АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6351/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Кочкова
Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

28 серпня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.

суддів -
Максюти Ж.І., Чубукова О.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 29 травня
2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що 05 квітня 2007 року між сторонами було
укладено договір позики на суму 87000
доларів США, на підтвердження якого
відповідачі надали розписку, у якій
зазначили, що ОСОБА_4 з чоловіком ОСОБА_3
отримали від позивачки грошові кошти в
розмірі 87000 доларів США, які
зобов'язалися повернути за першою
вимогою, на протязі одного
календарного місяця. У розписці також
зазначено, що в якості застави
відповідачі залишають будинок по
АДРЕСА_2 та надають генеральну
довіреність від імені ОСОБА_3 на
розпорядження ним. На неодноразові
прохання позивачки добровільно
повернути борг відповідачі не
реагують, борг не повертають, тому
позивачка з урахуванням уточнень до
позову просила стягнути на її користь
заборгованість за договором позики:
основний борг в розмірі 87000 доларів США,
що станом на 15 травня 2013 року складає 695
121 грн. 30 копійок та 3% річних в розмірі 27
709 гривень 62 копійки (а.с.3-4, 167-168).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
29 травня 2014 року (з урахуванням ухвали
від 14 липня 2014 року про виправлення
описки) позов задоволено: стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 заборгованість за договором
позики в розмірі 1 018 743 гривень 90
копійок, 3% річних в розмірі 27 709,62 грн., а
також судовий збір у розмірі 2823,00
гривень, а всього 1 049 276 гривень 52
копійок. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
користь держави судовий збір по 415 грн.
50 коп. з кожного (а.с. 233).

В апеляційній скарзі відповідачі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, ставлять
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позовних вимог (а.с. 236-239).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав

Судом першої інстанції встановлено, 05
квітня 2007 року відповідачка ОСОБА_4
власноручно написала та надала
позивачці ОСОБА_2 розписку, згідно з
якою вона спільно зі своїм чоловіком
ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_2 87 000
доларів США, залишивши в заставу
будинок за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з
чим вони надають генеральну
довіреність від імені ОСОБА_3 на
розпорядження цим будинком.
Зобов'язуються повернути борг за
першою вимогою, протягом одного
календарного місяця. Розписка
підписана як ОСОБА_4, так і ОСОБА_3,
оригінал знаходиться у матеріалах
цивільної справи, а.с.32.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що між сторонами був укладений
договір позики, на підтвердження якого
була надана розписка, як борговий
документ, і що сума боргу відповідачами
дотепер не повернута.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та якості.
Згідно із ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, у
вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
відповідачів з вимогою про повернення
боргу, однак, відповідачі кошти не
повернули (а.с. 6,32).

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчує отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей. Договір позики є реальною,
односторонньою, оплатною або
безоплатною угодою, на підтвердження
якої може бути надана розписка
позичальника, яка є доказом не лише
укладення договору, але й посвідчує
факт передання грошової суми
позичальнику. Таким чином, договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей та його укладення у належній
формі може бути підтверджено
розпискою позичальника. На
підтвердження укладення договору
позики позивачка надала розписку, яка
відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України
підтверджує укладення договору позики.
Протилежне мають довести відповідачі.

Згідно зі ст. ст.. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Отже, при
наявності договору позики, саме
відповідачі зобов'язані довести, що
грошові кошти за договором не
передавались, чи передавались для
інших цілей, але ці обставини мають
бути підтверджені доказами, які
відповідають вимогам ст. ст. 57 - 59 ЦПК
України.

У матеріалах справи відсутні належні
та допустимі докази того, що кошти за
вказаною розпискою не передавались,
тому доводи апеляційної скарги про
відсутність у відповідачів боргових
зобов'язань перед позивачкою, - не
можуть бути прийняті до уваги. А
посилання на те, що у рахунок погашення
боргу ОСОБА_3 05 серпня 2011 року було
укладено договір купівлі-продажу
домоволодіння АДРЕСА_3 та 07 жовтня 2011
року укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 протирічать вимогам
закону, оскільки доказів про те, що
ОСОБА_2 є стороною у цих договорах - суду
не надано. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі) або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, а письмових
доказів про те, що кошти у сумі 87 000
доларів США були позикодавцю повернуті
- суду не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що суд не визначився, за якою
розпискою слід стягнути борг,
спростовується текстом судового
рішення та оригіналом самої розписки, а
посилання апелянта на те, що судом не
залучений до участі у справі ОСОБА_5, як
сторона договору, - спростовуються
розпискою від 5 квітня 2007 року, зі
змісту якої вбачається, що відповідачі
мають борг тільки перед ОСОБА_2,
оригіналу іншої розписки, де
позичальником є ОСОБА_5, у матеріалах
даної справи не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачами оспорюється договір
позики від 05 квітня 2007 року на підставі
ст. 1051 ЦК України, - спростовуються
матеріалами справи, оскільки
зустрічна позовна заява, яка
розглядається в окремому провадженні,
стосуються договору купівлі-продажу
нерухомого майна, укладеного 06 липня 2010
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Інших
позовних заяв або уточнених позовних
вимог відповідачів щодо спірної
розписки матеріали вказаної цивільної
справи не містять, не надані такі
докази і апеляційному суду. Крім того,
із тексту вищевказаної зустрічної
позовної заяви вбачається наявність
боргових зобов'язань відповідачів
перед позивачкою у зв'язку із
обставинами, які склались в їх сім'ї.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд вийшов за межі позовних вимог,
безпідставно стягнувши 1 049 276 грн. 52
коп., тоді як позивачка в уточненій
позовній заяві просила стягнути 699 520
грн. 56 коп., - не свідчить про
незаконність рішення, оскільки вказана
сума стягнута виходячи із офіційного
курсу гривні до іноземної валюти -
долари США - 11,709 грн.(на день
постановлення рішення), а відповідачі
не заперечували, що текстом розписки
встановлено розмір позики 87000,00 доларів
США.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду, порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення не встановлено,
підстав для виходу за межі апеляційної
скарги - не вбачається, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
29 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: