У х в а л а

8 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву товариства з
обмеженою відповідальністю «Віта
Верітас» про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Трест
Київміськбуд-1», відділу Державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у м.
Києві, Державної виконавчої служби
України, третя особа: товариство з
обмеженою відповідальністю «Віта
Верітас», про визнання права власності
та звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
за ним право власності на: квартиру № 7,
загальною площею 145,4 кв.м, житловою
площею - 73,2 кв.м, що складається з трьох
кімнат, за адресою: АДРЕСА_1; на квартиру
№ 8, загальною площею 378,7 кв.м, житловою
площею - 180,3 кв.м, що складається з трьох
кімнат, за адресою: АДРЕСА_1; звільнити
з-під арешту та виключити з акту опису
вказані вище квартири; звільнити з-під
арешту та виключити з акту опису,
описане та арештоване майно,
відповідно до акту опису й арешту майна
(додаток 1), складеного 13 серпня 2013 року
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві (далі ВДВС
Оболонського РУЮ в м. Києві) ОСОБА_2 в
ході примусового виконання наказу
№17/192, виданого 11 жовтня 2011 року
Господарським судом м. Києва про
стягнення з приватного акціонерного
товариства «Трест Київміськбуд-1» (далі
ПрАТ «Трест Київміськбуд-1») коштів у
сумі 539640547 грн на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Віта
Верітас» (далі ТОВ «Віта Верітас»).

Позов мотивовано тим, що у жовтні 2010
року між позивачем та ПрАТ
«Трест Київміськбуд-1» укладено
попередній договір, за умовами якого
сторони зобов'язалися у майбутньому
укласти договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 загальною площею 145,4
кв.м.

В подальшому в грудні 2012 року між
позивачем та ОСОБА_4 укладено договір
відступлення права вимоги за
попереднім договором, укладеним між
останньою та ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1», щодо зобов'язання
укласти договір купівлі-продажу
квартири №8 за цією ж адресою,
загальною площею 378,7 кв.м. Вказані
квартири виникли в результаті поділу
та переобладнання квартири № 7,
загальною площею 730 кв.м.

Позивач неодноразово звертався з
пропозиціями до відповідача укласти
основні договори купівлі-продажу
квартир, разом з тим, ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1» жодних дій спрямованих
на це не вчинив, письмова пропозиція
від 5 серпня 2013 року залишена без
відповіді.

Позивач є фактичним користувачем
спірних квартир, сплатив повну їх
вартість, погоджену у попередніх
договорах, незважаючи на що відповідач
ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» не вчиняє
дії, направлені на оформлення права
власності та укладення основних
договорів купівлі-продажу спірного
нерухомого майна.

Станом на 17 жовтня 2013 року спірні
квартири описані та арештовані за
актом опису і арешту майна державним
виконавцем при примусовому виконанні
наказу Господарського суду м. Києва
щодо стягнення з ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1» на користь ТОВ «Віта
Верітас» боргу у сумі 539640547 грн.

Посилаючись на вказані обставини
позивач просив визнати за ним право
власності на спірне майно та звільнити
його з під-арешту.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 15 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 27 травня 2014 року, рішення суду
першої інстанції скасовано з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову. Визнано за ОСОБА_1
право власності на квартиру АДРЕСА_2,
(загальна площа 145,4 кв.м, житлова площа -
73,2 кв.м., що складається з трьох кімнат).
Визнано за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_3 (загальна площа 378,7
кв.м, житлова площа - 180,3 кв.м, що
складається із семи кімнат). Звільнено
з під арешту та виключено з акту опису
вказані квартири. Звільнено з під
арешту та виключено з акту опису,
описане та арештоване, відповідно до
акту опису й арешту майно (додаток 1),
складеного 13 серпня 2013 року державним
виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м.
Києві ОСОБА_2 при примусовому виконанні
наказу № 17/192, виданого 11 жовтня 2011 року
Господарським судом м. Києва про
стягнення з ПАТ «Трест Київміськбуд-1»
коштів у розмірі 539 640 547,84 грн. на
користь ТОВ «Віта Верітас». Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 вересня 2014
року касаційну скаргу Державної
виконавчої служби України, ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1» та ТОВ «Віта Верітас»
відхилено. Рішення апеляційного суду
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява ТОВ
«Віта Верітас» про перегляд даного
рішення суду касаційної інстанції в
порядку, визначеному главою 3 розділу 5
ЦПК України.

В обґрунтування заяви ТОВ «Віта
Верітас» посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема п. 1 ст. 203,
ст. 328, ст. 635, ст. 642 ЦК України, що в свою
чергу, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Дослідивши подані заявником
матеріали колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що заяву про перегляд
рішення слід задовольнити, справу
допусти до провадження Верховного Суду
України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

В обґрунтування своєї позиції щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2014 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
рішення Верховного Суду України
від 18 квітня 2007 року у справі про
зобов'язання виконати умови договору,
відшкодування збитків, ухвалу
Верховного Суду України від 11 березня
2009 року у справі про визнання договору
таким, що відбувся, визнання права
власності, стягнення штрафу та
відшкодування моральної шкоди, рішення
Верховного Суду України від 12 травня 2010
року у справі за позовом про визнання
дій незаконними, а договору недійсним,
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 березня 2012
року у справі про стягнення авансового
платежу, сплаченого за попереднім
договором купівлі-продажу, за
зустрічним позовом про стягнення
збитків та штрафу, ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року у справі про
визнання недобросовісним набувачем
нерухомого майна, повернення майна
власнику, за зустрічним позовом про
визнання недобросовісним набувачем
нерухомого майна, повернення майна
законному власнику.

Предметом спору у даній справі є
визнання права власності на нерухоме
майно - квартир щодо яких були укладені
попередні договори, та від укладення
основних договорів купівлі-продажу
яких ухиляється відповідач ПрАТ «Трест
Київміськбуд», а також щодо яких
складено акт опису та арешту майна
державним виконавцем при примусовому
виконанні наказу Господарського суду
м. Києва щодо стягнення з ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1» на користь ТОВ «Віта
Верітас» боргу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
право власності на квартиру АДРЕСА_2 та
складається з 15 кімнат, зареєстровано у
встановленому законом порядку та
належить ПрАТ «Трест Київміськбуд-1».
Право власності останнього на вказану
квартиру не припинено, оскільки спірні
квартири №№7,8 після їх перепланування
в експлуатацію не введені, державна
реєстрація права власності на спірні
квартири не проведена. Крім того, строк
дії попередніх договорів, укладених 14
жовтня 2010 року, закінчився 1 жовтня 2011
року. До вказаної дати між позивачем та
ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»
основні договори купівлі-продажу
спірних квартир укладені не були.
Позивачем не доведено, що він, як
сторона попередніх договорів,
звертався до ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1» з письмовими
зверненнями про укладення основних
договорів купівлі-продажу в період до 1
жовтня 2011 року, а також того, що
відповідач необґрунтовано ухилявся
від укладення вказаних договорів.

Посилаючись на норми ст.ст. 328, 331, 392, 635
ЦК України місцевий суд дійшов
висновку, що наслідком не укладення
попереднього договору протягом строку,
погодженого сторонами, не може бути
вимога покупця про визнання права
власності на спірні квартири, оскільки
на даний час між позивачем та
відповідачем ПрАТ «Трест
Київміськбуд-1» не виникли договірні
зобов'язання щодо відчуження спірних
квартир, а особа не може бути примушена
до укладання договору. В такому випадку
позивач має право заявити вимоги про
повернення сплачених за попередніми
договорами коштів або про
відшкодування збитків, в разі
встановлення фактів необґрунтованого
ухилення від укладання основного
договору. У зв'язку із наведеним суд
першої інстанції не знайшов підстав
для задоволення вимог про визнання
права власності за позивачем на спірні
квартири.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову апеляційний суд, з
висновками якого погодився суд
касаційної інстанції в ухвалі від 25
вересня 2014 року, про перегляд якої
ставиться питання, виходив з того, що
волевиявлення сторін, в тому числі ПрАТ
«Трест Київміськбуд-1» щодо продажу
позивачу спірного майна висловлене при
укладенні попередніх договорів із
визначенням усіх істотних умов та
фактично виконаних зобов'язань.
Зокрема відповідачем ПрАТ
«Трест Київміськбуд-1» прийнято від
позивача 100% оплати за відчужене йому
майно, квартири передані у фактичне
користування, натомість не вчинено дій
щодо оформлення права власності
позивача, чим відповідно порушено його
права. Позивач фактично отримав право
володіння та користування майном,
разом з тим, ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»
ухилився від укладення основних
договорів.

Крім того, апеляційний суд, з
висновками якого погодився суд
касаційної інстанції, посилаючись на
ст.ст. 11, 638, 642 ЦК України виходив з того,
що дії ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» щодо
фактичної передачі спірних квартир та
прийняття останніх позивачем свідчать
про пропозицію укласти договір
купівлі-продажу, яку останній прийняв.
Відповідач ПрАТ «Трест Київміськбуд-1»
здійснив перепланування спірних
житлових приміщень, всупереч умовам
зобов'язання ухилився від подальшої
підготовки документів для укладення
відповідного договору з позивачем, у
зв'язку із чим, вимоги останнього про
визнання за ним права власності на
спірне майно підлягають задоволенню.

За результатами розгляду іншої
справи, Верховний Суд України в рішенні
від 18 квітня 2007 року по іншому
застосував ст.635 ЦК України та виходив
зокрема з того, що згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК
України попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку укласти договір в майбутньому
(основний договір) на умовах,
встановлених попереднім договором. За
умовами попереднього договору сторони
зобов'язалися укласти основний договір
до 15 грудня 2005 року. У вказаний строк
договір не було укладено. Частиною
третьою ст. 635 ЦК передбачено, що
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення. Примушення до
виконання зобов'язання, що ґрунтується
на попередньому договорі, Цивільним
кодексом не передбачено. Згідно з
умовами позивач уклав зазначені угоди
та здійснив передоплати за ними на свій
страх і ризик, тому що не був власником
спірної квартири на момент їх
укладення.

За результатами розгляду вказаної
справи Верховний суд України скасував
рішення судів попередніх інстанцій та
задовольнив позов частково, стягнувши
з відповідача на користь позивача
передану за попередніми договорами
суму.

До аналогічного висновку дійшов
Верховний Суд України в ухвалі
від 11 березня 2009 року, розглядаючи іншу
справу за позовом про визнання
договору таким, що відбувся, визнання
права власності та стягнення штрафу, у
якій зокрема зазначив, що примушування
до угоди, яка ґрунтується на
попередньому договорі, чи визнання її
укладеною за відсутності згоди
зустрічної сторони законом не
передбачено, оскільки за порушення
умов попереднього договору ч. 2 ст. 635 ЦК
України передбачені інші правові
наслідки - відшкодування збитків. Крім
того, ч. 3 ст. 635 цього ж Кодексу
передбачено, що зобов'язання,
встановлене попереднім договором,
припиняється, якщо основний договір не
укладений протягом строку,
встановленого попереднім договором.

У рішенні Верховного Суду України від
12 травня 2010 року по іншій справі суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що одним із основоположних принципів
приватноправового регулювання є
закріплений в п. 3 ст. 3 та ст. 627
ЦК України принцип свободи договору,
відповідно до якого укладення договору
носить добровільний характер і ніхто
не може бути примушений до вступу в
договірні відносини. Згідно з цим
принципом ні ст. 611, ні ст. 635 ЦК України
не передбачають такого правового
наслідку порушення взятого на себе в
попередньому договорі зобов'язання
щодо укладення основного договору як
спонукання до його укладення в
судовому порядку чи визнання права
власності на майно.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що наведені в заяві доводи
вказують на неоднакове застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права зокрема
ст. 328, ст. 635, ст. 642, яке потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, що
відповідно до вимог ст.335 ЦПК України є
підставою для перегляду судового
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Допустити справу за позовом ОСОБА_1 до
приватного акціонерного товариства
«Трест Київміськбуд-1», відділу
Державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у м. Києві, Державної
виконавчої служби України, третя особа:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Віта Верітас», про
визнання права власності та звільнення
майна з-під арешту, за заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Віта Верітас» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2014 року до
провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами направити до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів з дня її постановлення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачуксудді В.С.
Висоцька В.М. Колодійчук О.В. Умнова
І.М. Фаловська