АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

представника позивача Гіль
Н.В.,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 4 квітня 2014 року по цивільній справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний центр
«Продсервіс» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ТОВ «ТЦ «Продсервіс», в якому
просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором в сумі 1 041 021 грн. 53
коп., з яких: 892 127 грн. 11 коп. кредитна
заборгованість, 140 425 грн. 71 коп.
заборгованість по процентам, 464 грн. 28
коп. пеня за прострочення сплати
кредиту та 8 007 грн. 43 коп. пеня за
прострочення сплати процентів.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувало, що 21.03.2008 між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено
Договір про надання споживчого кредиту
№ 0, згідно умов якого Банк надав
відповідачці ОСОБА_5 кредит на загальну
суму 130 000,00 доларів США, терміном до
22.03.2038, із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11,90 %
річних. 30.01.2009 між сторонами укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору №
0 та 16.12.2011 року - Додаткову угоду №
3 до Договору № 0 щодо збільшення
суми кредиту за кредитним договором,
видачу нових траншів в гривні. Сторони
домовились, що для ідентифікації
Договору можуть застосовуватись як
номер Договору, зазначений при його
укладенні, а саме № 0, так і
реєстраційний номер Договору в системі
обліку Банку, а саме: № 0, № 0.
З метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_5 за Договором №
0, 21.03.2008 між Банком та ОСОБА_4
укладено Договір поруки № 189794, за
умовами якого відповідач зобов'язався
у солідарному порядку відповідати у
повному обсязі за виконання
відповідачкою ОСОБА_5 усіх зобов'язань,
що виникли з Договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008.
Також, з метою забезпечення виконання
зобов'язання ОСОБА_5 за Договором №
0, 21.03.2008 між Банком та ТОВ
«Торгівельний центр «Продсервіс»
укладено Договір поруки № 189794 від
21.03.2008 року, за умовами якого відповідач
зобов'язався у солідарному порядку
відповідати у повному обсязі за
виконання відповідачкою ОСОБА_5 усіх
зобов'язань, що виникли з Договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 21.03.2008.

Відповідачі порушили взяті на себе
зобов'язання, визначені кредитним
договором та договорами поруки щодо
вчасного повернення кредиту та плати
за його користування (відсотків), що
призвело до виникнення заборгованості,
яка підлягає стягненню з відповідачів
в солідарному порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04.04.2014 позов задоволено -
стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ТОВ «ТЦ «Продсервіс» на користь ПАТ
«УкрСиббанк» 1 041 021 грн. 53 коп.
заборгованості за кредитним договором
та стягнуто з відповідачів в рівних
частинах судовий збір.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення в частині
солідарного стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором
та в цій частині ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні даної вимоги.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов
хибного висновку про наявність підстав
для стягнення з нього, як з поручителя,
заборгованості за кредитним договором,
оскільки він не підписував додаткову
угоду до кредитного договору, а відтак
не давав згоди на зміну основного
зобов'язання. Такими чином, на думку
апелянта, порука є припиненою, а тому
підстав для стягнення з нього, як
солідарного боржника, заборгованості
не має.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засідання проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно постановлено з
дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, заяв про відкладення
розгляду справи не подавали. Колегія
суддів, визнала за можливе розглянути
справу за відсутності осіб, які не
з'явились, оскільки їх неявка не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду повністю
відповідає вказаним вимогам
процесуального закону.

Так, задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі порушили взяті на себе
зобов'язання, визначені кредитним
договором та договорами поруки щодо
вчасного повернення кредиту та плати
за його користування (відсотків), що
призвело до виникнення заборгованості,
яка, в силу вимог укладених між
сторонами договорів та норм закону,
підлягає стягненню з відповідачів в
солідарному порядку. При цьому, судом
не було встановлено належних правових
підстав для висновку про припинення
поруки.

Вказані висновки суду є законними та
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що 21.03.2008 між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено
Договір про надання споживчого кредиту
№ 0, відповідно до п.п. 1.1, 1.2.2., 1.3.1
якого, відповідачці було надано кредит
на загальну суму 130 000,00 доларів США, що
еквівалентно 656 500,00 грн., у вигляді
одного траншу в розмірі суми кредиту,
терміном до 22.03.2038, зі сплатою 11,90 %
річних за час фактичного користування
кредитом. По закінченню цього строку та
кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
Договору. У випадку, якщо Банк не
повідомив Позичальника про
встановлення нового розміру
процентної ставки на наступний місяць
строку кредитування відповідно до умов
Договору, застосовується розмір
процентної ставки, діючий за цим
Договором в попередньому місяці. (а.с.
5-19)

Позивачем виконано умови договору про
надання споживчого кредиту № 0
від 21.03.2008 та надано відповідачці
грошові кошти на суму 130 000,00 доларів
США, що підтверджується Довідкою про
рух грошових коштів по рахунку від
21.03.2008 та право Банку на видачу кредиту
в іноземній валюті підтверджено
Банківською ліцензією № 75 від 24.12.2001,
Дозволом № 75-2 від 24.12.2001, Додатком до
дозволу № 75-2 від 19.11.2002 (а.с. 77, 78, 79, 80).

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань за Договором про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4
укладено Договір поруки № 189786 від
21.03.2008, відповідно до п. 1.1. якого сторони
договору встановили, що Поручитель
зобов'язується перед Кредитором
відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх
її зобов'язань перед Кредитором, що
виникли з договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008,
укладеного між Кредитором та
Боржником, в повному обсязі як існуючих
на теперішній час, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому, (а.с. 32-33)

Згідно п.п. 1.3., 1.4 договору поруки,
Поручитель відповідає перед
Кредитором у тому ж обсязі, що і
Боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за Основним договором,
включаючи повернення основної суми
боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу),
сплату процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами Основного
договору. Відповідальність Поручителя
і Боржника є солідарною.

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань за Договором про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008
між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Торгівельний центр «Продсервіс»
укладено Договір поруки № 189794 від
21.03.2008, відповідно до п. 1.1. якого сторони
договору встановили, що Поручитель
зобов'язується перед Кредитором
відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх
її зобов'язань перед Кредитором, що
виникли з договору про надання
споживчого кредиту № 0 від 21.03.2008,
укладеного між Кредитором та
Боржником, в повному обсязі як існуючих
на теперішній час, так і тих, що можуть
виникнути в майбутньому (а.с. 35-36).

Згідно п.п. 1.3., 1.4 договору поруки,
Поручитель відповідає перед
Кредитором у тому ж обсязі, що і
Боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за Основним договором,
включаючи повернення основної суми
боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу),
сплату процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами Основного
договору. Відповідальність Поручителя
і Боржника є солідарною.

30.01.2009 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
укладено Додаткову угоду № 1 до
Договору № 0, за умовами якої
сторони домовились викласти Додаток №
1 до Договору щодо графіку погашення
заборгованості у наступній редакції,
що додається (Додаток № 1 до цієї
Додаткової угоди). Інші умови Договору
і додаткових угод до нього, які не
суперечать цій Додатковій угоді,
залишаються незмінні і сторони
підтверджують за ними свої
зобов'язання (а.с. 20, 21-27).

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
укладено Додаткову угоду № 2 до
Договору № 0, за умовами якої
сторони домовились, що позичальник, для
погашення своїх грошових зобов'язань,
які виникають з Договору, доручає Банку
згідно умов цієї Додаткової угоди
здійснити договірне списання коштів на
користь Банку в порядку у строки та у
сумах, що зазначені у Договорі та п. 2
цієї Додаткової угоди, зі своїх
поточних рахунків в національній
валюті, відкритих в ПАТ «УкрСиббанк»
(а.с. 82-83).

16.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5
укладено Додаткову угоду № 3 до
Договору № 0, за умовами якої
сторони домовились, що для
ідентифікації Договору можуть
застосовуватись як номер Договору,
зазначений при його укладенні, так і
реєстраційний номер Договору в системі
обліку Банку. Сторони дійшли згоди, що
Банк зобов'язується надати
позичальнику, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використовувати і повернути
Банку кредит у валютах, вказаних в цій
Додатковій угоді у формі кредитної
лінії з лімітом кредитної лінії,
встановленим в базовій валюті, що
дорівнює 1 874 097,60 грн. у порядку і на
умовах, зазначених у Договорі та цій
Додатковій угоді. В дату укладення цієї
Додаткової угоди позичальнику
надається транш в національній валюті
в розмірі 939 977,46 грн. в межах ліміту
кредитної лінії.

Згідно п. 6 Додаткової угоди № 3, сторони
домовились, що за використання
кредитних коштів за Договором з 16.12.2011
встановлюється процентна ставка в
розмірі 11,90 % річних, а з 16.12.2012
встановлюється процентна ставка в
розмірі 14,40 % річних (а.с. 28-31).

Також, 16.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_4 укладено Додаткову угоду № 3 до
Договору поруки, згідно якої сторони
домовилися, що поручитель дає свою
згоду на зміну основного зобов'язання
за кредитним договором, що
забезпечується Договором, а саме: сума
кредитного договору становить 1 874 097,60
грн. Сума траншу, отриманого у гривнях,
становить 939 977,46 грн. За користування
кредитними коштами у встановлені
Кредитним договором терміни
встановлюється процентна ставка у
розмірі: з 16.12.2011 - 11,90 % річних, а з 16.12.2012 -
14,40 % річних (а.с. 34).

Крім цього, 16.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк»
та ТОВ «ТЦ «Продсервіс» укладено
Додаткову угоду № 3 до Договору поруки,
згідно якої сторони домовилися, що
поручитель дає свою згоду на зміну
основного зобов'язання за кредитним
договором, що забезпечується
Договором, а саме: сума кредитного
договору становить 1 874 097,60 грн. Сума
траншу, отриманого у гривнях, становить
939 977,46 грн. За користування кредитними
коштами у встановлені Кредитним
договором терміни встановлюється
процентна ставка у розмірі: з 16.12.2011 - 11,90
% річних, а з 16.12.2012 - 14,40 % річних (а.с. 37).

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач повністю
виконав перед відповідачем свої
зобов'язання, передбачені умовами
кредитного договору, надавши суму
кредиту, натомість відповідач ОСОБА_5
порушила взяті на себе зобов'язання
щодо вчасного повернення кредиту та
сплати відсотків за його користування,
внаслідок чого, станом на 27.01.2014,
утворилась заборгованість в сумі 1 041 021
грн. 53 коп., з яких: 892 127 грн. 11 коп.
кредитна заборгованість, 140 425 грн. 71
коп. заборгованість по процентам, 464
грн. 28 коп. пеня за прострочення сплати
кредиту та 8 007 грн. 43 коп. пеня за
прострочення сплати процентів.

При цьому, слід зазначити, що розмір
заборгованості відповідачами не
оспорюється, однак відповідач ОСОБА_4
вважає безпідставним стягнення з
нього, як з поручителя, заборгованості,
оскільки без його згоди був збільшений
обсяг його відповідальності.
Стверджує, що ним не підписувалася
додаткова угода № 3 до кредитного
договору.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Згідно із ст. 10, 60 ЦПК України сторони
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Докази повинні
відповідати критеріям належності і
допустимості, що закріплено у ст.ст. 58, 59
ЦПК України.

Представником відповідача на
підтвердження своїх заперечень щодо
недійсності додаткової угоди у зв'язку
з її не підписанням, не було надано
належних і допустимих доказів цього, ні
в суді першої, ні в суді апеляційної
інстанції, в відтак висновок суду про
відсутність підстав вважати поруку
припиненою, є законним і обґрунтованим.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач, не сплативши у вказаний в
договорі строк кредит, порушив вимоги
ст. 530 ЦК України відповідно до якої,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Разом з цим, ст. 554 ЦК України визначено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором, як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
встановлених договором поруки.

З наведеного вбачається, що судом
першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач виконав
належним чином свої зобов'язання за
договором. Водночас, відповідачі, в
односторонньому порядку, відмовились
виконувати взяті на себе зобов'язання
за договором кредиту та договором
поруки щодо вчасного повернення
кредиту та сплати процентів, а отже в
суді першої інстанції знайшов
підтвердження факт неналежного
виконання відповідачами своїх
зобов'язань та, відповідно, суд цілком
правомірно дійшов висновку про
необхідність стягнення з відповідачів
в солідарному порядку суми кредиту,
відсотків за його користування, а також
пені, передбачених договором.

З огляду на вищевикладене, твердження
апелянта про не застосування судом
вимог ст. 559 ЦК України щодо припинення
поруки у зв'язку із збільшенням обсягу
відповідальності поручителя, не
ґрунтується на фактичних обставинах
справи, наявних в ній доказах та
вимогах закону, оскільки у суду першої
інстанції не було жодних правових
підстав для висновку про припинення
поруки, так як відповідачем на
підтвердження своїх заперечень щодо не
підписання ним додаткової угоди про
збільшення обсягу відповідальності не
було надано відповідних належних та
допустимих доказів, зокрема не
ставилось питання про призначення у
справі почеркознавчої експертизи,
висновок якої міг би підтвердити або
спростувати заперечення відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставними та необґрунтованими
доводи викладені в апеляційній скарзі
про порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права. При цьому слід зазначити, що
наведені доводи апеляційної скарги
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, висновків суду не
спростовують та на законність рішення
не впливають.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Оскільки при апеляційному розгляді
справи порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування судового рішення, в
справі не виявлено, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 4 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді