АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И [1]

10 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Росік Т.В.

при секретарі: Шалапуді Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євро - Партнер» про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання договорів дарування
та купівлі - продажу
недійсними,визнання майна спільною
власністю,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2012 року позивачка звернулася
до суду із даним позовом до
відповідачів. Зазначала, що з кінця 2002
року вона та ОСОБА_3 стали проживати
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а
01.06.2006 року шлюб між ними був
зареєстрований.

За час спільного проживання ними ,за
спільні кошти , було придбане наступне
майно: квартира АДРЕСА_1; квартира
АДРЕСА_2; нежилі приміщення №№ НОМЕР_6-
НОМЕР_7,загальною площею 105.80 кв.м. у
медичному центрі, розташованому по
АДРЕСА_3; автомобіль Accord Honda
державнийномер НОМЕР_1; автомобіль Toyota
Land Cruiser державний номер НОМЕР_2.

У 2012 році ОСОБА_3 припинив з нею шлюбні
відносини та звернувся до суду із
позовом про розірвання шлюбу. 26.10. 2012
року рішенням суду їх шлюб було
розірвано. Ще до розірвання шлюбу між
ними, ОСОБА_3, без її на те згоди,
відчужив належне їм спільне майно
іншим відповідачам за
цивільно-правовими угодами, згоди на
укладення яких вона не надавала, а тому
вважає що договори дарування та
купівлі-продажу укладені між
відповідачами повинні бути визнані
недійсними з підстав встановлених
ст.203, 215 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.04.2014 року позов
задоволено частково.

Визнано, що автомобіль Toyota Land Cruiser
державний номерНОМЕР_2 був спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

У задоволенні позову в інший частині
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 356.70 грн. витрат,
пов'язаних зі сплатою судового збору.

В апеляційній скарзі представника
позивачки ОСОБА_1 ставиться питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового про задоволення позовних вимог
у повному обсязі. Апелянт посилається
на незаконність та необгрунтованість
судового рішення, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення обов'язку суду щодо
дослідження усіх поданих доказів та
неправильну їх оцінку, помилковість
висновків суду. Зазначає, що судом
безпідставно не прийнято до уваги
рішення суду про розірвання шлюбу між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, яке набрало законної
сили і яким встановлено, що позивачка з
2002 року припинила з останнім шлюбні
відносини та проживала однією сім'єю з
іншим чоловіком. Вказує, що ОСОБА_3 не
довів належними та допустимими
доказами наявності в нього особистих
коштів на придбання спірного майна, а
його твердження про придбання у 2006 році
спільного з позивачкою майна за кошти
отримані ним від реалізації квартири у
1995 році є безпідставними.

В судовому засіданні представник
позивачки апеляційну скаргу підтримав
з підстав наведених в ній.

Відповідач, який є також директором ТОВ
«Євро- Партнер», просив апеляційну
скаргу відхилити, вважав що спір
вирішений судом правильно.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_9, яка є
також представником ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
просили рішення суду залишити без змін,
а в задоволенні апеляційної скарги -
відмовити.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачка до 2006 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з іншим
чоловіком, тому встановлення факту
проживання однією сім'єю із
відповідачем суперечить ст. 74 СК
України та не дає підстав для визнання
спірного майна, що було придбано до
реєстрації шлюбу сторін спільним
майном подружжя й тому відсутні
підстави для визнання договорів
купівлі-продажу недійсними.

Проте, колегія суддів не може
погодитися із такими висновками суду,
оскільки вони зроблені з порушенням
вимог матеріального та процесуального
права, ґрунтуються на неповно
з'ясованих обставинах, які мають
значення для справи, що є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового.

Відповідно до ст.74 СК України, в
редакції чинній до 16.01.2007 року, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Доповнення словами «або в будь-якому
іншому шлюбі» у назві та ч.1 цієї статті
після слів «між собою» відбулося на
підставі ЗУ № 524-У УК від 22 грудня 2006
року, який набрав чинності 16.01.2007 року.

Отже, для вирішення даного спору
правове значення має проживання сторін
однією сім'єю на час придбання
спірного майна.

З матеріалів справи убачається, що
позивачка та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 01.06.2006 року,
рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 26.10.2012 року їх шлюб розірвано
за заявою ОСОБА_3( т.1 а.с.11,50,213).

До цього позивачка перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, шлюб з
яким розірвано 23.05.2006 року ( т.1 а.с.12,213).

ОСОБА_3, згідно штампів у паспорті,
дослідженому в судовому засіданні,
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_10 з 28.04.1990 року по 26.08.2004 року ( т.1
а.с.198) .

Звертаючись із даним позовом ОСОБА_2
стверджувала, що з кінця 2002 року вона
проживала однією сім'єю з відповідачем
ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, а шлюби в
яких вони перебували носили формальний
характер, зі своїм подружжям жоден з
них не проживав, що підтверджується
подальшими розлученнями ними з
колишнім подружжям та реєстрацією
шлюбу між ними.

Ці твердження позивачки доведені
матеріалами справи, зокрема: рішенням
Солом'ян-ського районного суду м. Києва
від 24.10.2013 року в цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про стягнення
грошової компенсації, яким
встановлено, що шлюбні відносини між
ними припинені з осені 2002 року;
довіреностями виданими ОСОБА_3 на ім'я
позивачки та її дітей на право
експлуатації, постановки - зняття з
обліку та продажу оформлених на нього
автомобілів за 2003-2005 рік.; чисельними
фотокартками долученими до справи із
зазначенням дати фотозйомки, починаючи
з 2002 року ( т.1 а.с. 139- 140,т.2 а.с.5-18);
показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13,
допитаних у судовому засіданні , які
засвідчили, що їм достовірно відомо про
спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
однією сім'єю з кінця 2002 року. Підстави
не довіряти показам зазначених свідків
у суду відсутні, так як їх пояснення
логічні, узгоджуються між собою, у
судовому засіданні встановлено, що
свідки дійсно володіють інформацією,
яку повідомили суду.

Разом із цим, оскільки положення ст.60, 74
СК України застосовуються в частині
лише прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності (СК України
набрав законної сили 01.01.2004 року),
колегія суддів вважає встановленим
факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу,
наявність у них спільного побуту та
усталених відносин, що притаманні
подружжю - з січня 2004 року по день
реєстрації шлюбу між ними-01.06.2006 року.

Під час проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
під час їх шлюбу, на ім'я ОСОБА_3 було
придбане наступне майно: нежилі
приміщення з № НОМЕР_6- по №
НОМЕР_7(групи приміщень № 375) медичний
центр, площею 105.80 кв. м по проспекту
АДРЕСА_3 - на підставі свідоцтва про
право власності від 29.09.2007 року ( т.1
а.с.13); квартира АДРЕСА_1 - на підставі
договору купівлі - продажу квартири,
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_16 25.04.2006 року за
реєстровим номером 2094 та
зареєстрованого у БТІ м. Києва 27.04.2006
року у реєстровій книзі № д. 587-120 за
реєстровим № 846 ( т.1 а.с. 14 ) ; квартира
АДРЕСА_2 - на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 31.08.2004
року , посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_17 31.08.2004
року в реєстрі за №5823 та
зареєстрованим у БТІ 07.09.2004 року в
реєстрову книгу № д.587-36 за р.н.1402 ( т.1
а.с.196-197); 30.07.2008 року - автомобіль марки
Toyota Land Cruiser 200, двигун № НОМЕР_3, шасі
НОМЕР_4 ( т.1 а.с.84).

Сторонами не оспорювалося, що на час
придбання вказаного майна вони обидва
працювали, мали стабільні заробітки.
Беззаперечних доказів на
підтвердження тому, що зазначене майно
придбано за особисті кошти будь-кого з
них матеріали справи не містять.

Колегія суддів критично ставиться до
тверджень ОСОБА_3 про придбання ним
спірного майна за його особисті кошти,
отриманні від продажу у 1995 році
належної йому на праві власності
квартири й збільшення їх розміру за
час передання їх в якості поворотної
фінансової допомоги до ТОВ «ЕЛФ -
ЦЕНТР» та отримані ним від його
батьків за продані останніми у 2003-2004
роках гаражний бокс і квартиру,
оскільки належних та допустимих
доказів такому не подано.

Сам факт відчуження вказаних об'єктів
нерухомості батьками ОСОБА_3 не
свідчить про придбання спірного майна
за ці кошти ураховуючи відсутність
письмових доказів на підтвердження
такому, ціну за яку вони були продані
та тривалість часу між відчуженням
вказаної нерухомості та придбанням
спірного майна. Крім того, згідно п.2.2.
Договорів про надання поворотної
фінансової допомоги, фінансова
допомога надається товариству на
безоплатній основі й плата за
користування грошовими коштами не
стягується ( т.1 а.с.208, 210-211, т.2 а.с.22-32-42).

Ураховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що майно
придбане на ім'я ОСОБА_3 під час
спільного проживання з ОСОБА_2 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, а саме:
нежилі приміщення з № НОМЕР_6- по №
НОМЕР_7 (групи приміщень № 375) медичний
центр, площею 105.80 кв.м по проспекту
АДРЕСА_3, квартира АДРЕСА_1, квартира
АДРЕСА_2, автомобіль марки Toyota Land Cruiser -
належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності.

Під час шлюбу з ОСОБА_2, напередодні
свого звернення до суду із позовом про
розірвання шлюбу, однією з причин
подання якого вказавши створення
іншої сім'ї ( т.1 а.с.51), відповідач ОСОБА_3
відчужив усе спірне майно без згоди на
те позивачки.

Так ,01.03.2012 року квартира АДРЕСА_1 була
продана ОСОБА_3 за договором
купівлі-продажу укладеним ним з ОСОБА_4
Договір посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_18, за
реєстровим № 292 (т.1 а.с.81-83).

Згідно з договором дарування,
укладеним 01.03.2012 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_18 в реєстрі
за номером 290, квартиру АДРЕСА_2, він
подарував сину від іншого шлюбу ( т.1
а.с.79-80).

За договором дарування нежилих
приміщень №№ НОМЕР_6- НОМЕР_7( включно),
загальною площею 105.80 кв. м. у медичному
центрі, розташованому по АДРЕСА_3,
укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 16.03.2012
року та посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_19 у реєстрі
за № 452, він подарував зазначені
приміщення своїй матері.

30.03.2012 року автомобіль марки Toyota Land
Cruiser 200, двигун № НОМЕР_3, шасі НОМЕР_4
свідоцтво про реєстрацію ( технічний
паспорт) № НОМЕР_5 за договором
укладеним між ОСОБА_3 та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Євро -
Партнер» згідно довідки-рахунку серії
ДПІ № 197339, був відчужений ОСОБА_3
товариству у якому він є директором (т.
1а.с. 184) .

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину, серед
іншого, є недодержання в момент його
вчинення стороною чи сторонами вимог,
які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203
зазначеного Кодексу, згідно з якою
зміст правочину не може суперечити ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Згідно до ст.65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
Дружина, чоловік має право на звернення
до суду з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним з подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і ( або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації,має бути нотаріально
засвідчена.

Оскільки, укладаючи договори
відчуження спірного майна, ОСОБА_3 не
отримав згоди на це позивачки, вони
мають бути визнані недійсними.

За викладених обставин,рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про встановлення факту
проживання однією сім'єю; визнання
квартири АДРЕСА_1; нежилих приміщень
№№ НОМЕР_6- НОМЕР_7( включно), загальною
площею 105.80 кв. м. у медичному
центрі,розташованому по АДРЕСА_3;
квартири АДРЕСА_2 - спільною власністю
та визнання договорів дарування та
купівлі - продажу недійсними підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення цих вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 29 квітня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про часткове
задоволення цих вимог. Резолютивну
частину рішення викласти в наступній
редакції: Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Євро -
Партнер» про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
договорів дарування та купівлі -
продажу недійсними, визнання майна
спільною власністю - задовольнити
частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з січня 2004 року до дати
реєстрації їх шлюбу - 01.06.2006 року .

Визнати квартиру: АДРЕСА_1; квартиру
АДРЕСА_2; нежилі приміщення №№ НОМЕР_6-
НОМЕР_7( включно), загальною площею 105.80
кв.м. у медичному центрі, розташованому
по АДРЕСА_3; автомобіль Accord Honda
державний номер НОМЕР_1; автомобіль Toyota
Land Cruiser державний номерНОМЕР_2 -
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Визнати недійсними: - договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 01.03.2012 року між ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 та посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_18, за
реєстровим № 292; договір дарування
квартири АДРЕСА_2, укладений 01.03.2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_18
в реєстрі за номером 290; договір
дарування нежилих приміщеннь №№
НОМЕР_6- НОМЕР_7( включно), загальною
площею 105.80 кв.м. у медичному центрі,
розташованому по АДРЕСА_3, укладений
між ОСОБА_3 і ОСОБА_6 16.03.2012 року та
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_19 у реєстрі за № 452;
договір купівлі-продажу автомобіля
марки Toyota Land Cruiser 200, двигун № НОМЕР_3,
шасі НОМЕР_4 свідоцтво про реєстрацію
(технічний паспорт) № НОМЕР_5 укладений
між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євро - Партнер»
30.03.2012 року через ТОВ «Автопрестиж
Центр», згідно довідки-рахунку серії
ДПІ № 197339.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1374
грн. 60 коп. витрат по сплаті судового
збору.

В задоволенні позову в інший частині
-відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 2604 /23578 /12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9071/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Гончарук В.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.