Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна
О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 12 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 18 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду із позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовано тим, що за
кредитним договором від 4 червня
2008 року № CL-005/138/2008, укладеним між
закритим акціонерним товариством «ОТП
Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«ОТП Банк», та ОСОБА_3, позичальник
отримала кредитні кошти у розмірі 20 939,
10 доларів США зі сплатою 14, 49 % річних із
кінцевим терміном повернення 4 червня
2014 року. Внаслідок порушення
відповідачем строку та порядку
погашення кредиту станом на 13 січня 2014
року утворилася заборгованість у
розмірі 710 997, 32 грн.

Посилаючись на те, за договором
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 5 листопада 2010 року право вимоги за
указаним договором перейшло ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 12 травня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 18 червня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 291 928, 72 грн. В іншій частині
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

У справі встановлено, що 4 червня 2008
року між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк», та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ CL-005/138/2008 про
отримання позичальником кредитних
коштів у розмірі 20 939, 10 доларів США зі
сплатою 14, 49 % річних із кінцевим
терміном повернення 4 червня 2014 року.
Цільове використання кредиту - купівля
автомобіля марки Chevrolet Lacetti за
договором № 3880/8 від 29 травня 2008 року (а.
с. 5-10, 15).

На підставі договору купівлі-продажу №
3880/8 від 29 травня 2008 року ОСОБА_3
придбала у власність автомобіль
НОМЕР_1, 2008 року випуску, синього
кольору, кузов
№ НОМЕР_2 за рахунок кредиту (а. с. 128,
129-133).

Указаний автомобіль передано у заставу
банку на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитом від 4 червня 2008
року (а. с. 124-127).

Додатковими договорами № № 1, 2 від 17
березня 2009 року та 5 жовтня 2009 року
сторонами погоджено зміни до
кредитного договору № CL-005/138/2008 від 4
червня 2008 року (а. с. 134-139).

За договором купівлі-продажу
кредитного портфелю від 5 листопада
2010 року право вимоги за указаним
договором перейшло ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (а. с. 27-40).

Внаслідок порушення позичальником
строку та порядку погашення кредиту
утворилася заборгованість у розмірі 710
997, 32 грн, із яких: заборгованість за
кредитом - 17 393, 48 доларів США, що
еквівалентно 139 026, 08 грн;
заборгованість за процентами - 1 736, 09
доларів США, що еквівалентно
13 876, 56 грн; пеня - 558 094, 68 грн.

Обставини справи щодо розміру виданого
кредиту, умов кредитування та переходу
прав кредитора до позивача апеляційним
судом перевірено повно та всебічно на
підставі належних, достовірних та
достатніх доказів, які зібрані у справі
та оцінені у відповідності до вимог ст.
212 ЦПК України, тому у цій частині
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Разом з тим, не можна погодитися із
висновками суду щодо застосування до
спірних правовідносин строків
давності.

За умовами кредитування ОСОБА_3
зобов'язалася здійснювати повернення
кредиту щомісяця у розмірі та у строки,
визначені у графіку платежів,
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом (п. 1.5. кредитного
договору).

Отже, поряд з установленням строку дії
договору - 4 червня 2014 року як дати
остаточного повернення кредиту у
повному обсязі, сторони встановили й
строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду першої інстанції із заявою про
застосування позовної давності до
спірних правовідносин (а. с. 84).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України
про застосування строків позовної
давності до кредитних правовідносин,
викладеними у постановах № 6-116цс13 від 6
листопада 2013 року, № 6-169цс14 від 29 жовтня
2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня
2014 року, якщо умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів
погашення кредиту та процентів повинно
здійснюватись позичальниками
частинами кожного місяця, у рахунок
чого вносяться кошти, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання
позичальниками кожного із цих
зобов'язань.

Враховуючи те, що кінцевий термін
повного погашення кредиту встановлено
сторонами до 4 червня 2014 року, а строки
чергових платежів визначено місяцями,
висновки судів про початок перебігу
позовної давності з дати закінчення
дії кредитного договору і відсутність
підстав для застосування позовної
давності до вимог банку про стягнення
заборгованих на час звернення до суду
платежів ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

На підставі заяви про застосування
позовної давності (за умови, що зміст
спірних правовідносин не передбачає
збільшення тривалості позовної
давності порівняно із загальним
строком) кредитна заборгованість
підлягає стягненню лише за останні три
роки перед зверненням кредитора до
суду.

Належність виконання відповідачем
щомісячних зобов'язань, період
прострочення їх виконання як
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи,
апеляційний суд не дослідив.

Враховуючи допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, постановлена ним
ухвала підлягає скасуванню із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 18 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук