АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/1138/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2632/14
Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О.
Доповідач Пікуль В. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Пікуля В.П.,

суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Полтавської областіна
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 02 липня 2014 року
у справі за позовом прокурора
Полтавського району в інтересах
держави в особі Ковалівської сільської
ради Полтавського району та області до
ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог: Полтавська районна
державна адміністрація, про
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року прокурор Полтавського
району в інтересах держави в особі
Ковалівської сільської ради
Полтавського району та області
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Позов обґрунтовував тим, що
розпорядженням голови Полтавської
райдержадміністрації №1165 від 29.12.2012
року затверджено проект землеустрою та
передано у власність ОСОБА_1 земельну
ділянку, площею 0,10 га для
індивідуального дачного будівництва
за рахунок земель запасу, ненаданих у
власність та користування за межами
населених пунктів на території
Ковалівської сільської ради, за яку
передбачено сплату втрат
сільськогосподарського виробництва.

У своєму позові прокурор посилається
на положення ст. 207 ЗК України, якою
визначено, що відшкодуванню підлягають
втрати сільськогосподарських угідь (
ріллі, багаторічних насаджень,
перелогів, сінокосів, пасовищ ), лісових
земель та чагарників як основного
засобу виробництва в сільському і
лісовому господарстві внаслідок
вилучення ( викупу ) їх для потреб, не
пов»язаних із сільськогосподарським і
лісогосподарським виробництвом.

З метою погашення заборгованості,
11.10.2013 року Держсільгоспінспекцією в
Полтавській області був підготовлений
відповідний лист ОСОБА_1 з проханням
добровільно сплатити не відшкодовані
втрати, який направлений
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.
Станом на 04.03.2014 року, згідно виписок
державного казначейства та
інформаційної довідки Ковалівської
сільської ради № 229 від 04.03.2014 року,
втрати сільськогосподарського
виробництва в сумі 7 731,59 грн.,
відповідачкою, яка отримала земельну
ділянку для індивідуального дачного
будівництва за рахунок земель
сільськогосподарського призначення на
території Ковалівської сільської ради,
не відшкодовані.

З огляду на викладене, прокурор
Полтавського району просив стягнути з
ОСОБА_1 на користь держави (одержувач
ГУДКСУ в Полтавському районі, 38019526, МФО
831019, , р/р 0409,
Ковалівська сільська рада, «Грошові
кошти для відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва)
втрати сільськогосподарського
виробництва в сумі 7 331, 59 грн. та судові
витрати покласти на відповідачку.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 02 липня 2014 року
в позові прокурора Полтавського району
в інтересах держави в особі
Ковалівської сільської ради
Полтавського району та області до
ОСОБА_1 про відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва -
відмовлено за безпідставністю.

Судові витрати по справі віднесено за
рахунок держави.

З рішенням суду не погодився позивач
заступник прокурора Полтавської
області, який його оскаржив, просив
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позов задовольнити,
оскільки вважає, що рішення суду
прийнято із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу
заступника прокурора Полтавської
області відхилити, а рішення
Полтавського районного суду
Полтавської області від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення прокурора та
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи у задоволенні позову
прокурора, місцевий суд виходив з того,
що позивачем не було надано доказів
порушення відповідачкою інтересів
держави в особі Ковалівської сільради
Полтавського району, земельну ділянку
відповідачці було передано безоплатно
у власність для індивідуального
дачного будівництва, а із змісту ст. 4 ЖК
України щодо переліку приміщень та
будівель, що включені до житлового
фонду на території України, п. 2.4.
«Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна», затвердженої
наказом Державного комітету
будівництва, архітектури житлової
політики України від 24.05.2001 року № 582/5773
( із змінами згідно наказу Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 08.02.2006 року № 42 ), п. 3.41. ДБН
України «Містобудування. Планування і
забудови міських і сільських
поселень», затверджених наказом
Держкоммістобудування 17.04.1992 року ( із
наступними змінами ), вбачається, що
дачний будинок законодавцем віднесено
до категорії житлових будинків для
використання протягом року з метою
позаміського відпочинку.

Крім того, ч. 1 ст. 208 ЗК України
передбачено підстави звільнення від
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва, в
тому числі і у разі використання
земельних ділянок під будівництво і
обслуговування жилих будинків.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України покладається представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках, визначених законом.

Як убачається зі змісту статей 45, 46 ЦПК
України прокурор має право звертатися
до суду в інтересах держави у випадках
порушення економічних, політичних та
інших державних інтересів через
протиправні дії фізичних та юридичних
осіб.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про
прокуратуру» передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

При цьому, колегія суддів погоджується
із доводами апелянта про те, що
відповідно п.4 ч.2 ст. 69 Бюджетного
Кодексу України зазначена
заборгованість по відшкодуванню втрат
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 7331, 59 грн. повинна бути
зарахована на розподільчий рахунок
Ковалівської сілської ради, які у
подальшому в автоматичному режимі
розмежовуються та зараховуються в
наступному порядку: до бюджету
сілської ради 60%, до районного бюджету
15% та до обласного бюджету 25%.

Кошти, що надходять у порядку
відшкодування втрат
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва,
використовуються на освоєння земель
для сільськогосподарських і
лісогосподарських потреб, поліпшення
відповідних угідь, охорону земель
відповідно до розроблених програм і
проектів землеустрою, а також на
проведення інвентаризації земель,
проведення нормативної грошової
оцінки землі, розмежування земель
державної та комунальної власності.
Використання цих коштів на інші цілі не
допускається.

Отже, несплата відповідачкою
відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва у
розмірі 7331, 59 грн. до бюджету
Ковалівської сільської ради обмежує
можливості виконання покладених на
сільську раду функцій, передбачених ст.
33 Закону України «Про місцеве
самоврядування» в частині регулювання
відносин та здійснення контролю за
додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель,
природних ресурсів загальнодержавного
та місцевого значення, відтворення
лісів.

У цьому випадку є беззаперечним, що
відшкодування втрат передбачає
компенсацію суспільству негативних
наслідків соціально-економічного,
екологічного характеру, що наступають
унаслідок переведення земель
сільськогосподарського призначення та
лісового фонду до інших категорій
земель, а також у разі обмеження
землекористування чи погіршення
якості земель як особливого
національного надбання, що перебуває
під особливою охороною держави.
Об'єктом правовідносин, що виникають у
зв'язку з відшкодуванням зазначених
втрат, є не всі землі
сільськогосподарського призначення, а
лише сільськогосподарські угіддя,
визначені у ч.2 ст. 22 ЗК України, а саме:
рілля, багаторічні насадження,
перелоги, сінокоси, пасовища.

Важливим є те, що рілля, багаторічні
насадження, перелоги, сінокоси,
пасовища, лісові землі й землі під
чагарниками втрачають свою функцію
головного засобу виробництва у
сільському і лісовому господарстві та
вибувають з господарського обігу, або ж
погіршується їх якість чи
встановлюється обмежений режим їх
використання за цільовим призначенням.

Таким чином, прокурор належним чином
обґрунтував порушення прав держави в
особі сільської ради та необхідність
звернення до суду із позовом.

Відповідно до ст. 20 ЗК України зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення.
Земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33 - 37 цього Кодексу.

У відповідності до статті 22 ЗК України
землями сільськогосподарського
призначення визнаються землі, надані
для виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей. До земель
сільськогосподарського призначення
належать, зокрема,
сільськогосподарські угіддя (рілля,
багаторічні насадження, сіножаті,
пасовища та перелоги).

У статті 23 ЗК України закріплено
пріоритетність земель
сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
землеустрій», проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
включають, зокрема, розрахунок розміру
втрат сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва ( у
випадках, передбачених законом) та
погоджуються в порядку, встановленому
Земельним кодексом України.

Отже, в день погодження та затвердження
проекту землеустрою погоджуються та
затверджуються також розрахунки
розміру втрат сільськогосподарського
та лісогосподарського виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, за
розпорядженням голови Полтавської
районної державної адміністрації № 1165
від 29.12.2012 року затверджено проект
землеустрою та передано у власність
ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га.
для індивідуального дачного
будівництва за рахунок земель запасу,
ненаданих у власність та користування
за межами населених пунктів та
території Ковалівської сільської ради
згідно вимог діючого законодавства.

Згідно висновку відділу держкомзему у
Полтавському районі Полтавської
області земельна ділянка, площею 0, 1000
га (рілля), яка відводиться у власність
ОСОБА_1 для індивідуального дачного
будівництва відноситься до 01
природно-сільськогосподарського
району.

29.11.2012 року ОСОБА_1 з відділу
Держкомзему у Полтавському районі
Полтавської області направлено умови
відведення земельної ділянки у
власність, де у п.2 визначено, що умовою
вилучення ділянки є відшкодування
втрат сільськогосподарського
виробництва.

Згідно проекту землеустрою,
виготовленого ФОП ОСОБА_2, який
розроблений згідно розпорядження
голови Полтавської районної державної
адміністрації № 821 від 17.10.2011 та
договору на виробництво науково
технічної продукції № 966-11/12 від 15 11. 2012
року, укладеного між ФО-П ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 у 2012 році щодо відведення
земельної ділянки у власність ОСОБА_1,
втрати сільськогосподарського
виробництва, спричинені вилученням
сільськогосподарських угідь
становлять 7331, 59 грн.

Висновком Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Полтавській області від
12.12.2012 року визначено, що земельна
ділянка, що передається ОСОБА_1
відноситься до земель
сільськогосподарського призначення,
дана ділянка відводиться у приватну
власність зі зміною категорії із
земель сільськогосподарського
призначення (рілля) на землі
рекреаційного призначення.

Як видно з листа начальника відділу
Держкомзему у Полтавському районі
Полтавської області від 29.07.2014 року
земельній ділянці, відведеній ОСОБА_1,
на підставі проекту землеустрою
змінено категорію земель - із земель
сільськогосподарського призначення на
землі рекреаційного призначення,
цільове призначення - із земель запасу
в землі індивідуального дачного
будівництва та угіддя, із ріллі в
кемпінги, будинки для відпочинку або
для проведення відпусток.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 05.12.13
року ОСОБА_1 на праві приватної
власності належить земельна ділянка,
площею 0,10 га для індивідуального
дачного будівництва на території
Ковалівської сільської ради
Полтавського району, Полтавської
області.

Таким чином, матеріалами справи
доводиться факт зміни цільового
призначення земельної ділянки, котра
була надана ОСОБА_1 із земель
сільськогосподарського призначення
(рілля) для індивідуального дачного
земельного будівництва та відноситься
до земель рекреаційного призначення, а
висновки суду щодо не доведення
вказаних обставин справи не
відповідають матеріалам справи.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 207 ЗК України втрати
сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва
включають втрати
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та чагарників, а також втрати,
завдані обмеженням у
землекористуванні та погіршенням
якості земель.

Під втратами сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва слід
розуміти зміну цільового призначення
сільськогосподарських угідь, лісових
земель та ділянок під чагарниками в
зв'язку з необхідністю їх використання
для несільськогосподарських потреб, а
також неможливість використання
земельної ділянки в повному обсязі у
зв'язку із встановленням обмежень у
землекористуванні та погіршенням
якості земель.

Відшкодування втрат
сільськогосподарського й
лісогосподарського виробництва
здійснюється незалежно від того, в якій
власності перебувають зазначені
угіддя. Важливим є те, що рілля,
багаторічні насадження, перелоги,
сінокоси, пасовища, лісові землі та
землі під чагарниками втрачають свою
функцію головного засобу виробництва в
сільському й лісовому господарстві та
вибувають з господарського обороту,
або ж погіршується їхня якість чи
встановлюється обмежений режим
їхнього використання за цільовим
призначенням.

Порядок визначення втрат, які
розраховуються на основі затверджених
нормативів, регулюється Постановою
Кабінету Міністрів України від 17
листопада 1997 року № 1279.

Як уже зазначалося, згідно проекту
землеустрою, виготовленого ФОП ОСОБА_2
у 2012 році щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_1, втрати
сільськогосподарського виробництва,
спричинені вилученням
сільськогосподарських угідь
становлять 7331, 59 грн.

Зокрема, у вказаному проекті мається
розрахунок розміру втрат
сільськогосподарського виробництва,
спричинених вилученням
сільськогосподарських угідь для
земель рекреаційного призначення (для
індивідуального дачного будівництва)
за межами населених пунктів на
території Ковалівської сільської ради
Полтавського району Полтавської
області (а. с. 23, 120).

Згідно цього розрахунку, який виконано
відповідно по Постанови КМУ від 17
листопада 1997 року № 1279, втрати
сільськогосподарського виробництва
становить 7 731, 59 грн.

Станом на 04.03.2014 року згідно виписок
державного казначейства та
інформаційної довідки Ковалівської
сільської ради № 229 від 04.03.2014 року,
ОСОБА_1, яка отримала земельну ділянку
для індивідуального дачного
будівництва за рахунок земель
сільськогосподарського призначення на
території Ковалівської сільської ради,
не відшкодовані втрати
сільськогосподарського виробництва в
сумі 7 731,59 грн.

Отже, прокурором доведено розмір втрат
сільськогосподарського виробництва, в
той же час відповідачем не надано
доказів, які б ставили під сумнів
вищенаведений розрахунок.

Також слід звернути увагу, що
відповідно до ст. 50 Земельного кодексу
України до земель рекреаційного
призначення належать землі, які
використовуються для організації
відпочинку населення, туризму та
проведення спортивних заходів. До
складу земель рекреаційного
призначення серед інших належать землі
надані для дачного будівництва (ст. 51
Земельного кодексу України).

Вичерпний перелік випадків, коли особа
звільняється від відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва
передбачений ст. 208 Земельного кодексу
України, серед яких будівництво жилих
будинків та господарських будівель.
Тобто це питання не регулюється
Порядком зміни цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб (Постанова
Кабінету Міністрів України від 11.04.2002
року).

Житлова забудова здійснюється на
землях житлової та громадської
забудови в межах населених пунктів (ст.
38 Земельного кодексу України) та в
порядку передбаченому ст.ст. 39-42
Земельного кодексу України.

З наведеного слідує, що забудова дачних
кварталів не є будівництвом житлових
будинків.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про відмову у позові.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги заступника прокурора
Полтавської області є обґрунтованими,
а рішення місцевого суду ухвалено з
недотриманням вищезазначених діючих
норм матеріального права, що є
підставою для його скасування з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову та стягнення з
ОСОБА_1 на користь держави 7 331, 59 грн.
втрат сільськогосподарського
виробництва.

Окрім того, з урахуванням положень ст. 88
ЦПК України з відповідачки на користь
держави також слід стягнути 243, 60 грн.
судового збору за розгляд справи у суді
першої інстанції та 121, 80 грн. судового
збору за перегляд справи в
апеляційному порядку, а всього 365, 40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Полтавської області -
задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 02 липня 2014 року
- скасувати.

Позов прокурора Полтавського району в
інтересах держави в особі Ковалівської
сільської ради Полтавського району та
області до ОСОБА_1 про відшкодування
втрат сільськогосподарського
виробництва - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
(одержувач ГУДКСУ в Полтавському
районі, 38019526, МФО 831019, ,
р/р 0409, Ковалівська сільська рада,
«Грошові кошти для відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва) 7
331, 59 грн. втрат сільськогосподарського
виробництва.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 243,
60 грн. судового збору за розгляд справи
у суді першої інстанції та 121, 80 грн.
судового збору за перегляд справи в
апеляційному порядку, а всього 365, 40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.П. Пікуль

Судді:
О.І. Обідіна

О.О. Панченко