АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Музичко С.Г.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Святошинського районного суду
міста Києва від 21 серпня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Дванадцята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання права на обов'язкову частку у
спадщині, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до суду із позовом, в якому із
врахуванням доповнень, просила:

- визнати недійсним нотаріально
посвідчений правочин відмови від
обов'язкової частки у спадщині;

- визнати право власності в порядку
спадкування за законом на 1/6 частину
квартири АДРЕСА_1;

- визнати право власності в порядку
спадкування за законом на 1/4 частину
садового будинку з відповідними
надвірними будівлями, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати право на спадщину в
грошових заощадженнях на суму у
розмірі 3158,45 грн. та 1/4 частину від
вкладу з відсотками в Кредобанку;

- визнати право на 1/4 частину простих
іменних акцій у акціонерній компанії
«Укррічфлот»

- визнати недійсним свідоцтво на
право спадщини за заповітом на ім'я
ОСОБА_2 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1;

- визнати недійсним свідоцтво на
право спадщини за заповітом на ім'я
ОСОБА_2 на садовий будинок з
відповідними надвірними будівлями, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

На обґрунтування позову зазначила, що
має право на обов'язкову частку у
спадщині, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1
після смерті її сина ОСОБА_3 (т.1
а.с.1-2, 180)

Заперечуючи факт складання заяви про
відмову від права на обов'язкову частку
у спадщині, просила суд призначити по
справі комплексну почеркознавчу та
техніко-криміналістичну експертизу.
(т.2 а.с.43-45)

Ухвалою Святошинського районного суду
міста Києва від 21 серпня 2014 року
клопотання задоволено частково, по
справі призначено комплексну судову
почеркознавчу та
техніко-криміналістичну експертизу, на
час проведення якої зупинено
провадження по справі. (т.2 а.с.47)

Не погодившись з ухвалою районного
суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
просить не зупиняти провадження в
справі. На обґрунтування скарги
зазначила, що судом на вирішення
експертизи поставлено питання, які не
викликають сумніву, крім того
постановляючи оскаржувану ухвалу
судом порушено ст.144 ЦПК України в
частині призначення виконавця
експертизи.(т.2 а.с.54-57)

Особи, які беруть участь у справі до
суду не прибули, були сповіщені
належним чином про що у справі є докази.
Представники апелянта подали письмову
заяву про відкладення розгляду справи,
посилаючись на те, що один з них не має
юридичної освіти, а інший перебуває у
відпустці.(т.2 а.с. 65-70)

Проте відсутність юридичної освіти
представника апелянта не є перешкодою
представництва інтересів апелянта в
суді та явки представника та апелянта
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи викладене та вимоги ч. 5 ст. 76,
ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала повідомлення належним, а
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи сторін,
обговоривши доводи скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Даних, які б вказували, що оскаржувана
ухвала постановлена в порядку ст. 135 ЦПК
України (забезпечення доказів)
матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 143 ЦПК України,
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
техніки, ремесла, тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 202 ЦПК України,
суд може за заявою особи, яка бере
участь у справі, а також з власної
ініціативи зупинити провадження у
справі у випадках призначення судом
експертизи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 5 від 12
червня 2009 року «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду» для з'ясування обставин, що
мають значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
призначає експертизу, коли
необхідність експертного висновку
випливає з обставин справи і поданих
доказів.

Під час судового розгляду предметом
доказування є факти, якими сторони
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення, або мають інше юридичне
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України на суд
покладений обов'язок сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, а також сприяти у
збиранні доказів, одним з яких є
експертне дослідження.

Посилання апелянта на порушення судом
норм процесуального права в частині
дослідження тих чи інших доказів, не
можуть братися до уваги колегії суддів,
оскільки, вони, в порядку ст. 212 ЦПК
України, оцінюються судом при
ухваленні рішення по цивільній справі.

З викладеного вбачається, що судом
дотримано норм процесуального права,
оскільки одночасний розгляд даної
справи та проведення експертизи
неможливий, а також у зв'язку з
необхідністю вивчення експертами
матеріалів справи, суд правильно
зупинив провадження у справі на час її
проведення.

Доводи представника позивача щодо
поставлених судом на вирішення
експертизи питань, а також
правомочності проведення експертизи
Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз не
приймаються апеляційним судом,
оскільки відповідно до вимог ст. 293 ЦПК
Україниухвала суду першої інстанції
переглядається апеляційним судом, лише
в частині зупинення провадження, а тому
у апеляційного суду відсутні
повноваження скасовувати оскаржувану
ухвалу в частині призначення по справі
експертизи.

За таких обставин, ухвала судді
районного суду про зупинення
провадження у справі є законною і
обґрунтованою, а наведені в
апеляційній скарзі доводи цих
висновків суду не спростовують і не
можуть бути визнані підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду
міста Києва від 21 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д. Махлай

С.Г.Музичко

Справа № 22-ц/796/11993/2014

Головуючий у першій інстанції -
Кириленко Т.В.

Доповідач Левенець Б.Б.