх відносинах, у подальшому, він
вирішив не перевіряти факт шлюбних
відносин між відповідачами.

При проханні надати позику, під час
передачі грошових коштів, при
зустрічах, коли він намагався отримати
свої грошові кошти від ОСОБА_2 разом з
останнім постійно перебувала ОСОБА_4
Відповідачі мешкали та мешкають на цей
час за адресою: АДРЕСА_1, вели та ведуть
спільне господарство, у них є спільна
дитина, тому це ще раз підтверджує, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на момент укладання
позики та у подальшому перебували у
шлюбних відносинах. Крім того, на
початку розгляду цієї справи ОСОБА_4
була присутньою у судовому засіданні
та заперечувала лише проти суми позову,
але не через відсутність шлюбних
відносин з ОСОБА_2 Також, факт
проживання ОСОБА_4 за місцем мешкання
ОСОБА_2 підтверджує довідка голови
квартального комітету, згідно якої
ОСОБА_4 з 2005 року та на момент написання
довідки (12.11.2013 року) проживає за
адресою: АДРЕСА_1. Суми, які намагається
у судовому порядку стягнути позивач,
безпосередньо передбачені розпискою,
пеня розрахована за рік, тобто
застосована спеціальна позовна
давність, тому ОСОБА_1 вважає, що його
позов є обґрунтованим, який підлягає
задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, хоча судом було
винесено дві ухвали, якими явка
відповідача була визнана обов'язковою.
До суду ОСОБА_2 надав заяву, якою просив
проводити судове засідання без його
участі, проти позову заперечує.
Додатково зазначив, що гроші по
розписці він брав для особистих цілей,
з ОСОБА_4 на той час він не знаходився в
зареєстрованому шлюбі, так як в 2001 році
шлюб між ними було розірвано.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
заперечувала проти позову, вважає, що
розписка від 19.05.2008 року складена
неналежним чином. Суму позики позивач
мав можливість отримувати частками,
так як зазначений спосіб повернення
грошових коштів був запропонований
ОСОБА_2, але не погодився на це. Сума
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу не підлягають стягненню, так
як ОСОБА_1 до суду не надав жодного
доказу, щодо пені та відсотків за
договором позики просить застосувати
позовну давність. Крім того, ОСОБА_3
вважає, що розмір неустойки є досить
великим, так як у декілька разів
перевищує саму суму основного
зобов'язання. Також зазначає, що ОСОБА_4
є неналежним відповідачем, так як на
момент укладення договору позики її
довіритель не знаходився в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та не
мешкав з останньою. Враховуючи
викладене, ОСОБА_3 просила суд у позові
відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилась, про день, місце та час
розгляду справи повідомлена належним
чином, що підтверджено відповідними
повідомленнями. До суду 12.12.2013 року
надала пояснення, посвідчені приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, де
зазначила, що проти позову заперечує,
так як шлюб з ОСОБА_2 було розірвано у 2001
році, тому жодних зобов'язань за
договором позики від 19.05.2008 року вона не
несе.

Заслухавши позивача, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

19.05.2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали
договір позики, за яким ОСОБА_1 надав
позику ОСОБА_2 в розмірі 1100 доларів США,
а останній в свою чергу зобов'язався
повернути позику в строк до 19.06.2008 року.
Вказана позика була отримана ОСОБА_2 у
позивача для задоволення потреб сім'ї
останнього (а.с.6).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (частина перша
стаття 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками
договір позики є реальною,
односторонньою, оплатною або
безоплатною угодою, на підтвердження
якої може бути надана розписка
позичальника, яка є доказом не лише
укладення договору, але й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику.

Стаття 526 ЦК України встановлює
загальні умови виконання зобов'язань
та закріплює основний принцип
виконання зобов'язань - принцип
належного виконання, що стосується як
суб'єктів, так і предмета, строку чи
терміну, місця і способу виконання
(статті 527-545 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України належне
виконання зобов'язання - це передусім
виконання його відповідно до умов
договору і вимог ЦК України та інших
актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що позивачем надано
достатньо доказів щодо укладення
договору позики та підтверджується
факт неповернення грошових коштів, про
що не заперечує і ОСОБА_2, строки
позовної давності не спливли, так як
ОСОБА_1 звернувся із відповідним
позовом 18.06.2010 року, тому на думку суду
підлягають задоволенню позовні вимоги
позивача щодо повернення суми позики.

Відповідно до частини першої статті 533
ЦК України грошове зобов'язання має
бути виконане у гривнях. Разом із тим
частина друга статті 533 ЦК України
допускає, що сторони можуть визначити в
грошовому зобов'язанні грошовий
еквівалент в іноземній валюті. У такому
разі сума, що підлягає сплаті за
зобов'язанням, визначається в гривні за
офіційним курсом Національного банку
України. Згідно з частиною третьою
статті 533 ЦК України використання
іноземної валюти як засобу платежу при
здійсненні розрахунків на території
України за зобов'язаннями допускається
лише у випадку, передбаченому законом
(частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що
незалежно від валюти боргу (тобто
грошової одиниці, в якій обчислена сума
зобов'язання), валютою платежу, тобто
засобом погашення грошового
зобов'язання і фактичного його
виконання є національна валюта України
- гривня.

Таким чином, суд вважає правильним
стягнення суми основного зобов'язання
у гривні за офіційним курсом
Національного банку України на момент
винесення рішення, а саме, 14 424 грн. 07
коп. без врахування індексу інфляції.

Судом встановлено, що укладеним між
позивачем та відповідачем договором
позики проценти за користування
грошовими коштами не передбачено.
Оскільки цими договорами розмір
процентів, які відповідач зобов'язаний
сплатити позивачу, не визначений, їх
розмір має визначатися на рівні
облікової ставки НБУ, яка діяла у
період, коли відповідач користувався
грошовими коштами позивача.

В зв'язку з цим, позивачем і було
збільшено позовні вимоги, так як з
19.05.2008 року і по теперішній час
відповідачі користуються грошовими
коштами ОСОБА_1 та наданий розрахунок
процентів по договору позики з
урахуванням облікової ставки, яка
діяла у період користування грошовими
коштами відповідачами:

- облікова ставка НБУ з 30.04.2008 року
по 15.06.2009 року - 12,00 % річних, розмір
відсотків за період з 19.05.2008 року по
15.06.2009 року складає 1858,93 гривень;

- облікова ставка НБУ з 15.06.2009 року
по 12.08.2009 року - 11,00 % річних, розмір
відсотків за період з 15.06.2009 року по
12.08.2009 року складає 252,12 гривень;

- облікова ставка НБУ з 12.08.2009 року
по 08.06.2010 року - 10,25 % річних, розмір
відсотків за період з 12.08.2009 року по
08.06.2010 року складає 1215,18 гривень;

- облікова ставка НБУ з 08.06.2010 року
по 08.07.2010 року - 9,50 % річних, розмір
відсотків за період з 08.06.2010 року по
08.07.2010 року складає 112,63 гривень;

- облікова ставка НБУ з 08.07.2010 року
по 10.08.2010 року - 8,50 % річних, розмір
відсотків за період з 08.07.2010 року по
10.08.2010 року складає 110,85 гривень;

- облікова ставка НБУ з 10.08.2010 року
по 23.03.2012 року - 7,75 % річних, розмір
відсотків за період з 10.08.2010 року по
23.03.2012 року складає 1810,02 гривень;

- облікова ставка НБУ з 23.03.2012 року
по 10.06.2013 року - 7,50 % річних, розмір
відсотків за період з 23.03.2012 року по
10.06.2013 року складає 1227,03 гривень;

- облікова ставка НБУ з 10.06.2013 року
по 13.08.2013 року - 7,00 % річних, розмір
відсотків за період з 10.06.2013 року по
13.08.2013 року складає 177,04 гривень;

- облікова ставка НБУ з 13.08.2013 року
по 15.04.2014 року - 6,50 % річних, розмір
відсотків за період з 13.08.2013 року по
15.04.2014 року складає 629,32 гривень;

- облікова ставка НБУ з 15.04.2014 року
по 17.07.2014 року - 9,50 % річних, розмір
відсотків за період з 15.04.2014 року по
17.07.2014 року складає 289,07 гривень;

- облікова ставка НБУ з 17.07.2014 року
по 21.08.2014 року - 12,5 % річних, розмір
відсотків за період з 17.07.2014 року по
21.08.2014 року складає 177,83 гривень,

загальна сума процентів за договором
позики складає - 7860,02 гривень.
Зазначений розрахунок процентів
вивчений судом, вважається вірним, а
сума такою, що підлягає стягненню на
користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини, крім випадків, встановлених ч.2
ст.1167 ЦК України.

Моральна шкода - це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Особа
(фізична чи юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Відшкодування моральної шкоди у сумі
3000 гривень передбачено вказаною
розпискою, тобто договором позики від
19.05.2008 року.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Позивачем не надано до суду жодних
доказів завдання йому моральної шкоди.
Посилання ОСОБА_1 на договір позики,
згідно якого, факт виникнення самої
прострочки є доказом спричинення
моральної шкоди, на думку суду, не
відповідає вимогам Цивільного кодексу
України. Так, відповідно до ч.3 ст.6 ЦК
України сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами. Таким
чином, не дивлячись на зміст договору
щодо відшкодування моральної шкоди без
надання доказів її спричинення, суд
вважає, що така умова договору
суперечить вимогам цивільного
законодавства України та є
неприпустимою.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 258 ЦК України передбачена
спеціальна позовна давність в один рік
до вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені).

Аналіз розрахунку пені у сумі 263 239 грн.
28 коп., наданого позивачем, свідчить про
те, що він зроблений згідно вимог ЦК
України та відповідає вимогам ст. 258
зазначеного Кодексу.

Разом із тим, суд вважає, що сума пені
підлягає зменшенню.

Відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З урахуванням того, що у даному випадку
сума пені майже у 19 разів перевищує
суму основного зобов'язання, той факт,
що суд дійшов висновку про стягнення
боргу лише з відповідача ОСОБА_2, який є
працездатним, має нерухоме майно -
житловий будинок АДРЕСА_1 та автомобіль
«Хюндай Туксон», реєстраційний номер
НОМЕР_1, та відсутні інші обставини, які
можуть вплинути на зменшення розміру
збитків, суд вважає за доцільне розмір
неустойки зменшити вдвічі та стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на користь
позивача пеню у розмірі 131 619,64 гривень.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Договором позики від 19.05.2008 року
передбачено, що при зверненні ОСОБА_1
або його спадкоємців до суду для
захисту порушених прав, пов'язаних з
виконанням зобов'язання по зазначеному
договору позики ОСОБА_2 або його
спадкоємці, повинні сплатити вартість
правової допомоги у сумі 5000 гривень
позивачу без підтвердження будь-якими
доказами.

Разом із тим, умови договору позики
щодо отримання витрат правової
допомоги, на думку суду, не
відповідають вимогам ЦК України,
зокрема ст.6 ЦК України.

Правова (юридична) допомога - це
професійна діяльність юристів,
спрямована на сприяння громадянам та
юридичним особам у вирішенні питань,
пов'язаних із реалізацією норм права,
що виявляється у наданні правових
(юридичних) послуг.

Згідно з Законом України «Про
безоплатну правову допомогу», правова
допомога - надання правових послуг,
спрямованих на забезпечення
реалізації прав і свобод людини і
громадянина, захисту цих прав і свобод,
їх відновлення у разі порушення.

Відповідно до статті 59 Конституції
України, кожен має право на правову
допомогу. У випадках, передбачених
законом, ця допомога надається
безоплатно. Кожен є вільним у виборі
захисника своїх прав. Для забезпечення
права на захист від обвинувачення та
надання правової допомоги при
вирішенні справ у судах та інших
державних органах в Україні діє
адвокатура. Правовими (юридичними)
послугами є: надання правової
інформації, консультацій і роз'яснень з
правових питань; складення заяв, скарг,
процесуальних та інших документів
правового характеру; здійснення
представництва інтересів особи в
судах, інших державних органах, органах
місцевого самоврядування, перед іншими
особами; забезпечення захисту особи
від обвинувачення; надання допомоги в
забезпеченні доступу особи до
вторинної правової допомоги.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 приймав
участь самостійного, жодного разу не
був присутнім в судовому засіданні
його представник або адвокат,
позивачем до суду не надано
підтвердження надання йому правової
допомоги: договору про надання послуг,
ордеру адвоката, не зазначено
кількість годин, які були витрачені для
надання правової (юридичної) допомоги,
тому суд вважає за необхідне в частині
стягнення коштів в розмірі 5000 гривень
за надання останньому правової
допомоги, відмовити.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 24.04.2001 року шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано, зазначено,
що фактично шлюбні відносини припинені
з 1999 року, спільного господарства
сторони не ведуть. Рішення є таким, що
набуло законної сили (а.с. 85)

Згідно інформації Жовтневого відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції № 456/02-04/1-26 від 26.03.2014 року шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинений, про що
19.06.2001 року видане свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_4,
відмітка про розірвання шлюбу
проставлена на підставі рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 24.04.2001 року (а.с. 172).

Крім того, згідно відповіді сектора
адресно-довідкової роботи УДМС України
в Запорізькій області від 14.02.2014 року
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2002 року
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.
157), відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
158).

В зв'язку з тим, що на момент укладання
договору позики - 19.05.2008 року ОСОБА_2 не
знаходився в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, то відповідно до ч. 4 ст. 65 СК
України договір позики не створює для
ОСОБА_4 обов'язки, передбачені
договором, хоча в розписці і зазначено,
що кошти необхідні в інтересах сім'ї.

Отже, в частині стягнення суми боргу за
договором позики з ОСОБА_4 суд вважає за
необхідне відмовити.

Заперечення представника відповідача -
ОСОБА_3 щодо застосування позовної
давності до усіх зобов'язань по
договору позики не ґрунтуються на
законі та не підлягають задоволенню.
Так, відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Враховуючи, що зобов'язання по розписці
необхідно було виконати не пізніше
19.06.2008 року, а позов до суду поступив
18.06.2010 року, тому ОСОБА_1 не пропустив
строк звернення до суду. До пені судом
була застосована спеціальна позовна
давність відповідно до вимог ст.258 ЦК
України.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 23.07.2010 року позивачу
ОСОБА_1 було відстрочено сплату
державного мита в розмірі 1530 гривень до
ухвалення судового рішення у справі.
Також, ухвалою Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 06.06.2014 року
позивачу було відстрочено сплату
судового збору у розмірі 989 грн. 58 коп.
до ухвалення судового рішення по с
зазначеній справі.

Таким чином, при ухваленні рішення суд
вважає за необхідне стягнути з
позивача в доход держави 2519,58 (1530+989,58)
гривень.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. В зв'язку з тим, що позовні
вимоги задоволені частково, суд вважає
за доцільне стягнути з ОСОБА_2 на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1572,35 гривень (120+170+191,08=481,08 (сума
сплачених ОСОБА_1 судових витрат) +
2519,58=3000,66 - сума судових витрат, які
необхідно усього сплатити позивачу.
Сума задоволених позовних вимог
складає 153 903,73 грн., що є 52,4% від усіх
заявлених вимог позивача (153 903,73Х100:293
523,37). Відповідно, 1572,35 грн. складає 52,4%
від усіх судових витрат позивача).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 84, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, ст.ст. 6, 258, 526, 533, 549, 551, 1046-1053 ЦК
України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4
про стягнення боргу - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3 суму боргу 153903 (сто п'ятдесят
три тисячі дев'ятсот три) гривні 73
копійки, в тому числі: 14424 (чотирнадцять
тисяч чотириста двадцять чотири)
гривні 07 копійок - сума основного боргу
за договором позики; 7860 (сім тисяч
вісімсот шістдесят) гривень 02 копійки -
проценти за договором позики; 131 619 (сто
тридцять одна тисяча шістсот
дев'ятнадцять) гривень 64 копійки - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, судовий збір в розмірі 2519
(дві тисячі дев'ятнадцять) гривень 58
копійок в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на
користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3 - 1572 (одна тисяча п'ятсот
сімдесят дві) гривні 35 копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод