АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/-796/9816/14
Головуючий у 1 інстанції - Макаренко І.О.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Національна кіностудія
художніх фільмів імені Олександра
Довженка» на рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 5 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Національна
кіностудія художніх фільмів імені
Олександра Довженка» про стягнення
заборгованої заробітної плати з
урахуванням компенсації втрати
частини доходів та трьох відсотків
річних за прострочку виконання
грошового зобов»язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_2,
керуючись ст.ст.115,116 КЗпП, звернувся до
суду з позовом до відповідача
Державного підприємства «Національна
кіностудія художніх фільмів імені
Олександра Довженка» (далі - кіностудія
ім. О.Довженка) і просив винести
рішення, яким стягнути заборговану
заробітну плату у розмірі 187.507 грн.99
коп., інфляційні збитки у сумі 174.929 грн.
та три відсотки річних за прострочку
виконання грошового зобов»язання у
сумі 21.994 грн., за період з січня 1991 року
по 31.12.2012 року, зазначивши, що з указаної
дати відповідач не виплатив йому
жодного разу заробітну плату, за
винятком випадків залучення позивача
до участі у створенні фільмів /т.1
а.с.1-3/.

В ході розгляду справи позивач
двічі змінював позовні вимоги і в
остаточному варіанті своїх вимог
просить стягнути з відповідача на свою
користь заборговану заробітну плату за
період з 1.08.2001 року по 31.03.2014 року у сумі
233.828грн., втрачену частину доходів у
зв»язку із затримкою виплати доходів у
сумі 69.198 грн. та три відстоки річних у
сумі 6.922 грн., а всього, у сумі 309.948 грн.
/т.2 а.с.35-47,98-102/.

Послався на те, що він, з січня 1979
року працює у відповідача на посаді
головного організатора трюкових
зйомок, а згідно наказу по
підприємству, з 24 липня 1985 року він, як
актор, переведений на посаду головного
організатора трюкових зйомок
театра-студії кіноактора з окладом 200
рублів на місяць, і на цій же посаді
працює за трудовим договором на
невизначений строк, однак, починаючи з
січня 1991 року йому не виплачується
заробітна плата взагалі, за винятком
випадків зайнятості у створенні
кінофільмів /т.1 а.с.45-46/.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 9.09.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м.Києва від 3.12.2013
року у позові відмовлено у повному
обсязі /т.1 а.с.189-191, 234-235/.

Скасовуючи указані рішення
судів, та, направляючи справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 19.03.2014 року,
зазначено, що:

судами не перевірені доводи позивача і
не надано належної оцінки його доказам
про те, що він у спірний період
перебував із відповідачем у трудових
відносинах та виконував певну роботу, а
не лише був залучений до зйомок
кінокартин;

судами не враховано те, що позивач
працює на підприємстві відповідача за
безстроковим трудовим договором з
помісячною оплатою праці; судами не
перевірено та не встановлено, яку
посаду займав позивач протягом усього
спірного періоду, які посадові та
функціональні обов»язки були на нього
покладені, чи виконував він ці
обов»язки протягом цього періоду, а не
лише під час зйомок фільму та чи
дотримувався вимог трудової
дисципліни;

суди не перевірили та не дали оцінки
посиланням позивача на те, що
колективні договори від 20.12.2000 року та
від 21.11.2006 року суперечать Положенню
«Про організацію праці, умовах і нормах
оплати праці виконавців трюкових
номерів і постановників трюкових
зйомок на кіностудіях», затвердженому
наказом Державного комітету СРСР по
кінематографії від 27.06.1985 року, зокрема,
п.3.14, відповідно до якого в окремих
випадках керівництво кіностудії може
дозволити організатору трюкових
зйомок постановку трюкових номерів
(виходячи з його навантаження) на даній
кіностудії, але не більше трьох
постановок на рік. В даних випадках
організатору трюкових зйомок окремо
від основного окладу може
виплачуватися 50 відсотків оплати,
встановленої за постановку конкретних
трюкових номерів;

крім того, пославшись на колективні
договори від 20.12.2000 року та від 21.11.2006
року, суди в порушення ст.ст.212,214,303,315
ЦПК України взагалі не дали оцінки його
твердженням про невиплату йому
заробітної плати з 1991 року (з
урахуванням вимог про строк звернення
до суду) /т.2 а.с.24-25/.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК
України висновки і мотиви, з яких
скасовані рішення є обов»язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Повторним рішенням
Шевченківського районного суду м.Києва
від 5.06.2014 року позов задоволено у
повному обсязі /т.2 а.с.125-128/.

Судовим рішенням стягнуто з
кіностудії ім.О.Довженка на користь
ОСОБА_2 заборговану заробітна плату за
період з 1.08.2001 року по 31.03.2014 року у сумі
233.828грн., втрачену частину доходів у
зв»язку із затримкою виплати доходів у
сумі 69.198 грн. та три відстоки річних у
сумі 6.922 грн., а всього, у сумі 309.948 грн.
/т.2 а.с.125-128/.

В поданій апеляційній скарзі
кіностудія ім.О.Довженка, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення, та ухвалити нове,
яким у позові відмовити /т.2 а.с.162-165/.

Скаржник послався на те, що, суд
дійшов неправомірного висновку про
виплату позивачу заробітної плати за
період, коли він не працював.

Крім того, вважав, що ст.625 ЦК
України на спірні правовідносини не
поширюється, а також не підлягає
застосуванню Закон України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв»язку з порушенням їх
виплати» з тих підстав, що в силу ст.3
цього Закону компенсації підлягає
нарахована, але не виплачена заробітна
плата, в той час, як позивачу заробітна
плата за спірний період взагалі не
нараховувалась.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
належить задовольнити частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення першої
інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи,
відповідно до наказу №426 від 20.09.1979 року
по кіностудії ім.О.Довженка, позивач
ОСОБА_2 з указаної дати
працевлаштований на посаді актора
другої категорії другої групи з
окладом 150 рублів і перебуває у штаті
кіностудії ім.О.Довженка на час
розгляду справи /т.1 а.с.4, 43-44/.

Згідно наказу №268-к від 25.07.1985 року
позивача з 24.07.1985 року переведено на
посаду головного організатора
трюкових зйомок театра-студії
кіноактора, з окладом 200 рублів на
місяць, яку він продовжує обіймати і на
час розгляду справи /т.1 а.с.45-46/.

З 23.05.1986 року позивача переведено на ту
саму посаду до штату виробництва
кіностудії (наказ №210 від 23.05.1986 року).

Встановлено, що позивач на указаній
посаді головного організатора
трюкових зйомок працевлаштований за
трудовою угодою на невизначений строк,
а його трудова книжка перебуває у
відповідача.

Вище зазначені обставини не
заперечуються сторонами.

Судом також встановлено, що до
посадових обов»язків позивача, як
головного організатора трюкових
зйомок, згідно Наказу Міністерства
культури і мистецтв України №729 від
25.102004 року, зокрема, відносяться:
розроблення та узгодження
режисерського сценарію в частині сцен,
де використовуються трюкові номери;
організація підбору та подання
керівництву на затвердження
каскадерів, осіб, що їх підстраховують,
інших фахівців; підготовка переліку
технічних приладів та пристроїв,
реквізиту та інших засобів та
предметів праці, необхідних для
виконання трюкових зйомок; розроблення
планів трюкових сцен, засобів, методів
та прийомів виконання трюків, кошторис
на здійснення відповідних робіт;
керування діями каскадерів, осіб, що їх
підстраховують, в період виконання
(репетицій) трюкових зйомок; виконання
розробки трюкових зйомок у
відповідності до режисерського
сценарію та з урахуванням вимог служби
охорони праці з детальним описом
виконання трюків, необхідних заходів
безпеки, визначенням чисельності
виконавців (каскадерів, осіб, що їх
підстраховують), їх дій та місця
знаходження; підбор, розробка та
підготовка засобів підстрахування,
індивідуального захисту та
спеціальних пристроїв, необхідних для
виконання трюків; консультує щодо
використання піротехнічних засобів та
ефектів з піротехніком, іншими
фахівцями; організація проведення
імітаційних трюків (без застосування
послуг каскадерів) та визначення їх
подальшого використання у трюковій
діяльності; відповідальність за
використання трюкових номерів у
відповідності до прийнятого
плану(технічного завдання) проведення
трюкових зйомок; забезпечення
трюкового майданчика заходами безпеки
та охорони праці; правильність та
узгодженість дій каскадерів.

Таким чином, з дотриманням вимог ст.21
КЗпП між сторонами укладена трудова
угода та визначені її істотні умови:
зокрема, позивач зобов»язаний
виконувати свої трудові обов»язки за
конкретною посадою, а також виконувати
розпорядження адміністрації
підприємства з дотриманням дисципліни
праці, а роботодавець, відповідач
кіностудія ім.О.Довженка, зобов»язаний
забезпечити можливість позивачу
виконувати трудові обов»язки та
своєчасно, у відповідності до вимог
трудового законодавства виплачувати
позивачу щомісячно заробітну плату у
обумовленому трудовим договором
розмірі.

Згідно роз»ясень викладених у п.12
постанови Пленуму Верховного Суду
України №13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» слід
мати на увазі, що відповідно до статтей
21,22 Закону України «Про оплату праці»
роботодавець не може в односторонньому
порядку приймати рішення з питань
оплати праці, які погіршують умови
встановлені законодавством, угодами і
колективними договором. Розмір
заробітної плати за працю може бути
нижчим за встановлений трудовим
договором та мінімальний розмір
заробітної плати тільки в разі
невиконання норм виробітку,
виготовлення продукції, що виявилась
браком, та з інших передбачених чинним
законодавством причин, які мали місце з
вини працівника.

Як встановлено судом, та не
заперечується сторонами, за весь час
трудових відносин між сторонами, з боку
адміністрації кіностудії
ім..О.Довженка не виникало будь-яких
претензій чи застосування
дисциплінарних заходів впливу до
позивача у зв»язку з порушенням ним
трудової дисципліни, зокрема,
невиконання ним своїх трудових
обов»язків.

Тобто, підстав для невиплати позивачу
заробітної плати у розмірі,
передбаченому трудовим договором, не
існувало.

Відповідно до ст.115 КЗпП заробітна
плата виплачується працівникові
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором, але
не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів.

Між тим, як встановлено судом,
відповідач, в порушення трудового
договору та вимог трудового
законодавства не виплачує позивачу
заробітну плату, починаючи з серпня 2001
року, за винятком періоду
безпосередньої занятості позивача у
підготовці до зйомок фільмів, та
періоду зйомок, за який заробітна плата
позивачу виплачувалась із виділених
бюджетів на створення фільмів у
відповідності з Положенням «Про
організацію праці, умови та норми
оплати праці виконавців трюкових
номерів та постановників трюкових
зйомок на кіностудіях», затвердженого
наказом Державного комітету СРСР по
кінематографії від 27.06.1985 року.

Таким чином, в міжзйомочний період,
трудові права позивача грубо
порушувались, оскільки адміністрація
кіностудії ім.О.Довженка не
виплачувала йому заробітну плату,
обумовлену трудовим договором.

При цьому, посилання відповідача на те,
що позивач в міжзйомочний період не
виконував будь-якої роботи, а тому, в
силу ст.97 КЗпП, згідно якої заробітна
плата виплачується лише за виконану
роботу, колегія суддів не бере до уваги
з тих підстав, що адміністрація не
довела факту невиконання позивачем
своїх трудових обов»язків за трудовою
угодою. Інших зобов»язань, ніж ті, що
визначені трудовою угодою, на позивача
не покладались, порушень дисципліни
праці позивач не допускав, а тому
відповідач зобов»язаний був
виконувати трудову угоду в частині
щомісячної виплати заробітної плати.

Крім того, адміністрація кіностудії
ім.О.Довженка, вважаючи, що позивач не
має права на щомісячну виплату
заробітної плати, не вживала
передбачених статтею 103 КЗпП заходів
щодо запровадження нових або зміну
діючих умов оплати праці і не
попереджала позивача, як того вимагає
закон, за два місяці до зміни існуючих
умов оплати праці.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними доводи відповідача в
тій частині, що позивач має право на
оплату праці лише за результатами
зайнятості у створенні фільмів, а на
регулярний щомісячний оклад за місцем
своєї основної роботи, яким є
кіностудія ім.О.Довженка, позивач
права не має.

При цьому, відповідач посилається на
абз.9 п.10 постанови №777 від 19.07.1962 року,
згідно якого після завершення
міжзйомочних перерв питання залишення
працівників у штаті без оплати
вирішується керівництвом кіностудії, а
те, що позивача не звільнили після його
останньої участі у виробництві фільму
(у 2012 році) є свідченням того, що
директор кіностудії дозволив йому
залишитися у штаті без оплати праці.

Указане твердження відповідача в
апеляційній скарзі не підтверджене
документальним розпорядженням
директора кіностудії, про надання
дозволу позивачу залишитись працювати
у штаті кіностудії без оплати праці.

Навіть якби таке розпорядження і мало б
місце, воно б не відповідало вище
зазначеним вимогам чинного трудового
законодавства, які грунтуються на
дотриманні умов трудового договору.

При цьому, колегія суддів вважає, що
будь-яке посилання відповідача на
специфічність трудових відносин у
галузі кіномистецтва, не може вступати
у протиріччя з загальними засадами
трудового законодавства, а тому
будь-які специфічні особливості треба
узгоджувати з вимогами трудового
законодавства, а не навпаки.

Крім того, колегія суддів відхиляє
посилання представника відповідача в
ході розгляду справи на те, що
колективними договорами від 20.12.2000 року
та від 21.11.2006, які діяли у спірний
період, не передбачено встановлення
окладів для виконавців трюкових
номерів», оскільки таке твердження, а
відповідно і колективні договори, не
відповідають вимогам чинного
законодавства, яким врегульовані ці
питання. Так, Положенням «Про
організацію праці, умовах і нормах
оплати праці виконавців трюкових
номерів і постановників трюкових
зйомок на кіностудіях», затвердженому
наказом Державного комітету СРСР по
кінематографії від 27.06.1985 року, зокрема,
пунктом 3.14., передбачено, що в окремих
випадках керівництво кіностудії може
дозволити організатору трюкових
зйомок постановку трюкових номерів
(виходячи з його навантаження) на даній
кіностудії, але не більше трьох
постановок на рік. В даних випадках
організатору трюкових зйомок окремо
від основного окладу може
виплачуватися 50 відсотків оплати,
встановленої за постановку конкретних
трюкових номерів.

В частині вимог, викладених у першому
варіанті позовної заяви, щодо
стягнення заробітної плати за період,
починаючи з 1991 року, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правомірно стягнув заборгованість по
заробітній платі, починаючи з серпня 2001
року, тобто, з часу набрання чинності
змін до ч.2 ст.233 КЗпП в частині
можливості звернення до суду з позовом
про стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком,
згідно Закону України «Про внесення
змін до Кодексу законів про працю
України» від 11.07.2001 року №2620-ІІІ.

Дійшовши по суті правильного висновку
щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2
в частині виплати заборгованої
заробітної плати, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
цьому помилково для нарахування боргу
застосовано середню заробітну плату
всіх працівників у галузі культури,
спору, відпочинку та розваг, відповідно
до даних Державної служби статистики
/т.2 а.с.37/.

Чинним законодавством не передбачено
виплату працівникові заборгованої
заробітної плати, виходячи із
середньої заробітної плати всіх
працівників по галузі.

Визначаючи розмір заборгованої
заробітної плати, колегія суддів
враховує надані позивачем та долучені
до матеріалів справи штатні розклади
по кіностудії ім.О.Довженка за період з
2006 року по 2013 рік /т.2 а.с.105-122/.

За період з серпня 2001 року по 31.12.2005
року, а також за 2013 та 2014 роки сторонами
не надано доказів щодо розміру
заробітної плати позивача, у зв»язку з
чим, для нарахування заборгованості по
заробітній платі за указані періоди
колегія суддів вважає за правомірне
взяти місячні оклади позивача за
найближчу дату, станом на яку відомий
розмір окладу позивача.

Так, заборгована заробітна плата
позивача становить:

за період з серпня 2001 року по грудень
2005 року - 26.950 грн. із розрахунку 550 грн.
х 49 місяців;

за 12 місяців 2006 року - 6.600грн. із
розрахунку 550 грн. х 12 міс.;

за 12 місяців 2007 року - 10.980 грн. із
розрахунку 915 грн. х 12 міс.;

за 12 місяців 2008 року -12.300 грн. із
розрахунку 1.025 грн. х 12 міс.;

за 12 місяців 2009 року - 17.340 грн. із
розрахунку 1.445 грн. х 12 міс.;

за 12 місяців 2010 року - 18.840 грн. із
розрахунку 1.570 грн. х 12 міс;

за 12 місяців 2011 року -18.840 грн. із
розрахунку - 1570 грн. х 12 міс.;

за 11місяців 2012 року - 19.800 грн. із
розрахунку -1800 грн. х 11 міс.;

за 12 місяців 2013 року - 21.600 грн. із
розрахунку - 1800 грн. х 12 міс.;

за 3 місяці 2014 року - 5.400 грн. із
розрахунку - 1800 грн. х 3 міс.

При здійсненні указаного
розрахунку колегія суддів враховує, що
у періоди з 1.11.2001 року по 30.12.2001 року, з
18.12.2012 року по 18.01.2003 року, з 2.09.2003 року по
1.10.2003 року позивач перебував у
відпустках без збереження заробітної
плати, згідно особової картки.

Також судом враховано, що за
грудень 2012 року позивачем заробітна
плата отримана.

Таким чином, колегія суддів
дійшла висновку, що заборгована
відповідачем заробітна плата, яка
належить до виплати позивачу становить
158.650 грн.

В частині позовних вимог щодо
стягнення 6.922 грн., як 3 відсотків річних
від заборгованої суми на підставі ст.625
ЦК України, колегія суддів не вбачає за
можливе задовольнити позов, оскільки
до спірних правовідносин указана норма
не застосовується.

Крім того, колегія суддів не вбачає за
можливе стягнути на користь позивача
69.198 грн., як компенсацію втрати частини
доходів на підставі Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв»язку з порушенням
їх виплати», оскільки за правилами,
визначеними ст.3 цього Закону сума
компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованого, але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць на індекс інфляції
в період невиплати доходу.

Оскільки, таким чином, як встановлено
судом, заробітна плата позивачу за
спірний період не нараховувалась,
вимоги про виплату компенсації не
можуть бути задоволені.

Виходячи з вище зазначених вимог
матеріальних норм права і, враховуючи
встановлені в судовому засіданні
обставини, колегія суддів вважає, що
вина кіностудії ім..О.Довженка в
порушенні трудових прав позивача
ОСОБА_2 є доведеною, між тим, судом
першої інстанції всупереч дійсним
обставинам справи неправильно
виконано розрахунок заборгованості по
заробітній платі, а також з порушенням
вимог матеріального права задоволено
позов в частині нарахування 3% річних на
заборговану суму та стягнуто
компенсацію за втрату частини доходів,
а тому рішення суду першої інстанції
належить скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову щодо стягнення заборгованої
заробітної плати та про відмову у
позові частині нарахування 3% річних на
заборговану суму та стягнення
компенсації за втрату частини доходів.

Рішення в частині стягнення
судових витрат залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307,308,309,314 ЦПК України на
підставі ст.115,21,103, 233, КЗпП, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Національна кіностудія
художніх фільмів імені Олександра
Довженка» задовольнити частково.

Змінити рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 5 червня 2014
року щодо стягнення з Державного
підприємства «Національна кіностудія
художніх фільмів імені Олександра
Довженка» на користь ОСОБА_2
заборгованої заробітної плати з
233.828(двісті тридцять три тис.вісімсот
двадцять вісім) грн. до 158.650(сто
п»ятдесят вісім тис. шістсот п»ятдесят)
грн.

Скасувати рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 5 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Національна
кіностудія художніх фільмів імені
Олександра Довженка» про стягнення
компенсації втрати частини доходів у
сумі 69.198 грн. та трьох відсотків річних
за прострочку виконання грошового
зобов»язання у сумі 6.922 грн., та
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді