Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5271/14-ц
Провадження №: 2/332/1545/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 р. м. Запоріжжя Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого - судді: Федоренка О.І.;

при секретарі: Педак С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 7 грудня 2013 року на автодорозі Харків-Сімферополь за вини відповідача сталося ДТП, в результаті якого був пошкоджений автомобіль позивача «GELLY FE-1» держномер НОМЕР_1.

Вартість збитків завданих в результаті пошкодження належного позивачеві автомобілю становить 66446,71 грн., вартість послуг експерта - 1200 грн., вартість діагностування автомобілю - 263,51 грн., що становить - 67910,22 грн., з яких відповідачем відшкодовано лише 5000 грн., різниця становить 62910,22 грн., які позивач й просить стягнути з відповідача, оскільки добровільно відшкодувати збитки той відмовляється.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн., яка складається з того, що позивач за вини відповідача значний час був позбавлений права користуватися автомобілем, який необхідний йому для задоволення побутових проблем, зокрема доставки дитини в навчальні та оздоровчої заклади, у зв'язку з проживанням у віддаленій частині міста. Відповідач пообіцяв відшкодувати завдану шкоду, але не відшкодував, ухилявся від контактів, постійно вигадував все-які причини. З-за цього в сім'ї позивача виникали сварки та напруженість, позивач переживав моральний стрес у зв'язку з необхідність пошуку коштів на ремонт автомобілю. За метою захисту своїх інтересів позивач, будучи юридично необізнаною особою, змушений був звернутися за правовою допомогою, вартість якої складає 2400 грн., що він також й просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просять позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з позивача понесені витрати, моральну шкоду та судові витрати.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, разом з тим зазначили, що погоджуються з тим, що ДТП, в результаті якого пошкоджений автомобіль позивача, стався за вини відповідача, який доклав усіх можливих зусиль для відшкодування завданої ним шкоди. А саме, за домовленістю з позивачем, після ДТП пошкоджену автомашину, одразу ж доставили до знайомого відповідача ОСОБА_3, який й погодився провести ремонт. За домовленістю між сторонами й майстром вартість ремонту склала приблизно 40000 грн. й ремонт може тривати до 6 місяців.

Автомобіль залишився у ОСОБА_3, який й проводив ремонт автомобілю. 20.2.2014 року позивач забрав свій автомобіль від ОСОБА_3, але на заперечення відповідача 23.4.2014 року знов повернув автомобіль ОСОБА_3 для продовження ремонту. В квітні 2014 року відповідач передав ОСОБА_3 на закупівлю деталей 15000 грн., а на початку червня 2014 року, ще 20000 грн. Весь час відповідач контролював проведення ремонту, періодично проїздивши до ОСОБА_3. При передачі ОСОБА_3 15000 грн. був присутній знайомий відповідача ОСОБА_4, а при передачі 20000 грн. ОСОБА_4 і дружина відповідача. В середині серпня позивач став вимагати від відповідача гроші за пошкоджений автомобіль, а в кінці серпня, забрав автомобіль від ОСОБА_3. 5 вересня 2014 року дружина відповідача передала позивачеві 5000 грн. для завершення ремонту автомобілю.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то представник відповідача зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди в 5000 грн. є завищеним, оскільки позивач сам добровільно передав керування, належною йому автомашиною відповідачеві, з чого суд робить висновок про часткове визнання позовних вимог в цій частині.

Свідок ОСОБА_5 - дружина позивача підтвердила, що відповідач обіцяв відновити автомобіль протягом 1-1,5 місяців. Декілька разів вони приїздили до майстра, але ремонт автомобіля не проводився й, вони були змушені забрати автомобіль.

Свідок ОСОБА_6, підтвердив, що в грудні 2013 року після ДТП доставили пошкоджений автомобіль для ремонту до знайомого відповідача на ім'я ОСОБА_3. Навесні та восени декілька разів разом з позивачем приїздили до ОСОБА_3, але автомобіль відремонтований не був, хоча як стверджував відповідач відновлення автомобілю повинно буде проведено до травня 2014 року.

Свідок ОСОБА_7 - дружина відповідача, підтвердила пояснення відповідача щодо згоди позивача на ремонт пошкодженого автомобілю у знайомого на ім'я ОСОБА_3. Для ремонту автомобілю вони купували різні деталі. Поки у них був свій автомобіль, возили сім'ю позивача за їх потребами. Передачу грошей майстру по ремонту автомобіля також узгоджували з позивачем і в її присутності майстру були передані 15000 грн., а потім 20000 грн.

Свідок ОСОБА_4 підтвердив факт передачі відповідачем майстру, який ремонтував автомобіль 15000 та 20000 грн.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони 7.12.2013 року на 341 кілометрі автотраси Харків-Сімферополь сталася ДТП в результаті якої був пошкоджений автомобіль позивача «GELLY FE-1» держномер НОМЕР_1. (а.с.34). Постановою суду відповідача визнано винним в цій ДТП й притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Таким чином, відповідно до ст.61 ЦПК України вина відповідача щодо ДТП в результаті якої завдано шкоди автомобілю позивача не підлягає доказуванню.

Визнання своєї провини в ДТП, в якому був пошкоджений автомобіль позивача, і обов'язок відшкодувати завдану шкоду, підтверджується розпискою відповідача від 17.3.2014 року в якій він зобов'язується відремонтувати автомобіль позивачеві (а.с.7).

Згідно висновку спеціаліста № 18/09-ТЗ від 25.9.2014 року про проведення 25.2.2014 року оцінки вартості збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу - автомобілю «GELLY FE-1» держномер НОМЕР_1, становить 66446,71 грн.(а.с.11-36).

Даний висновок суд сприймає як належний доказ, оскільки інших доказів розміру завданих збитків судові не представлено, даний висновок стороною відповідача не ставиться під сумнів, і вважає, що завдана позивачеві шкода становить 66446,71 грн.

Суд не приймає ствердження відповідача його представника та свідків з боку відповідача щодо передачі ОСОБА_3 15000 грн. в квітні та 20000 грн. на початку червня 2014 року, для ремонту автомобіля позивача, оскільки окрім показів, це не підтверджується жодним доказом.

Суд приймає покази позивача, щодо отримання від відповідача 5000 грн. 5.9.2014 року, оскільки вони підтверджуються другою стороною по справі, і приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування завданої шкоди решти від визначеної вартості шкоди, в розміру - 61446,71 грн.

Окрім того, згідно акту приймання-передачі послуг від 26.9.2014 року вартість послуг, щодо оцінки завданої шкоди за договором № 18/09-ТЗ від 18.9.2014 року (про проведення 25.2.2014 року оцінки вартості збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу), становить 1200 грн.(а.с.39,40), що також підлягає стягненню на користь позивача.

Окрім того, згідно наряду-замовлення № Н від 25.3.2014 року вартість діагностування після ДТП автомобілю «GELLY FE-1» держномер НОМЕР_1, становить 263,51 грн.(а.с.41), що також підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала.

Загальна сума відшкодування становить 62910,22 грн., що й підлягає до стягнення - позовні вимоги в частині відшкодування завданої шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення компенсації моральної шкоди суд вважає що дійсно позивач зазнав моральних страждань з-за поведінки відповідача, оскільки пошкодження автомобілю, належного позивачеві сталося за вини відповідача, який зобов'язався відремонтувати автомобіль (а.с.7), але цього не зробив, позивач був значний час позбавлений можливості користування належним йому автомобілем. Позивач проживає у віддаленій частині міста автомобіль є необхідним для задоволення побутових потреб. Як батько та голова сім'ї позивач не може не переживати з-за неприємностей, пов'язаних з неможливістю задоволення потреб сім'ю, пов'язаних з відсутністю автомобілю, ремонт якого не проводиться й відповідачем не докладались зусилля щодо прискорення ремонту. Як пояснили сторони в судовому засіданні автомобіль знаходився у знайомого відповідача, який ніби то проводив його ремонт, з грудня 2013 року по кінець серпня 2014 року (півроку) і за цей час ремонт, на проведення якого за ствердженням відповідача ним було заплачено 35000 грн., зроблений не був, з чого суд робить висновок про невиконання відповідачем своєї обіцянки щодо відновлення пошкодженого ним автомобілю. Невиконання відповідачем домовленостей щодо відновлення пошкодженого автомобілю, протягом значеного часу, неможливість користування позивачем своїм автомобілем, що призвело до конфліктів в сім'ї, необхідність пошуків коштів для самостійного ремонту автомобілю, призвело до порушення звичних життєвих стосунків позивача, тобто дії відповідача завдали позивачеві моральних страждань.

Окрім того, того, суд сприймає висловлення представника відповідача про завищений розмір, заявленої позивачем моральної шкоди в 5000 грн., як часткове визнання позовних вимог в цій частині і, приходить до висновку, в цій частині задовольнити позов частково, стягнувши на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно до змісту ч.4 ст.174 ЦПК України визнання позивачем позову є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.84,88 ЦПК України підлягають відшкодуванню - стягненню з відповідача, понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн., та судовий збір в розмірі 922,21грн.

Щодо заяви позивача про забезпечення позову - накладення арешту на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1, суд вважає дані вимоги залишити без задоволення, оскільки, згідно наданого для огляду в судовому засіданні договору дарування, дана частка квартири подарована відповідачем іншій особі, а накладення арешту, за змістом ст.152 ЦПК України, передбачає лише арешт майна, яке належить відповідачеві. Оскільки на час розгляду заяви майно належить іншій особі, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст.ст.22,23,1166,1167 ЦК України, ст.ст.10,14,57-60,81,84,88,152,174,208-209,212-215,218,294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: 62910,22 грн., в якості відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди; 2000 грн. - моральної шкоди; 2400 грн. - витрат на правову допомогу; 922,21 грн. - судових витрат. Всього підлягає стягненню 68232,43 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І. Федоренко