АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Ключник А.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченка М.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 (особи, яка
не брала участі в розгляді справи та
вважає, що своїм рішенням суд вирішив
питання про її права та обов'язки) на
ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 06 листопада 2013 року в
справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві Соболевського
Олександра Олександровича та
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 29.05.2013 року, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на
дії державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві,
Соболевського О.О. про скасування
постанови.

Скаргу обґрунтовував тим, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції м. Києва
знаходиться виконавчий лист № 2-4743
виданий 27.08.2000 року Ленінградським
районним судом м. Києва про стягнення з
нього на користь ОСОБА_1 аліментів у
розмірі 1/4 частини всіх його доходів.

08.06.2013 року скаржник отримав поштою
лист відділу ДВС у Святошинському
районі і йому стало відомо, що 29.05.2013
року державний виконавець
Соболевський О.О. виніс постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження, якою
постановив накласти арешт на все
належне йому майно. З такою постановою
скаржник погодитьсь не може, оскільки
заборгованості по сплаті аліментів він
немає, аліменти сплачує постійно, що
підтверджується копіями платіжних
документів, копії яких він передав
державному виконавцю. З листопада 2012
року він працює в ПП «Пандора-ДАВ»,
отримує заробітну плату і сплачує
аліменти у розмірі не меншому ніж
передбачено законодавством та
рішенням суду. Відповідно до квитанцій,
ним сплачено за останні сім місяців
5000,00 грн., при отриманій заробітній
платі за цей період у розмірі 6789,87 грн.

Враховуючи, що немає заборгованості по
сплаті аліментів, скаржник просив
скасувати постанову державного
виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві від 29.05.2013 року про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження, як таку, що винесена в
порушення ч. 2 ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження».

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 06.11.2013 року Скаргу ОСОБА_2 на
дії державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві,
Соболевського О.О. про скасування
постанови ВП № 17674711, задоволено.

Визнано неправомірними дії державного
виконавця Святошинського РУЮ у м.
Києві, Соболевського О.О. та скасовано
постанову ВП № 17674711 від 29.05.2013 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 -
особа, яка не брала участі в розгляді
справи та вважає, що своєю ухвалою суд
вирішив питання про її права та
обов'язки, подала апеляційну скаргу, в
якій просила її скасувати та
постановити нову ухвалу, якою в
задоволенні скарги відмовити.

В скарзі посилалася на те, що ухвала
порушує її права та обов'язки, оскільки
зазначена скарга розглянута без її
участі, рішення суду по скарзі впливає
на її права та законні інтереси, проте
суд першої інстанції безпідставно не
залучив стягувача до її розгляду. Крім
того вказувала на те, що суд першої
інстанції формально поставився до
розгляду справи, розглянув справу не
витребувавши матеріали виконавчого
провадження. Зазначила, що судом не
перевірено того, що заборгованість
боржника перед стягувачем існує з 2000
року, про що державними виконавцями
періодично складаються
довідки-розрахунки такої
заборгованості. Згідно останньої
довідки заборгованість по аліментам
боржника перед стягувачем складає
517636,77грн. Про те, розглядаючи скаргу,
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про відсутність
такої заборгованості лише на підставі
квитанцій наданих скаржником, не маючи
відомостей про його дійсні доходи та
скасував арешт накладений на його
майно.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її
представник доводи скарги підтримали.

Скаржник ОСОБА_2 заперечував проти
задоволення скарги.

Дослідивши обставини справи, оцінивши
наявні в матеріалах справи докази,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.08.2000 року Ленінградським районним
судом м. Києва видано виконавчий лист
№2-4743/2000 про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
сина (а.с.35-38).

29.05.2013 року державним виконавцем ВДВС
Святошинського РУЮ у м. Києві,
Соболевським О.О., винесена постанова
ВП № 17674711 про накладення арешту на все
майно що належить боржнику ОСОБА_2 та
заборона здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить боржнику
ОСОБА_2 в межах суми боргу на підставі
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» (а.с.2).

Задовольняючи скаргу та скасовуючи
постанову від 29.05.2013 року суд першої
інстанції виходив з того, що арешт на
майно боржника був накладений
безпідставно, так як у нього відсутня
заборгованість по аліментам .

Колегія судів не погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони є передчасними, ті
обставини справи, які суд вважав
встановленими є не доведеними, судом
порушені норми процесуального права.

Частина 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Згідно з п. З ч. 2 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
наявності заборгованості із сплати
аліментів понад три місяці стягнення
може бути звернено на майно боржника.
Звернення стягнення на заробітну плату
не перешкоджає зверненню стягнення на
майно боржника.

В пункті п.17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ № 6 від
07.02.2014 року «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень у цивільних справах»
роз'яснено, що згідно зі статтею 26 ЦПК
сторона виконавчого провадження, яка
звернулася до суду зі скаргою, бере
участь в її розгляді як заявник, а інші
учасники цього провадження, прав і
обов'язків яких безпосередньо
стосується розгляд і вирішення цієї
скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
посадової особи державної виконавчої
служби розглядаються судом за
загальними правилами ЦПК з
особливостями, встановленими статтею
386 ЦПК, за участю державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби, рішення, дії або
бездіяльність якої оскаржуються . До
участі у справі як заінтересована
особи залучається інша сторона
виконавчого провадження, оскільки
судовим рішенням може бути вирішено
питання про її права чи інтереси.

Разом з тим, суд першої інстанції
розглянув скаргу без участі державного
виконавця та не залучив до розгляду
справи другу сторону виконавчого
провадження, ухвалив рішення, яке
торкається її прав та обов`язків.

При розгляді скарги на дії державного
виконавця щодо скасування арешту, суд
порушив порядок, передбачений для
розгляду цього питання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилалася на те, що існує
заборгованість боржника пп сплаті
аліментів . На підтвердження своїх
доводів додала копію
довідки-розрахунку заборгованості по
аліментам складену державним
виконавцем ДВС Святошинського РУЮ в м.
Києві.

Про те, суд розглядаючи скаргу не
з'ясував вказаних обставин, і останні
повинні бути перевірені судом першої
інстанції

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, ухвала
скасуванню, а скарга передається на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 3 статті 312 ЦПК України
передбачено, що розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції,
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 313- 315, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 06 листопада 2013 року
скасувати, скаргу ОСОБА_2 на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції в м. Києві Соболевського
Олександра Олександровича та
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 29.05.2013 року повернути до
того ж суду на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді