У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Судововишнянської міської ради
Мостиського району Львівської області,
ОСОБА_4, третя особа - відділ
Держземагентства у Мостиському районі
Львівської області про визнання
недійсним рішення органу місцевого
самоврядування та скасування
державних актів на право власності на
землю за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Мостиського районного суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 07 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в якому просив визнати
недійсним рішення Судововишнянської
міської ради Мостиського району
Львівської області №40 від 16 березня 2007
року про передачу безоплатно у
власність земельні ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,10 га, та для
ведення особистого селянського
господарства площею 0,10 га ОСОБА_4 по
АДРЕСА_2; визнати незаконним та
скасувати державний акт на право
власності на землю серії ЯЖ №583683 від 21
липня 2009 року, виданий ОСОБА_4 на
земельну ділянку площею 0,750 га,
призначену для ведення особистого
селянського господарства, розташовану
в м. Судова Вишня, вул. Вишнева
Мостиського району Львівської області;
визнати незаконним та скасувати
державний акт на право власності на
землю серії ЯЖ №583684 від 21 липня 2009 року,
виданий відповідачу ОСОБА_4 на земельну
ділянку площею 0,1000 га, призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, розташовану в
АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_4 усунути
браму та фруктові дерева зі спільного
заїзду, що розташовані за вказаною вище
адресою.

Позов мотивований тим,
що він є спадкоємцем за заповітом після
смерті матері - ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, який спадщину прийняв,
однак позбавлений можливості належним
чином оформити свої спадкові права
через незаконні дії відповідача
ОСОБА_4, оскільки він позбавив його
права на спільний заїзд з вул. Вишневої
до успадкованого нерухомого майна.

Рішенням Мостиського
районного суду Львівської області
від 06 лютого 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 07 квітня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 16 травня 1996 року
ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося і взагалі все те, що буде
належати їй на день смерті і на що за
законом матиме право, заповіла у
власність ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7

ОСОБА_5 за життя
належала на праві приватної власності
земельна ділянка для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0, 096 га, що
розташована в АДРЕСА_1, що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на землю 1-ЛВ
№041108, виданим 21 серпня 1996 року, яка
входить до маси спадкового майна та
право на спадкування якої мають:
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7

25 листопада 2013 року ОСОБА_3 було подано
Мостиської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після померлої матері - ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог.

Залишаючи рішення суду
першої інстанції без змін, апеляційний
суд виходив з того, що позивачем не
надано свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, видане на його ім'я, з
переліком спадкового майна, до складу
якого входить зазначена земельна
ділянка, доказів на підтвердження
реєстрації права на спадкове нерухоме
майно, оскільки саме власник земельної
ділянки або землекористувач вправі
вимагати усунення будь-яких порушень
прав на землю.

Проте погодитися з
таким висновком апеляційного суду не
можна.

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою (частина третя статті 46 цього
Кодексу).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» роз'яснено, що
отримання спадкоємцем, який прийняв
спадщину, свідоцтва про право на
спадщину відповідно до статті 1296 ЦК
(435-15) є правом, а не обов'язком
спадкоємця. Відсутність у спадкоємця
свідоцтва про право на спадщину не може
бути підставою для відмови у відкритті
провадження у справі.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги
не звернув, помилково вважав, що права
ОСОБА_3 не порушені, не перевірив
доводів апеляційної скарги та не
зазначив чому він не приймає їх до
уваги.

Оскільки ухвала апеляційного суду
постановлена з порушенням норм
процесуального права, вона підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції на підставі ч.2 ст.338 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 338,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 07 квітня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко