ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 17
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором у розмірі 72 182
грн. 04 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
відповідно до укладеного
кредитного договору від 22 листопада 2007
року банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі
56 070 грн., а останній зобов'язався
прийняти його та належним чином
використовувати. Свої зобов'язання
банк виконав. Позичальник, в свою чергу,
зобов'язання перед банком не виконав, у
результаті цього, станом на 19 листопада
2013 року утворилась заборгованість в
розмірі 72 182 грн. 04 коп.

Рішенням Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 16
квітня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 17 червня
2006 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Укрсоцбанк» заборгованість за
договором кредиту в розмірі 21
962 грн. 13 коп. У решті позову до ОСОБА_3
відмовлено. У задоволенні позову ПАТ
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк»
просить змінити рішення в частині
стягнення боргу з ОСОБА_3, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судового рішення в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, виходив із того, що позивач
звернувся до суду після спливу строку
позовної давності.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову,
обґрунтовано виходив із того, що
оскільки в кредитному договорі
передбачено, що його виконання
здійснюється частинами відповідно до
графіка погашення кредиту, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення кредиту й процентів за
користування кредитом є день, коли
боржник повинен був сплатити черговий
платіж, однак не сплатив його, а тому
загальна позовна давність
застосовується до кожного щомісячного
простроченого платежу, який був
визначений у договорі графіком
платежів; вимоги про стягнення пені
заявлені позивачем після строку
позовної давності.

Судом установлено, що 22 листопада 2007
року між ПАТ
«Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 укладено
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 56
070 грн. з кінцевим терміном повернення
кредитних коштів до 21 листопада 2012 року
та зі сплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 13%
річних, згідно графіку погашення
кредиту.

Згідно з п. 3.3.9 договору кредиту
позичальник зобов'язався своєчасно та
у повному обсязі погашати кредит із
нарахованими процентами за фактичний
час його використання та можливими
штрафними санкціями в порядку
визначеному п. 1.1 цього договору, тобто,
щомісяця до 10 числа кожного місяця,
частково погашаючи заборгованість за
кредитним договором в розмірі 934 грн. 50
коп.

За порушення строків повернення
кредиту чи сплати процентів
позичальник зобов'язався сплачувати
банку пеню в розмірі подвійної
процентної ставки, несвоєчасно
сплаченої суми простроченого платежу
за кожен день прострочення, що діє у
період прострочення (п. 4.1 договору).

Пунктами 3.2.3 та 3.2.3.1 договору кредиту
передбачено право банку у разі
затримання позичальником сплати
частини кредиту та/або процентів
щонайменше за один календарний місяць
вимагати дострокового повернення
одержаного кредиту, сплати нарахованих
за ним процентів, та можливих штрафних
санкцій.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 22
листопада 2007 року між банком, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 укладено договір поруки.

Судом також установлено, що банк надав
позичальнику кошти, останній у свою
чергу взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконує, кредит
з листопада 2009 року не сплачує.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до повного погашення
позичальником заборгованості за
кредитом та процентами за користування
ним, кінцевий строк повернення кредиту
- до 21 листопада 2012 року (пункти 1.1; 3.2
кредитного договору), так і строк
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів - щомісяця до
10 числа кожного місяця для
основної заборгованості і для
процентів за користування кредитом
(пункт 1.1.1 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина друга
статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
частині першій статті 611, частині
другій - четвертій статті 612 ЦК України,
які передбачають відповідальність
боржника.

Сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню у
строк до 21 листопада 2012 року.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Судом також установлено, що згідно з
умовами кредитного договору (пунктом
1.1.1 договору) позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) у
розмірі та в строки, визначені
договором, і щомісяця сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також сплатити пеню за порушення
строків повернення кредиту та
процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до 10 числа кожного місяця, а процентів -
кожного 10 числа (включно) кожного
календарного місяця, наступного за
звітним, у рахунок якого вносяться
кошти, то початок перебігу позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів за користування кредитом, у
зв'язку із чим з 11 листопада 2009 року у
нього утворилась заборгованість за
кредитним договором. Кінцевий термін
повернення основної заборгованості 21
листопада 2012 року. У свою чергу банк
звернувся до суду з позовом до нього 11
березня 2014 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
і зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у разі
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів і
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення кожного чергового
платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
6-20цс14 від 19 березня 2014 року, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України.

За таких підстав, рішення апеляційного
суду в зазначеній частині ґрунтується
на нормах матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування у цій частині немає.

Разом із тим, апеляційний суд
обґрунтовано відмовив в позові про
стягнення з відповідача на користь
банку пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання за пропуском
строку спеціальної позовної давності
строком в один рік, який на момент
звернення позивача до суду минув з часу
визначеного у договорі як час
остаточного повернення кредиту, тобто
з 21 листопада 2012 року.

Отже, нарахування пені після
закінчення строку дії договору не
передбачено.

Невиконання відповідачем грошового
зобов'язання перед банком дає підстави
для застосування до боржника, що
прострочив виконання такого
зобов'язання, негативних наслідків,
встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень, не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, тому колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Рішення апеляційного суду в частині
позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості до суду
касаційної інстанції не оскаржене та
предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК
України).

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 17 червня
2014 року в частині позову
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко