Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4 про зобов'язання вчинення дії та визнання умов договору дійсними, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4 про зобов'язання вчинення дії та визнання умов договору дійсними посилаючись на те, що 15 квітня 2009 року він уклав з ОСОБА_3 договір позики, за яким останній зобов'язався повернути грошові кошти в сумі 30000 доларів США. ОСОБА_3 не зміг вчасно повернути суму боргу, в зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості запропонував розрахуватися земельними ділянками та будівельними матеріалами. 22.08.2012 року між ним та ОСОБА_3 був підписаний договір купівлі-продажу рухомого майна, за яким він прийняв у власність будівельні матеріали після підписання акту прийому-передачі, який підписано 25.09.2012 року. В період до 31.03.2013 року будівельні матеріали не були перевезені за адресою, яка в усному порядку оговорювалась, а на даний час ОСОБА_3 не бажає виконувати умови договору, з підстав не залежних від нього та зазначає, що договір купівлі-продажу від 22.08.2012 року не був нотаріально посвідчений, а тому є нікчемним. 12.11.2013 року ОСОБА_2 були необхідні будівельні матеріали для будівництва дачі, тому він запропонував йому зі знижкою, так і був укладений договір купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12.11.2013 року на загальну суму 248140 грн. За проханням ОСОБА_2 він погодився йому допомогти та 26.04.2014 року загрузив три машини будівельними матеріалами та мав на меті завезти їх покупцю - ОСОБА_2, але останній відмовився від прийняття цих матеріалів на загальну суму 64100 грн., мотивуючи це затримкою з боку продавця передачею матеріалів, вимагав повернення матеріалів та відмовився від виконання своїх обов'язків. Тому просив суд визнати договір від 22 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а також договір 12 листопада 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсними; зобов'язати відповідача 2 не чинити йому перешкоди у вилучені, розборці та реалізації будівельних матеріалів; зобов'язати відповідача 1 виконати п. 2.2., та п. 4.1.3 договору; судові витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу рухомого майна з додатками до нього від 22 серпня 2012 року на загальну суму 427470,00 грн. укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3; визнати дійсним договір купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12.11.2013 р. на загальну суму 248 140,00 грн., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вилучені, розборці та реалізації будівельних матеріалів, згідно додатку № 1 договору купівлі-продажу рухомого майна від 22 серпня 2012 року на загальну суму 427470,00 грн.; зобов'язати ОСОБА_2 виконати умови пункту 2.2. договору купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12.11.2013 р. на загальну суму 248140,00 грн. щодо остаточного розрахунку, в сумі 124140,00 грн., в матеріалів в місячний строк, після набрання законної сили рішення суду; зобов'язати ОСОБА_2 виконати умови пункту 4.1.3. договору купівлі-продажу будівельних матеріалів від 12.11.2013 р. на загальну суму 248140,00 грн. щодо вивезення будівельних матеріалів в місячний строк, після набрання законної сили рішення суду; судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки він нотаріально не посвідчений.

Представник 3-ої особи ОСОБА_4 вважає позов обґрунтованим та просить суд задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_3, представника 3-ої особи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 є рідним батьком 3-ої особи ОСОБА_4, яка є дружиною позивача ОСОБА_1, що не заперечується сторонами.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 15.04.2009 року був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 154 000 грн., а ОСОБА_3 прийняв та зобов'язується повернути їх ОСОБА_1 в строк до 31.12.2009 року (а.с.4-5).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 22.08.2012 року був укладений договір купівлі-продажу рухомого майна, що підтверджується копією договору (а.с.7-10).

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 згоден продати, а ОСОБА_1 стверджує, що він згоден придбати зазначені в п.1.1. будівельні матеріали за ціною відзначені в додатку № 1, але не більше та в рахунок, суми позики, наданої ОСОБА_1 ОСОБА_3, відповідно до договору позики від 15.04.2009 року та розписок до них. До цього договору в той же день було складено та підписано акт відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняв будівельні матеріали визначені в таблиці (а.с.11-13).

Наполягаючи на позові позивач та його представник пояснили, що ОСОБА_3 не здійснював жодних заходів для виконання своїх обіцянок щодо перевезення матеріалів, а зазначив, що в нього виникли проблеми, які вирішують його юристи, а тому не бажає виконувати умови договору. Крім цього, повідомив, що даний договір є нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше розмірі неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою 206 цього Кодексу.

На виконання вимог ст. 208 ЦК України ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір в письмовій формі, як того вимагає закон.

Статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченні лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, законом чітко визначено, що для даного виду договору купівлі-продажу встановлена проста письмова форма і не передбачена необхідність нотаріального посвідчення, а тому договір не є недійсним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Враховуючи, що в судовому засіданні не встановлена недійсність (нікчемність) правочину, а саме: договору купівлі-продажу, укладеного 25.09.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, то такий договір не може бути визнаний судом дійсним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки, суд відмовляє в задоволені позову в повному обсязі, то не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 205, 208, 209, 215, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 131, 145, 146, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: ОСОБА_4 про зобов'язання вчинення дії та визнання умов договору дійсними відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя