Справа № 139/624/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого судді
Коломійцевої В.І.,

секретаря Мельник А.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника - адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат
на дитину, -

в с т а н о в и в:

17 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із зазначеним позовом,
мотивуючи тим, що з 24 лютого 1996 року по
30 серпня 2013 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу вони мають двох синів ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який з 2013 року навчається на денній
формі навчання Київського
національного університету
ім.Т.Шевченка за контрактом, вартість
якого складає 30 000 гривень на рік.
Згідно рішення Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
14 жовтня 2013 року з відповідача на
утримання дітей щомісячно стягуються
аліменти у розмірі по 500 гривень на
кожну дитину.

30 травня 2014 року рішенням
Апеляційного суду Вінницької області з
відповідача було стягнуто на користь
позивача додаткові витрати у розмірі 15
000 грн., що становили ? частину вартості
освітньої послуги денної форми
навчання за 2013-2014 рік.

16 липня 2014 року ОСОБА_1 знову
понесла додаткові витрати на дитину -
сплатила за навчання сина за 2014-2015 рік -
30000 грн. Відповідач відмовляється
добровільно відшкодувати половину
додаткових витрат на дитину.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її
користь 1/2 частину понесених нею
додаткових витрати на дитину в розмірі
15 000 гривень, а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги за обставин
викладених у позовній заяві. Додатково
суду пояснила, що відповідач умисно
приховує відомості про свої доходи.
Крім присуджених аліментів, іншої
допомоги не надає. Вважає, що
відповідач зобов'язаний та спроможний
брати участь у додаткових витратах
пов'язаних з навчанням їхнього сина
ОСОБА_5. Також зазначила, що оскільки
кошти за навчання дитини нею були
сплачені до досягнення сином
повноліття, тому підлягають стягненню
з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав. Від
будь-яких пояснень відмовився.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечила,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_5 виповнилось вісімнадцять років.
Кошти були сплачені позивачкою за
навчання сина за період 2014-2015 р., тобто
за час навчання повнолітньої дитини.
Вважає, що дане питання повинно
обговорюватись та братись до уваги при
вирішенні спору про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина, який продовжує навчатись (в
порядку ст. 199 СК України).

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи в їх сукупності, вважає, що позов
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони з 24
лютого 1996 року по 30 серпня 2013 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають двох дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
(а.с.8).

Рішенням Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
14 жовтня 2013 року з відповідача на
утримання дітей щомісячно стягуються
аліменти у розмірі по 500 гривень на
кожну дитину.

Син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, у 2013 році
поступив на навчання у Київський
національний університет імені Тараса
Шевченка, та на даний час є студентом
даного учбового закладу денної форми
навчання на платній основі, термін
навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня
2017 року.

Відповідно до Договору №1367 про
надання освітньої послуги (навчання)
Київським національним університетом
імені Тараса Шевченка, укладеного
23.08.2013 року між позивачем та учбовим
закладом в особі його ректора, загальна
вартість освітніх послуг, які
надаються і надаватимуться ОСОБА_5,
становить 120000 грн., плата за рік
навчання складає 30000 грн.

Згідно квитанції №54923037 від 16
липня 2014 року (а.с.11) позивачем, з
власних коштів було внесено плату за
навчання сина за 2014 - 2015 навчальний рік
в розмірі 30000 гривень, половину яких
позивач просить стягнути з
відповідача.

Відповідно до положень ст.185 СК
України той з батьків, з кого
присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, законодавство
передбачає стягнення додаткових
витрат лише на дитину. При цьому, сплата
додаткових витрат на дитину
обмежується лише строком, який
пов'язується з досягненням дитиною
повноліття.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_5 вже не є дитиною в
розумінні п.1 ст.6 СК України, оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_6 досяг повноліття.

Згідно з дослідженого платіжного
документа-квитанції про оплату на
навчання вбачається, що позивачка
оплати навчання сина за 2014-2015
навчальний рік, тобто фактично понесла
витрати на повнолітню дитину.

Згідно зі статтею 201 СК України, до
відносин між батьками і повнолітніми
дочкою, сином щодо надання їм утримання
застосовуються норми статей 187, 189-192 і
194-197 цього Кодексу.

Таким чином, чинним Сімейним
кодексом не передбачено застосування
положень статті 185 до відносин між
батьками і повнолітніми дочкою, сином
щодо надання їм утримання.

У зв'язку з вищевикладеним, вимоги
позивачки про стягнення додаткових
витрат на дитину є безпідставними та
такими, що не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 60, 212-217, 294 ЦПК
України та ст.ст. 185, 201
Сімейного кодексу України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат
на дитину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області протягом десяти
днів з моменту його проголошення.

Повне рішення суду виготовлено
29.08.2014 року.

Суддя