У х в а л а

15 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Гримич М.К., Нагорняка В.А., Штелик
С.П., Юровської Г.В.,розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 травня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_6 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рууккі
Україна», третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Основа»,
про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
стягнення грошових коштів у розмірі 1 305
302,71 грн, яка складається із:
заборгованості за зобов'язанням в сумі
1 234 659 грн, втрат від інфляції - 1 232,19 грн,
3% річних - 11 568,59 грн, та пені у розмірі 57
842,93 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Рууккі Україна» на
користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1 234
659 грн та судові витрати у розмірі 3 441
грн шляхом перерахування коштів на
рахунок ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
4 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Не погодившись з рішенням апеляційного
суду, ОСОБА_6 оскаржив його у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 травня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_6 було
відхилено, рішення апеляційного суду м.
Києва від 4 лютого 2014 року залишено без
змін.

Після постановлення цієї ухвали до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ звернувся ОСОБА_6 із заявою про її
перегляд з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норми частини 1 статті 1212 ЦК
України, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
судового рішення, додані до неї
документи, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що заява про перегляд
судового рішення підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 354 ЦПК
України сторони та інші особи, які
брали участь у справі, мають право
подати заяву про перегляд судових
рішень у цивільних справах після їх
перегляду в касаційному порядку.

Згідно з положеннями статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини 1 статті
355 ЦПК України, може бути подана за
сукупності таких умов: 1) судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; 2) справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; 3) має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Перелік вищевказаних судових рішень є
вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб
цими рішеннями, які набрали законної
сили, вирішено спір по суті, та в них
судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Обґрунтовуючи неоднакове застосування
судами касаційних інстанцій норм
матеріального права, заявник зазначав,
що Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ підтримав позицію апеляційного
суду про відмову в задоволенні позову
про стягнення грошових коштів, адже
договірний характер правовідносин
виключає можливість застосування
положень частини 1 статті 1212 ЦК України.
До того ж суд зазначив, що порушення
зобов'язання боржником та втрата
інтересу кредитора до виконання
зобов'язання не є підставою для
застосування зазначеної норми ЦК
України.

На підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норми частини 1 статті 1212 ЦК
України у подібних правовідносинах, що
призвело до ухвалення різних за
змістом судових рішень, заявник
посилався на постанову Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2012 року, якою залишено в силі
рішення суду першої інстанції про
стягнення грошових коштів на підставі
частини 1 статті 1212 ЦК України, так як
кредитор втратив інтерес до виконання
зобов'язання боржником.

Разом із цим, надана для порівняння
постанова Вищого господарського суду
України від 24 грудня 2013 року
ґрунтується на інших фактичних
обставинах справи, оскільки залишаючи
в силі рішення суду першої інстанції
про стягнення грошових коштів, суд
касаційної інстанції зазначав, що
відповідач отримав їх від позивача за
додатковою угодою, визнаною недійсною
за рішенням суду, тобто за наявності
правової підстави, яка згодом відпала.

З огляду на те, що при вирішенні справи
суди касаційної інстанції допустили
неоднакове застосування однієї та тієї
ж норми матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заява про перегляд судового рішення
підлягає задоволенню, а справа -
допуску до провадження Верховного Суду
України.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного
Суду України справу за позовом ОСОБА_6
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рууккі Україна»,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Основа», про
стягнення грошових коштів, за заявою
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 травня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї документами надіслати до
Верховного Суду України.

Копію ухвали про допуск справи до
провадження разом із копією заяви про
перегляд судового рішення надіслати
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.К. Гримич
В.А. Нагорняк С.П. Штелик Г.В. Юровська