Ухвала

іменем україни

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Колодійчука В.М.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Центрального районного суду

м. Миколаєва від 24 червня 2014 року та
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 29 вересня 2014
року,

встановила:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що за умовами договору від 5 вересня
2006 року, укладеного між Банком та
ОСОБА_3, останній отримав кредит у сумі
38 430,27 грн зі сплатою 25,08% на рік на суму
залишку строком на 42 місяці. Неналежне
виконання ОСОБА_3 зобов'язань за
вказаним договором призвело до
утворення заборгованості, яка
добровільно сплачена не була.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 24 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 5 вересня 2006 року в сумі 26 000,66 грн, із
яких: заборгованість за кредитом - 4 849,06
грн, заборгованість по процентам за
користування кредитом - 14 651,60 грн, пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 6 000 грн та
штраф (фіксована частина) -

500 грн. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 29 вересня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення штрафу (фіксованої
частини) та загального розміру
заборгованості змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» 250 грн
штрафу (фіксована частина), зменшено
розмір загальної заборгованості з 26
000,66 грн до 25 750,66 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Залишаючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення суми
заборгованість за кредитом, по
процентам за користування кредитом та
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, суд
апеляційної інстанції погодився з
висновком місцевого суду про те, що між
сторонами виникли договірні
правовідносини, невиконання або
порушення яких тягне настання
наслідків, передбачених законом або
договором.

Зменшуючи розмір фіксованої частини
штрафу з 500 грн до 250 грн, апеляційний
суд посилався на п. 5.3 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (стандарт).

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Установлено, що 5 вересня 2006 року між
Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір, за умовами якого останній
отримав кредит у розмірі 38 430,27 грн зі
сплатою 25,08% на рік на суму залишку
строком на 42 місяці.

Згідно з умовами укладеного між
сторонами договору він складається із
заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (стандарт) (далі - Умови).

Свою згоду з Умовами ОСОБА_3 у заяві, яку
власноручно підписав (а.с. 4).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Пред'являючи позов, Банк просив
стягнути заборгованість, яка
утворилась станом на 4 вересня 2013 року
та складає 38 430,27 грн.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 просив
застосувати строки позовної давності
(а.с. 25).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Із доданих до позовної заяви Умов
вбачається, що в п. 5.5 сторони погодили,
що терміни позовної давності до вимог
про стягнення кредиту, процентів за
користування ним, пені, штрафу
сторонами встановлені тривалістю в
п'ять років.

Однак на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України, апеляційний суди належним
чином не встановив, яка редакція Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) діяла
на період укладення кредитного
договору, а, відтак, висновок про
застосування до спірних правовідносин
трирічного строку позовної давності є
передчасним.

Викладене свідчить про те, що при
розгляді справи, апеляційним судом не
були перевірені доводи апеляційної
скарги, не дана оцінка фактичним
обставинам справи, тому відповідно до
ст. 338 ЦПК України ухвалене апеляційним
судом рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від

29 вересня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська