У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі
представника ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду м. Києва
від 3 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі ПАТ
«Родовід Банк», банк) звернувся до суду
з позовом, в якому просив в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 1 серпня 2008 року, звернути
стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка
передана в іпотеку АТ «РОДОВІД БАНК»,
згідно договору іпотеки від 1 серпня 2008
року шляхом проведення торгів та
продажу предмету іпотеки з початковою
ціною, визначеною на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Позов мотивовано тим, що 1 серпня 2008
року між ВАТ «Родовід Банк», що в
подальшому було перейменовано на ПАТ
«Родовід Банк», та ОСОБА_7 було укладено
договір про іпотечний кредит,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику грошові кошти у розмірі
400000 грн строком до 1 серпня 2013 року. З
метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника перед банком
за кредитним договором, між банком та
ОСОБА_5 було укладено іпотечний
договір, згідно умов якого остання
передала в іпотеку банку належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1. В
порушення умов кредитного договору
позичальник не виконав свої
зобов'язання щодо погашення
заборгованості за кредитом. Станом на 2
серпня 2013 року у боржника наявна
заборгованість за кредитним договором,
яка, згідно розрахунку заборгованості
та відповідних виписок по рахунках
позичальника складає 674366,92 грн, в тому
числі: сума простроченої
заборгованості за кредитом - 365251,52 грн;
сума простроченої заборгованості за
процентами по кредиту - 189501,91 грн; сума
інфляційних втрат від суми
простроченого кредиту 13740,82 грн; сума
інфляційних втрат від суми
прострочених процентів по кредиту
8653,82 грн; сума пені за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом
за період 1 серпня 2012 року - 2 серпня 2013
року - 45201,45 грн; сума пені за
несвоєчасне погашення процентів по
кредиту за період 1 серпня 2012 року
- 2 серпня 2013 року - 23804,54 грн; сума трьох
процентів річних від суми
простроченого кредиту - 19867,69 грн; сума
трьох процентів річних від суми
прострочених процентів по кредиту 11345,16
грн. Посилаючись на вказані обставини
банк звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості по
кредиту.

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 14 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 3 липня 2014 року заочне рішення
районного суду скасовано з ухваленням
нового рішення, яким позов задоволено.
В рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_7 за кредитним договором,
укладеним 1 серпня 2008 року з ВАТ
«Родовід Банк», в сумі 674366 грн 92 коп., що
включає: суму простроченої
заборгованості за кредитом - 362 251 грн 52
коп.; суму простроченої заборгованості
за процентами по кредиту - 189 501 грн 91
коп.; суму інфляційних втрат від суми
простроченого кредиту - 13 740 грн
82 коп.; суму інфляційних втрат
від суми прострочених процентів по
кредиту - 8 653 грн 82 коп.; суму пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом за період 1 серпня 2012 року
по 2 серпня 2013 року - 45 201 грн 45 коп.;
суму пені за несвоєчасне погашення
процентів по кредиту за період 1 серпня
2012 року по 2 серпня 2013 року - 23 804 грн 54
коп.; суму трьох процентів річних від
суми простроченого кредиту - 19 867 грн 69
коп.; суму трьох процентів річних від
суму прострочених процентів по кредиту
- 11 345 грн 16 коп., звернуто стягнення на
належну на праві власності ОСОБА_5
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 35,3 кв.м, і є предметом
іпотеки згідно із укладеним 1 серпня 2008
року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_5
іпотечним договором, шляхом продажу
квартири на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
передбаченої Законом України «Про
виконавче провадження», з початковою
ціною продажу предмета іпотеки
встановленої на підставі оцінки,
проведеної відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, але не нижчою за 90
відсотків вартості предмета іпотеки,
визначеної шляхом його оцінки.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Представник відповідача, не
погоджуючись з даним рішенням суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить його
скасувати та передати справу на новий
розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що в
порушення умов п.п.2.2.4 іпотечного
договору іпотекодавцю не направлено
вимоги про усунення порушень основного
зобов'язання, у зв'язку із чим позов є
передчасним.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову суд апеляційної
інстанції виходив з того, що закон
допускає відступ від необхідності
направлення вимоги про усунення
порушення основного зобов'язання,
оскільки пред`явленя позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та розгляд справи у суді є доведенням
до відома іпотекодавця про свій намір
іпотекодержателя задовольнити вимоги
за рахунок іпотеки, при цьому,
іпортекодавець у судовому засіданні
має можливість заперечувати проти
вимог іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України. Крім того, судове провадження
у справі не позбавляє сторін
можливості виконати свої майнові
зобов'язання, тобто усунути порушення
основного зобов'язання, внаслідок чого
відпадає необхідність у зверненні
стягнення на предмет іпотеки (ст. 42
Закону України «Про іпотеку»). За
змістом ч.2 ст.35 Закону України «Про
іпотеку» звернення до суду вважається
повідомленням іпотекодавцем про намір
задоволення вимог банку за рахунок
предмету іпотеки.

Вказані висновки суду апеляційної
інстанції відповідають фактичним
обставинам, встановленим на підставі
об'єктивної оцінки зібраних у справі
доказів, як кожного окремо, так і у їх
сукупності, та узгоджуються з нормами
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 1 серпня 2008 року між ВАТ
«Родовід Банк», що в подальшому
перейменовано на ПАТ «Родовід Банк», та
ОСОБА_7 укладено договір про іпотечний
кредит, відповідно до умов якого банк
надав позичальнику грошові кошти у
розмірі 400000 грн строком до 1 серпня 2013
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника перед банком за кредитним
договором, між банком та ОСОБА_5
укладено іпотечний договір, згідно
умов якого остання передала в іпотеку
банку належну їй на праві власності
квартиру АДРЕСА_1.

Станом на 2 серпня 2013 року у боржника
наявна заборгованість за кредитним
договором, яка, згідно розрахунку
складає 674366,92 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Належним виконанням зобов'язання є
виконання, прийняте кредитором, у
результаті якого припиняються права та
обов'язки сторін зобов'язання.

Відповідно до ст. 7 Закону України
«Про іпотеку» за рахунок предмета
іпотеки іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції врахував
наведене та правильно вважав, що
внаслідок невиконання боржником своїх
зобов'язань щодо сплати кредиту банк
має право на звернення стягнення на
предмет іпотеки.

При цьому апеляційний суд правильно
виходив з того, що відповідно до
ч. 2 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» положення ч. 1 цієї статті не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

У п. 37 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що невиконання вимог
ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»
про надання іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушення зобов'язання не є перешкодою
для реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням ст. 124
Конституції України.

Таким чином, оскільки у позичальника
наявна заборгованість за кредитним
договором, забезпеченим іпотекою, що
відповідачем не спростовано, тому
іпотекодержатель має право на такий
спосіб судового захисту як звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції дав
належну оцінку фактичним обставинам,
вірно застосував норми матеріального
права до спірних правовідносин та
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При встановлені зазначених вище
фактів судом апеляційної інстанції не
було порушено норми процесуального
права, а при ухваленні рішення
правильно застосовано норми
матеріального права.

Оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції відповідає вимогам ст.ст.213,
214, 316 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення. При вирішенні
даної справи апеляційним судом
правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 3 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук судді
В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова
І.М. Фаловська