РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцин М.М.,
Павліченко С.В.

при секретарі: Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського
районного суду від 20 грудня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся з позовом до
Солотвинської селищної ради та ОСОБА_1
про визнання недійсним та скасування
Державного акту на право власності на
земельну ділянку виданого на підставі
рішення Солотвинської селищної ради
від 30.03.2007 року та договору дарування
від 23.04.2005 року й зобов'язати
відповідача повернути належну
позивачу земельну ділянку.

Позов мотивований тим, що рішенням
Солотвинської сільради від 14.09.2001 року
йому передано у приватну власність
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_1. Виготовити державний акт на
землю позивач не зміг, так як в 2001-2002
роках рішенням сільради була припинена
передача земель у власність
громадянам. Відповідач ОСОБА_1 придбав
у ОСОБА_3 сусідню земельну ділянку, в
подальшому разом зі свою земельною
ділянкою дерев'яним парканом загородив
і ділянку позивача, чим позбавив його
права вільного доступу до земельної
ділянки.

Рішення селищної ради від 30 березня 2007
року та договір дарування земельної
ділянки, на підставі яких відповідачу
було видано державний акт, позивач
вважає незаконними , оскільки земельна
ділянка у нього не вилучалась, а право
ОСОБА_1 на землю набуте ним з
порушенням законодавства.

Рішенням Тячівського районного суду
від 20 грудня 2013 року позов задоволено,
визнано недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 9 жовтня 2007 року
серії ЗК №036473, виданий ОСОБА_1 на
підставі договору дарування від 23.04.2005
року серії ВСВ №470184 та рішення 8-ї сесії
5-го скликання Солотвинської селищної
ради від 30.03.2007 року за №166, згідно якого
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
площею 0,62 га. для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_2, та
зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2
зайняту земельну ділянку площею 0,07 га.,
що розташована в АДРЕСА_1 та знести
побудовану на ній дерев'яну огорожу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу з проханням
рішення Тячівського районного суду
скасувати, як таке, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції при ухваленні
рішення помилково дійшов висновку з
посиланням на співставлення даних
техдокументації про те, що позивачу
передано у власність ту саму земельну
ділянку, яку без законних підстав було
передано відповідачу, так-як в акті
погодження меж земельної ділянки, яка
передавалась позивачу суміжні
землекористувачі не вказані, в акті про
перенесення в натуру проекту земельної
ділянки від 05.05.1997 року відсутні дані,
на виконання якого конкретного рішення
чи дозволу було складено цей акт та не
вказана площа земельної ділянки.
Постанова про звільнення від
кримінальної відповідальності не має
приюдиційного значення і не є
підставою для скасування рішення.
Неможливо констатувати про належність
земельної ділянки до житлової та
громадської забудови, так як неможлива
ідентифікація генерального плану
забудови с.Солотвино та технічної
документації на земельну ділянку
виділену позивачу.

Апеляційним судом Закарпатської
області від 06 березня 2013 року
апеляційну скаргу задоволено, рішення
Тячівського районного суду від 20
грудня 2012 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 06 березня 2013 року
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу з підстав зазначених
в ній і просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення , яким в задоволенні позову
відмовити.

Позивач в судовому засіданні заперечив
щодо задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи а
сторонами не оспорено, що рішенням
виконкому Солотвинської селищної ради
від 21.03.1997 року за №27 позивачу ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0.07
га., що розташована в АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд (а.с.т.1 а.с.44). Рішенням двадцять
першої сесії третього скликання
Солотвинської селищної ради від 14.09.2001
року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0.07 га., що розташована в АДРЕСА_2
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд (т.1 а.с.9). ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
розпочато виготовлення технічної
документації на отримання державного
акту на право приватної власності на
землю, зокрема було виготовлено
абрис-схему (т.1 а.с.7-14, 85-92), акт
погодження меж земельної ділянки
ОСОБА_2 (Т.1 а.с.10,91), план меж зі схемою
розташування земельної ділянки ОСОБА_2
(т.1 а.с.11-12), план земельної ділянки
ОСОБА_2 (т.1 а.с.13). Технічні матеріали
містять також довідку Солотвинської
селищної ради про використання
земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 1997
року (т.1 а.с.8). В 1998 році ОСОБА_2 та ОСОБА_4
виготовлено будівельний паспорт для
забудови земельної ділянки в АДРЕСА_1
(т.1 а.с.93-101).

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку ІV-ЗК
№008634, ОСОБА_3 на підставі рішення сесії
Солотвинської селищної ради від 21
березня 2001 року передано у власність
земельну ділянку площею 0,62 га на
території селищної ради по АДРЕСА_2 для
ведення особистого підсобного
господарства (т.1а.с.16). На підставі
договору дарування від 03 квітня 2005
року, ОСОБА_3 подарував належну йому
земельну ділянку площею 0,62 га - ОСОБА_5
(т.1а.с.18).

Рішенням восьмої сесії п'ятого
скликання Солотвинської селищної ради
від 30 березня 2007 року за №166 було
вилучено у ОСОБА_1 та передано йому-ж у
власність земельну ділянку площею 01086
га., розташованої в АДРЕСА_2, для ведення
особистого селянського господарства
та на підставі вказаного рішення і
договору дарування від 23.04.2005 року
ОСОБА_1 виготовлено державний акт на
право приватної власності на землю
серії ЗК №036473 від 9 жовтня 2007 року на
загальну площу земельної ділянки 0.62 га.
(т.1 а.с.15, 17, 18).

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив доведеності в судовому
засіданні факту порушення права ОСОБА_2
на землю так-як йому було передано у
власність ту ж земельну ділянку, що в
подальшому, без дотримання вимог ст. 116
ч.5 ЗК України, було передано і
відповідачу ОСОБА_1, що стверджується
співставленням даних технічної
документації на земельну ділянку
ОСОБА_2, плану меж земельної ділянки,
переданої у власність ОСОБА_1 згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 9 жовтня 2007 року
серії ЗК №036473, плану меж земельної
ділянки, переданої у власність ОСОБА_3
згідно державного акту на право
приватної власності на землю від 3
вересня 2001 року серії IV-ЗК №008634, а також
даних показань свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7

З наявних в матеріалах справи
документів слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
є мешканцями АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 7,8,10, 90, 91)
отримали земельну ділянку площею 0.07 га.
на підставі рішення селищної ради від 21
березня 1997 року за адресою АДРЕСА_1
(а.с.95).

В результаті проведення судової
земельно-технічної експертизи було
встановлено, що має місце накладення
земельної ділянки по АДРЕСА_1 (яка
рішенням виконкому Солотвинської
селищної ради від 21.03.1997 року за №27 було
передано у приватну власність ОСОБА_2
та ОСОБА_4) на земельну ділянку по
АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1 Часткове
накладення земельних ділянок
становить 0,05594 га.(т.3 а.с. 110-119).

За таких обставин права позивача
порушені в межах накладення земельних
ділянок.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 17 ЗК Української РСР,
яка діяла на час отримання ОСОБА_3
земельної ділянки, визначала, що
передача земельних ділянок у
колективну та приватну власність
провадиться Радами народних депутатів,
на території яких розташовані земельні
ділянки на підставі рішення про
передачу громадянину земельної
ділянки у власність. Державний акт
відповідно до ст.. 23 ЗК Української РСР
є документи, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Постановою Тячівського районного суду
від 28 листопада 2011 року ОСОБА_8 було
звільнено від кримінальної
відповідальності по обвинуваченню у
вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.
364 ч.2, 366 ч.2 КК України у зв'язку з
закінченням строків давності, а
кримінальну справу про його
обвинувачення у вчиненні вказаних
злочинів закрито. З наведеної
постанови вбачається, що ОСОБА_8,
обіймаючи посаду Солотвинського
селищного голови, всупереч інтересам
служби, діючи в інтересах ОСОБА_3, у
вересні 2011 року, достовірно знаючи що
Солотвинською селищною радою рішення
про передачу ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки площею 0,62
га. не приймалося, особисто підписав та
завірив відтисками круглої гербової
печатки Солотвинської селищної ради
плани меж земельної ділянки, переданої
у власність ОСОБА_3 для ведення
особистого підсобного господарства, що
містилися в кадастровій справі по
виготовленню державних актів, в які
було внесено завідомо неправдиві
відомості про те, що вказану земельну
ділянку ОСОБА_3 передано на підставі
рішення Солотвинської селищної ради
від 27.03.2001 року. В подальшому ОСОБА_8 на
підставі вказаної кадастрової справи,
в якій містилися підроблені документи,
особисто підписав та завірив відтиском
круглої гербової печатки
Солотвинської селищної ради даний
державний акт на право приватної
власності на землю від 3 вересня 2001 року
серії IV-ЗК №008634, виданий ОСОБА_3 на
земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,62
га. для ведення особистого підсобного
господарства, внаслідок чого ОСОБА_3
незаконно набув право власності на
вказану земельну ділянку, а ОСОБА_8 в
результаті своїх злочинних дій
заподіяв територіальній громаді смт.
Солотвино тяжкі наслідки у вигляді
матеріальних збитків на суму 14811,61
гривень (т.2 а.с.157-158).

За таких обставин органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування не приймалося рішення
про передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки, яка у наступному ним
була подарована ОСОБА_1

У разі видання органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК
України).

Враховуючи, що відповідно до
експертизи, має місце часткове
накладення земельної ділянки
відповідача на земельну ділянку ОСОБА_2
та ОСОБА_4 в межах 0,05594 га., то вимога про
зобов'язання відповідача повернути
належну позивачу земельну ділянку
площею 0,07 га, підлягала до часткового
задоволення в межах накладення
земельних ділянок.

Згідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Позивач , як власник земельної ділянки
має право вимагати усунення перешкод в
користуванні за таких обставин вимога
щодо знесення побудованої огорожі
підлягає до часткового задоволення, на
межі накладення земельних ділянок.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає зміні у
відповідності до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст.60, 307, 309, 316 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково .

Рішення Тячівського районного суду від
20 грудня 2012 року - змінити.

Зобов'язати ОСОБА_1 повернути
ОСОБА_2 зайняту земельну ділянку площею
0,05594 га., що розташована в АДРЕСА_1 та
знести побудовану на ній дерев'яну
огорожу.

В решті рішення Тячівського
районного суду від 20 грудня 2012 року -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді