Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/3000/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого - судді Леньо В.В., при
секретарі - Дорда Д.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду у місті Виноградів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Чепівської
сільської ради Виноградівського
району про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до Чепівської сільської ради
Виноградівського району про визнання
права власності.

Позов мотивовано тим, що мати позивача -
ОСОБА_2 володіла на праві власності
земельною ділянкою 0,05 га в АДРЕСА_1
згідно державного акту на право
приватної власності на землю виданого
25.09.2001 року і зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №578.

Мати позивачки - ОСОБА_2 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. З батьком позивачки -
ОСОБА_3 вона розірвала шлюб 26.12.1985 року і
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Інших
дітей, крім позивачки, мати не мала.

Після смерті матері позивачка
звернулася до Виноградівської
державної нотаріальної контори для
оформлення спадщини і в результаті
було виявлено, що оригінал державного
акту на земельну ділянку відсутній, є
тільки завірена фотокопія, що є
перепоною в оформленні спадщини.

На вищевказаній земельній ділянці
знаходиться будинок, який на праві
власності належав матері позивача, у
якому вона проживала з народження по
даний час і який успадкувала після
смерті матері. Земельну ділянку, на
якій знаходиться будинок позивач також
успадкувала.

У зв'язку з втратою
правовстановлюючого документу -
державного акту на земельну ділянку,
позивач, як спадкоємець, якому належить
дана земельна ділянка, успадкована
після смерті матері, змушена
звернутись до суду із даною позовною
заявою про визнання права власності на
дану земельну ділянку.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, однак до суду подала
письмове клопотання про розгляд справи
у її відсутності, позовні вимоги
підтримує повністю та просить суд такі
задовольнити з підстав, наведених в
позовній заяві (а.с.22).

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак до суду
подав письмову заяву про розгляд
справи за його відсутності, проти
задоволення позову не заперечу (а.с.20).

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають задоволенню,
оскільки в судовому засіданні
встановлені ті обставини на які
посилається позивач в своїй позовній
заяві, відповідачкою позов

визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання відповідачем
позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки -
ОСОБА_2 (а.с.4, 8).

З батьком позивачки - ОСОБА_3 вона
розірвала шлюб 26.12.1985 року (а.с.7) і
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась
спадщина, яка складалась з житлового
будинку та земельної ділянки 0,05 га в
АДРЕСА_1.

Після смерті метері позивач як
спадкоємець першої черги за законом,
прийняла спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК
України, так як постійно проживала з
спадкодавцем (а.с.12).

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України (2003 р.).

Відповідно до ч.2 п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року "Про судову практику у справах про
спадкування" у разі відсутності
спадкоємців за заповітом та законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання
права с одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів, що
підлягають захисту судом.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені після
відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя що його
пережив та батьки.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України
передбачено, що право на спадкування
виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У відповідності до ст.392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від
07.02.2014 року пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» з урахуванням положень
частини першої статті 15 статті 392 ЦК
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, до це право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним Документа, який
засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

За таких встановлених у судовому
засіданні обставин, суд, розглядаючи
вказану справу в межах заявлених
позивачем вимог та на підставі наданих
сторонами доказів, які оцінені судом в
їх сукупності, вважає, що позивачем на
законних підставах набуто право
власності на спадкове

майно, тому позовні вимоги підлягають
до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_3
народження, право власності на
земельну ділянку площею 0,05 га що
розташована в АДРЕСА_1 Закарпатської
області, яка згідно державного акту на
право приватної власності землю серії
І-ЗК № 041083 від 25.09.2001 року виданого
Непівською сільською радою належала
ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийВ. В. Леньо