Справа № 525/1434/13-ц
Провадження № 2/525/18/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.12.2014 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: судді Хоролець В.В., при секретарі Сидоренко О.Г., з участю позивача-відповідача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача-позивача ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні об'єднану цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що з вересня 2004 року вона з ОСОБА_5 стали проживати разом однією сім'єю в АДРЕСА_1. 14.12.2004 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №53. На грунті виниклих суперечок, 19.08.2006 року даний шлюб було розірвано, однак, через деякий час, знайшовши спільну мову, помирившись, вони продовжили проживати разом з 15.01.2007 року між ними повторно було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №1. Позивач ОСОБА_1 вказує, що на протязі останніх років сімейне життя між нею та ОСОБА_3 погіршувалось і з 01.02.2013 року вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, що, як вказує, в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час рішенням Великобагачанського районного суду від 18.05.2013 року шлюб між ОСОБА_3 та нею розірвано. Вказує, що вона з ОСОБА_3 не дійшли згоди щодо поділу їхнього спільного сумісного майна, тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Зазначає, що на протязі всього часу спільного проживання з ОСОБА_3 вони проживали у належній ОСОБА_1 на праві власності, придбаній до шлюбу квартирі №68, що розташована по вулиці Жовтнева №69 в сел. Велика Багачка Полтавської області. Протягом спільного проживання, як вказує ОСОБА_1, вона працювала і отримувала заробіток, вони мали пристойний заробіток, якого вистачало для середньостатистичного проживання, за рахунок спільної праці та за спільні кошти вони постійно купували речі постійного вжитку, побутового призначення, речі, які були необхідні для ведення спільного господарства, а також речі, необхідні в побуті.

ОСОБА_1 вказує, що під час спільного проживання з ОСОБА_3 вони придбали: автомобіль марки «SKODA» модель «FABIA», 2007 р.в., вартістю 80000 грн., автомобіль марки «Ніса» вартістю 10000 грн., мотоблок «Зубр» вартістю 13500 грн., картоплесаджалку вартістю 1800 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 10499 грн., стабілізатор вартістю 329 грн., кронштейн вартістю 633 грн., кінокамеру Соні вартістю 8000 грн., моторну лодку «Арго» вартістю 5960 грн., мотор до лодки «Меркурій» вартістю 13830 грн., соковижималку вартістю 2500 грн., бензопилу вартістю 1100 грн., парошвабру вартістю 800 грн., пулівілізатор Paint-zoom вартістю 720 грн., дерев'яні двері вартістю 1200 грн., термос вартістю 420 грн., насос автомобільний вартістю 450 грн., електрозварювальний апарат вартістю 1800 грн., автомобільний причіп вартістю 1500 грн., електродрель вартістю 300 грн., болгарку вартістю 280 грн., ноутбук вартістю 5000 грн., житловий будинок по вул. Червоноармійська, 3 в сел. Велика Багачка Полтавської області+капітальний ремонт у ньому вартістю 15000 грн., багажник автомобільний з кріпленням вартістю 4324 грн. Також зазначає, що житловий будинок по АДРЕСА_2 був придбаний у незадовільному стані, ними спільно було проведено капітальний ремонт, який загалом обійшовся в 10000 грн. Крім того, як указує, у них малися грошові збереження в банку в розмірі 20221,32 грн., рахунок на які був відкритий у ПромінвестБанку в м. Полтава на ім'я відповідача ОСОБА_3 Посилаючись на положення ст.ст.60,70,71 СК України, ст.368 ЦК України, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд розподілити між нею та ОСОБА_3 спільно нажите майно подружжя, виділивши їй автомобіль марки «SKODA» модель «FABIA», 2007 р.в., а все інше майно виділити ОСОБА_3; стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошові кошти в сумі 19945 грн. як різницю вартості спільно нажитого майна, яке залишилось у ОСОБА_3 у відповідності до її частки; стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію за зняті кошти з спільного рахунку, який відкритий у ПромінвестБанку м. Полтава у відповідності до її частки у спільному майні подружжя в розмірі 10110 грн.56 коп. (т.1 а.с.а.с.1-5).

25.11.2013 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд виділити їй у власність автомобіль «SKODA» модель «FABIA», 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, стягнути на її користь з ОСОБА_3 різницю із вартості автомобіля в сумі 23500 грн., які були внесені нею за рахунок особистих коштів, стягнути на її користь з ОСОБА_3 грошову компенсацію за зняті кошти з спільного рахунку, який був відкритий у ПАТ «ПромінвестБанк» відповідно до її частки на суму 20460 грн.16 коп.; решту майна, яке перераховане у первинній позовній заяві просила залишити у власності відповідача у справі; також просила стягнути на її користь грошові кошти в сумі 19945 грн. як різницю вартості спільно нажитого майна, яке залишається у відповідача ОСОБА_3 у відповідності до її частки (т.1 а.с.а.с.23-24).

15.01.2014 року ОСОБА_1 подала заяву про збільшення позовних вимог, вказуючи перелік майна, яке було також придбане за період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 - 4 пластикові вікна, опалювальний котел, 3 б/у батареї чугунні, цегла червона близько 1000 шт., вогнеупорна цегла, супутникове телебачення з установкою, електрокосарка, перфоратор, 4 колеса до автомобіля Єраз, домкрат автомобільний, тахометр автомобільний, набор ключів універсальний, замки, набір свердел. Також вказала, що у квітні 2012 року був проведений капітальний ремонт автомобіля Ніса на суму 7252 грн., а також те, що ними (подружжям ОСОБА_3) 09.02.2009 року були передані гроші в сумі 5000 грн. для видавництва посібників для батьків, повернуті гроші, як вказує ОСОБА_1, ОСОБА_3 використав у своїх потребах; також останній використав, як вказує ОСОБА_1, у своїх потребах повернуті по розписці кошти в сумі 3000 грн., які були повернуті гр-кою ОСОБА_6 (т.1 а.с.а.с.99-101).

15.01.2014 року відповідачем за первинним позовом ОСОБА_3 було подано зустрічний позов до ОСОБА_1, з якого вбачається, шлюб первинний шлюб між ним та ОСОБА_1 був зареєстрований 14.12.2004 року у відділі РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №53, а в подальшому, даний шлюб був розірваний 19.08.2006 року, актовий запис №66. Вказує, що фактично їх сімейні стосунки не припинялись, вони проживали разом з 15.01.2007 року знову уклали шлюб, який зареєстрований у відділі РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №1, який рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.05.2013 року розірвано. ОСОБА_3 вказує, що хоча шлюб офіційно розірвано 18.05.2013 року, сім'я остаточно перестала існувати з грудня 2011 року, що встановлено рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.05.2013 року. Вказує, що з вересня 2004 року по грудень 2011 року він з ОСОБА_1 проживали разом, вели спільне господарство, надавали один одному матеріальну допомогу та моральну підтримку, мали єдиний бюджет і все інше, що притаманне сім'ї - у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1. 10.04.2007 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 отримала у свою власність по договору дарування житловий будинок з надвірними будівлями (житловий будинок, позначений літ. А з надвірними будівлями, позначеними: сарай - літ.Б., погрібник - літ.В, погріб - літ.в, сарай - літ.Е, №1 - огорожа), що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельну ділянку розміром 0,0993 га (кадастровий номер :30:002:0058), яка розташована за цією ж адресою та передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. ОСОБА_3 вказує, що будинок являв собою примітивну споруду, ледь придатну для проживання, тому вони одразу почали його перебудовувати та ремонтувати, при цьому, ремонт робився в основному його силами та засобами, а також за допомогою найнятих працівників. Протягом короткого часу були виконані такі роботи: огорожа - 2000 грн., цегляний гараж - 70000 грн., укріплення фундаменту під усім будинком - 5000 грн., всього 77000 грн., це мінімально можливі затрати. Крім цього вказує, що саме він вів усе господарство по будинку,займався його поточними ремонтами, благоустроєм, всі витрати по ремонту будинку покривалися за рахунок його коштів та особистих заощаджень, які складалися з: пенсія у зв'язку з інвалідністю 3300 грн. щомісячно, страхові виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві - 4273 грн. щомісячно, страхові виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві в Росії 1250 грн., кожного місяця він отримував по 8853 грн., які вкладав в ремонт будинку. Крім того, як вказує, він отримав одноразово 71728 грн.80 коп., які також були витрачені на ремонт будинку та придбання автомобіля; в ремонт, як вказує ОСОБА_3,були вкладені суми, які є його особистою власністю, які поділу не підлягають. В даний час будинок придатний для проживання, відповідає вимогам правил будівництва. Просив суд визнати будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельну ділянку розміром 0,0993 га (кадастровий номер :30:002:0058), яка розташована за цією ж адресою на території селища Велика Багачка Полтавської області і передана для будівництва і обслуговування цього будинку, господарських будівель і споруд спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1; розподілити між ним та ОСОБА_1 вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, виділивши йому, ОСОБА_3 з визнанням його права власності на ? частину будинку разом з господарськими будівлями та земельної ділянки, що буде належати йому згідно закону відповідно до частини будинку (т.1 а.с.а.с.87-92). Ухвалою суду від 15.01.2014 року відкрито провадження та прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та його розподіл разом з первинним уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя (т.1 а.с.110).

03.03.2014 року позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 подано заяву про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що також, під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, ними за спільні кошти було придбано також і наступне майно: холодильник - 5500 грн., стабілізатор - 500 грн., пральну машину вартістю 3000 грн., хлібопіч вартістю 1200 грн., зварювальний апарат вартістю 200 грн., ракушняк камінь 1000 шт. вартістю 3000 грн., білий облицювальний кирпич 2000 шт. вартістю 5000 грн., всього на загальну суму 18400 грн., частка кожного складає 9200 грн., тому, посилаючись на положення ст.ст.60,61,70 СК України, ст.372 ЦК України, ОСОБА_3 просив розподілити між ним та ОСОБА_1 вищевказане майно, яке було нажите за спільні кошти під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, виділивши йому: хлібопіч - 1200 грн., ракушняк камінь 1000 шт. - 3000 грн., кирпич 2000 шт. - 5000 грн., всього на суму 9200 грн., решту майна: холодильник - 5500 грн., стабілізатор - 500 грн., пральну машину - 3000 грн., зварювальний апарат - 200 грн. просив виділити ОСОБА_1; у разі, якщо відповідачка приховала чи знищила майно, просив суд стягнути з неї на його користь вартість майна в сумі 9200 грн. (т.1 а.с.245).

Ухвалою суду від 08.08.2014 року прийнято заяву позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 про зміну (зменшення) позовних вимог від 08.08.2014 року, в якій позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5 виключив з резолютивної частини його зустрічного позову пункт 3, в якому він просив розділити між ним та ОСОБА_1 житловий будинок та земельну ділянку, виділити йому з визнанням його права власності на ? частину будинку разом з господарськими будівлями та земельної ділянки, що буде належати йому згідно закону відповідно до частини будинку (ч.1 ст.377 ЦК). Тобто, за клопотанням ОСОБА_3 при розгляді зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 ухвалено не розглядати позовну вимогу, що міститься в п.3 резолютивної частини його зустрічного позову у зв'язку з поданням ОСОБА_3 заяви про зменшення його зустрічних позовних вимог. В іншому зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 залишені без змін (т.2 а.с.а.с.56,58).

В судовому засіданні позивач за первинним уточненим позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги до ОСОБА_3 підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилались на обставини, що викладені в позові і просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 вважають безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом до ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 уточненні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, вважаючи їх безпідставними і в їх задоволенні просили суд відмовити, зустрічні позовні вимоги до ОСОБА_1 підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити, за виключенням п.3 прохальної частини зустрічної позовної заяви згідно заяви ОСОБА_3 про зменшення його позовних вимог до ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення позивача-відповідача ОСОБА_1, пояснення та міркування її представника адвоката ОСОБА_2, пояснення відповідача-позивача ОСОБА_3, пояснення та міркування його представника адвоката ОСОБА_4, показання свідків сторін, дослідивши письмові докази по справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.57 ЦПК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено і сторонами у справі не заперечується, що 14.12.2004 року між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції, актовий запис №53 (т.1 а.с.7), дружина ОСОБА_1. після цього шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_1». 19.08.2006 року даний шлюб було розірвано, що вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу від 05.01.2007 року, виданого відділом РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції (т.1 а.с.8). В подальшому, повторно шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено 15.01.2007 року, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Великобагачанського районного управління юстиції від 15.01.2007 року (т.1 а.с.9). Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.05.2013 року, яке набрало законної сили 29.05.2013 року, шлюб між ОСОБА_5, 1950 р.н. та ОСОБА_1, 1961 р.н. було розірвано (т.1 а.с.10).

Зі змісту рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.05.2013 року вбачається, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було встановлено, що сторони припинили подружжі стосунки з грудня 2011 року, проживають окремо (т.1 а.с.10). Виходячи зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України, ця обставина (щодо строку, з якого сторони спільно не проживають, припинивши подружні стосунки) має преюдиціальне значення при розгляді в даний час спору сторін про розподіл спільного майна подружжя.

Згідно ч.1 ст.60 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Положення ч.2 цієї статті визначають можливість відступлення від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Під час розгляду справи встановлено, що сторонами у справі не уклалось будь-яких угод щодо часток у майні подружжя та про порядок користування спільним майном, а також не укладався шлюбний договір.

Згідно пп.23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилась внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

В період перебування сторін у справі в зареєстрованому 15.01.2007 року шлюбі, 07.02.2007 року сторонами було придбано легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_5, правом керування яким має ОСОБА_1 (т.1 а.с.34, т.2 а.с.а.с.92). Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №762 від 03.11.2014 року з фототаблицями до нього, ринкова вартість даного транспортного засобу станом на 06.11.2013 року складала 56309 грн.75 коп. (т.2 а.с.а.с.73-105). З даної експертизи вбачається, що для її проведення експерту ОСОБА_1 пред'явлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_5, правом керування яким має ОСОБА_1, а ОСОБА_3 експерту пред'явлено дублікат свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу НОМЕР_5, виданий 07.09.2013 року (т.2 а.с.92).

ОСОБА_1 в судовому засіданні посилалась на те, що в період її відсутності у вересні 2013 року ОСОБА_3 без її дозволу та попередньої узгодженості та домовленості забрав собі вищевказаний транспортний засіб і використовує його в особистих цілях, при цьому, первинні реєстраційні документи на цей автомобіль залишились у неї. ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував, що даний транспортний засіб з вересня 2013 року знаходиться у його володінні та користуванні, в органах ВРЕР у вересні 2013 року він отримав дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «SKODA», модель «FABIA», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 на своє ім'я, станом на вересень 2014 року та на момент проведення експертизи даний транспортний засіб знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_5 за адресою сел. Велика Багачка Полтавської області, вулиця Карла Лібкнехта, 2 а (т.2 а.с.77).

Позивачем за первинним позовом ОСОБА_1 у первинній позовній заяві та уточнених позовах наведено перелік майна, яке вона вважає таким, що придбано в період шлюбу, в т.ч. в період перебування у фактичних шлюбних відносинах та його орієнтовна вартість (т.1 а.с.а.с.1-5,23-25,99-101). Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві та поданій заяві про збільшення позовних вимог також наведено перелік майна, що він вважає спільним сумісним майном подружжя (т.1 а.с.а.с.87-92,245).

Із переліку майна, зазначеного ОСОБА_1 і яке нею вказано як таке, що придбане в період шлюбу з ОСОБА_3 (т.1 а.с.а.с.1-5), крім п.23 (житловий будинок АДРЕСА_2 з капітальним ремонтом) в судовому засіданні встановлено з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що у ОСОБА_1 знаходиться картоплесаджалка, все інше майно згідно цього переліку знаходиться у ОСОБА_3 При цьому, ОСОБА_3 не заперечується, що майно з цього переліку: автомобіль «SKODA» модель «FABIA COМВІ 1,2», картоплесаджалка, моторна лодка «Арго», мотор до лодки «Parsun», бензопилка, дерев'яні двері, автомобільний причеп, електродрель, болгарка та багажник автомобільний придбавались ним та ОСОБА_1 в період шлюбу, зареєстрованого 15.01.2007 року. Інше майно, крім вищевказаного, як вказує ОСОБА_3, згідно переліку придбавалась ним за власні кошти після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 Про придбання деякого цього майна (яке визнається сторонами таким, що придбане в період зареєстрованого шлюбу) у матеріалах справи маються відповідні товарні чеки (т.1 а.с.а.с. 38,40). Вищевказаний транспортний засіб зареєстрований 10.02.2007 року за одним із подружжя - ОСОБА_3 з відміткою про право керування транспортним засобом ОСОБА_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області (т.1 а.с.34, т.2 а.с.92). На частину вищевказаного майна відсутні документи про їх придбання, однак придбання цього майна в період перебування в зареєстрованому шлюбі визнається сторонами, отже, не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст.61 ЦПК України. У позові ОСОБА_1 вказана орієнтовна вартість всього майна, яке наведено в переліку майна (т.1 а.с.а.с.2-3), при цьому, в ході розгляду справи сторони не заявляли про проведення відповідної товарознавчої експертизи майна (крім транспортного засобу та житлового будинку), тому, суд виходить з вартості майна, яка вказана у позовній заяві (за виключенням вартості транспортного засобу автомобіля «SKODA» модель «FABIA COМВІ 1,2», по якому проведена товарознавча експертиза).

Щодо решти майна, наведеного у первинній позовній заяві ОСОБА_1 (крім майна, яке ОСОБА_3 визнається таким, що придбане в період шлюбу), ОСОБА_3 пояснив, що це майно він придбавав за власні кошти після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1, термін якого зазначений у рішенні Великобагачанського районного суду від 18.05.2013 року; ОСОБА_1 заперечує ці обставини, посилаючись на те, що це майно було придбане ним в період фактичного спільного проживання в неї ОСОБА_3, до 01.02.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що в період з січня 2007 року по грудень 2011 року включно ОСОБА_3 отримував пенсію за віком та страхові виплати через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.а.с.128-129,130-133,134-147), він є інвалідом третьої групи професійного захворювання (т.1 а.с.182). ОСОБА_1 являється інвалідом другої групи (30.01.2012 року та 27.01.2014 року), з 2006 року перебуває на обліку в УПФУ у Великобагачанському районі Полтавської області як пенсіонер по інвалідності, з 01.09.2004 року по січень 2009 року працювала на посаді вчителя Великобагачанського районного відділу освіти, де отримувала заробітну плату, з 27.01.2009 року по 31.08.2009 року знаходилась на обліку як безробітна у Великобагачанському районному центрі зайнятості, де отримувала відповідні виплати по безробіттю (т.1 а.с.а.с.45,173-176).

Вказаний позивачем за первинним позовом ОСОБА_1 автомобіль Ніса не може бути об'єктом поділу спільного сумісного майна подружжя, оскільки вбачається, що належним власником автомобіля НОМЕР_2 є гр. ОСОБА_9, який 15.02.2012 року видав довіреність на ім'я ОСОБА_5 щодо розпорядження належним ОСОБА_9 даним транспортним засобом (т.1 а.с.185); отже, з огляду на наявність довіреності, яка за своєю юридичною природою не встановляє набуття права власності на певне майно (в даному випадку автомобіль Ніса), тобто даний автомобіль Ніса не є об'єктом спільного сумісного майна подружжя. Також, в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердив ту обставину, що він згідно реєстраційних документів є власником цього автомобіля Ніса і у встановленому порядку не переоформляв свого права власності на даний автомобіль за ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 29.12.2011 року зареєстрований у встановленому законом порядку на проживання в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.а.с.151,179-181), де домовласником є гр. ОСОБА_10, тому, виходячи з досліджених матеріалів справи та з урахуванням положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд вважає, що позивачем за первинним позовом ОСОБА_1 не доведено те, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 ними було придбано житловий будинок по АДРЕСА_2, де за спільні кошти проведено і капітальний ремонт (п.23 первинної позовної заяви ОСОБА_1.), оскільки будь-яких належних доказів позивачем з цього приводу суду не подано.

Щодо переліку майна, вказаного ОСОБА_1 у доповненні позовних вимог від 15.01.2014 року (т.1 а.с.а.с.99-101), то ОСОБА_3 пояснив, що вказане у цьому доповненні майно придбавалось ним особисто за власні кошти після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1 (тобто після грудня 2011 року); при цьому, позивачем ОСОБА_1 не надані будь-які належні докази придбання майна, вказаного у цих доповненнях (4 пластикові вікна, опалювальний котел, 3 б/у батареї чугунні, цегла червона близько 1000 шт., вогнеупорна цегла, супутникове телебачення з установкою, електрокосарка, перфоратор, 4 колеса до автомобіля Єраз, домкрат автомобільний, тахометр автомобільний, набор ключів універсальний, замки, набір свердел) до грудня 2011 року; також, нею не надані докази щодо проведення капітального ремонту автомобіля Ніса за спільні сумісні кошти її на ОСОБА_3, а допитаний в ході розгляду справи свідок ОСОБА_11 вказав про те, що він проводив ремонтні роботи на автомобілі Ніса приблизно влітку 2012 року і кошти за це йому сплачував сам ОСОБА_3 Також, докази використання ОСОБА_3 в своїх інтересах грошових коштів в сумі 5000 грн. та 3000 грн., про які зазначено у мотивувальній частині доповнення до позовних вимог в матеріалах справи відсутні і ці обставини ОСОБА_1 в ході розгляд справи не доведені.

10.04.2007 року ОСОБА_12 (мати ОСОБА_1) згідно нотаріально посвідченого договору дарування, реєстровий номер 548 передала безоплатно у власність обдарованої ОСОБА_1, а остання прийняла як дарунок жилий будинок з господарськими будівлями, який в цілому складається з жилого будинку, зазначеного в плані літ. А-1 з господарськими будівлями, позначеними: «Б» - сараю, В-погрібника, в-погріба, Е-сараю, «№1» - огорожі, що знаходиться в АДРЕСА_3 та земельну ділянку розміром 0,0993 га (кадастровий номер :30:002:0058), яка розташована на території селища Велика Багачка Полтавської області і передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.97). Вбачається, що цей дарунок сторони оцінили в суму 50301 грн. Згідно технічного паспорту на дане домоволодіння від 21.11.2006 року, воно складається з житлового будинку літ. А-1, рік побудови 1926, Б-сараю, рік побудови 1950, В - погрібник, рік побудови 1990, в - погріб, рік побудови 1990, Е - сараю, рік побудови 1992, №1 огорожа (металева сітка на металевих стовпах) (а.с.а.с.219-221).

Сторонами у справі не заперечується, що на території вищевказаного домоволодіння мається гараж, який на даний час не введений в експлуатацію. Наявність гаража в домоволодінні, що розташоване по АДРЕСА_3 вбачається і з висновку №57 судової будівельно-технічної експертизи від 17.06.2014 року з фото таблицею до нього (т.2 а.с.а.с.40-49). Згідно висновків даної експертизи, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 складає 42127 грн. Ринкова вартість огорожі, гаража та укріплення фундаменту під усім будинком в складі всього домоволодіння складає: огорожа №1 - 1449 грн., гараж - 20002 грн., укріплення фундаменту під усім будинком - 370 грн.; враховуючи норми ДБН, запропонувати варіанти поділу житлового будинку АДРЕСА_3 не представилося можливим (т.2 а.с.47).

У обґрунтуванні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що всі витрати по ремонту даного будинку, будівництву огорожі, гаражу та укріплення фундаменту покривалися за його рахунок, з його особистих заощаджень, внаслідок чого за час сумісного проживання з ОСОБА_1 вартість даного будинку збільшилась у декілька разів саме за рахунок його особистих коштів та трудових затрат на його ремонт та поліпшення (т.1 а.с.а.с.87-91).

Рішенням виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради №210 від 30.11.2005 року надано дозвіл ОСОБА_12, жит. АДРЕСА_3 на будівництво господарського сараю та гаража на власній садибі по АДРЕСА_3 (т.2 а.с.171).

З показань допитаних в судовому засіданні свідків сторін ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не вбачається те, що поліпшення будинку АДРЕСА_3, в т.ч. огорожа, цегляний гараж та укріплення фундаменту проведені за кошти ОСОБА_3; свідок ОСОБА_12 вказала про те, що вона гараж розпочала будувати в 2005 році і до 2007 року він був збудований, але не введений в експлуатацію, у т.ч. і на час укладення договору дарування, матеріали на його будівництво вона накопичила раніше, цегла для будівництва гаража використана та, що була на веранді будинку, яку розібрав гр. ОСОБА_15. Свідок ОСОБА_16 вказала про те, що будівельні роботи у вищевказаному домоволодінні проводив гр. ОСОБА_15, в т.ч. вкривав гараж, який був недобудований, цеглу на будівництво гаража було взято з розібраної веранди будинку, яку розбирав також гр. ОСОБА_15. Твердження свідка ОСОБА_12 про те, що добудови в цьому будинку здійснювалися за її кошти у строк до 2007 року, а основні роботи виконував гр. ОСОБА_15, ОСОБА_3 не спростовані. Пояснення ОСОБА_1 про те, що після оформлення дарування не здійснювалися будь-які добудови і що гараж не вказаний у договорі дарування лиш через те, що не був введений в експлуатацію і рахувався як самовільна будівля, ОСОБА_3 також не спростовано. В даний час гараж також є самочинною будівлею і не може бути предметом поділу. Переконливих доказів про те, що будь-які поліпшення в домоволодінні АДРЕСА_3 як за спільні кошти подружжя, так і за особисті кошти ОСОБА_3, останнім не надано. При цьому, показання вищевказаних свідків щодо проведення будівельних та ремонтних робіт по АДРЕСА_3 узгоджуються з дослідженими письмовими доказами у справі, в т.ч. і висновками судової будівельно-технічної експертизи №57 від 17.06.2014 року, а тому повинні в цій частині бути прийняті судом.

Згідно заяви позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог від 03.03.2014 року вбачається, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ними за спільні кошти було придбано також і наступне майно: холодильник - 5500 грн., стабілізатор - 500 грн., пральну машину вартістю 3000 грн., хлібопіч вартістю 1200 грн., зварювальний апарат вартістю 200 грн., ракушняк камінь 1000 шт. вартістю 3000 грн., білий облицювальний кирпич 2000 шт. вартістю 5000 грн. (т.2 а.с.245). В судовому засіданні ОСОБА_1 вказала, що пральної машини в неї не має, а все інше майно, яке перелічене у даній заяві ОСОБА_3 знаходиться в неї, однак придбане нею до шлюбу з ОСОБА_3, вказала, що документів на придбання цього майна в неї не має. Відсутні підтверджуючі документи про придбання цього майна і у ОСОБА_3 Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що після будівництва будинку близько десяти років тому в нього залишився ракушняк і він його продав матері ОСОБА_8 (в даний час прізвище ОСОБА_3), яка на той час проживала по АДРЕСА_3. Виходячи з положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України, з урахуванням досліджених матеріалів справи та доказів, позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3. не надано доказів придбання в період з 15.01.2007 року по грудень 2011 року разом з ОСОБА_1 вищевказаного майна (холодильника, стабілізатора, пральної машини, хлібопічі, зварювального апарату, ракушняку каменю, білого облицювального кирпича).

З повідомлення ПАТ «Промінвестбанк» від 27.03.2014 року вбачається, що на ім'я ОСОБА_5, 1950 р.н. в обласному відділенні ПАТ «Промінвестбанк» в Полтавській області станом на 27.03.2014 року обліковувалися, зокрема, такі рахунки (які стосуються перебування ОСОБА_3 у шлюбі з ОСОБА_1.): депозитний рахунок в національний валюті НОМЕР_6, відкритий 29.09.2011 року, закритий 19.03.2012 року; депозитний рахунок в національній валюті НОМЕР_7, відкритий 24.06.2011 року, закритий 22.08.2011 року (т.2 а.с.10).

З заяви ОСОБА_5 на видачу готівки від 01.04.2011 року у філії відділення Промінвестбанк м. Полтава вбачається, що ним були зняті з рахунку грошові кошти в сумі 20221 грн.32 коп. (а.с.26). В судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечив, що знімав ці гроші і, як вказав, на них було придбано човен та мотор до нього. ОСОБА_1 в судовому засіданні вказувала, що їй не відомо, куди ОСОБА_3 потратив ці кошти, зазначила, що човен та мотор до нього вони придбали за кошти, які були зняті ОСОБА_3 згідно його заяви про видачу готівки від 22.08.2011 року. З матеріалів справи вбачається, що мотор до човна придбаний сторонами під час перебування у шлюбі 22.08.2011 року за 13830 грн. (т.1 а.с.38), сам човен (вказано у товарному чеку №456 (лодка) придбаний сторонами 26.08.2011 року за 5960 грн. (т.1 а.с.40). З заяви ОСОБА_3 про видачу готівки від 22.08.2011 року в філії ПАТ Промінвестбанк м. Полтава вбачається, що ним знято з рахунку грошові кошти в сумі 19830 грн.69 коп. (т.2 а.с.118). Отже, з урахуванням дат придбання мотору до човна та самого човна (серпень 2011 року) та дати зняття ОСОБА_3 грошових коштів згідно його заяви від на видачу готівки від 22.08.2011 року, суд погоджується з посиланням сторони позивача за первинним позовом ОСОБА_1 про те, що човен «Арго» та мотор до неї «Parsun» придбані за рахунок коштів, знятих 22.08.2011 року. Суд також погоджується з поясненнями ОСОБА_1 про те, що кошти в сумі 20221 грн.32 коп., які не є страховими виплатами і були спільною власністю подружжя ОСОБА_1, ОСОБА_3 витратив без погодження з ОСОБА_1 у власних інтересах, тому ці кошти підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя.

Крім цього, відразу після припинення спільного проживання з ОСОБА_1 (грудень 2011 року), згідно видаткової накладної №П22-006451 від 30.12.2011 року, виданої на ім'я ОСОБА_3 Полтавською філією ТОВ «Технополіс-1» та фіскального чеку, цього дня ним було здійснено придбання семи одиниць найменування товару (телевізор LG, стабілізатор Sven, кронштейн, батарейка, набір для догляду за телевізором, відеокамера Sony, сертифікат) (т.1 а.с.149), при цьому, за ці речі здійснено часткову оплату по кредитному договору і внесено кошти в сумі 3000 грн. (т.1 а.с.150). Враховуючи, що кошти в сумі 3000 грн. як перший внесок по кредитному договору за придбання товарів було внесено ОСОБА_3 у грудні 2011 року, тобто в тому місяці, в якому згідно рішення суду від 18.05.2013 року шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_3 припинились, суд приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 3000 грн., які були внесені як перший внесок на придбання побутової техніки були спільним майном подружжя, отже, ці кошти (3000 грн.) також потрібно врахувати при поділі майна подружжя. На даний час майно, придбане за вищевказаною видатковою накладною знаходиться у ОСОБА_3, що сторонами не заперечується. Разом з цим, твердження ОСОБА_1 про те, що кредит за товар, придбаний 30.12.2011 року (побутова техніка) в подальшому був виплачений нею та ОСОБА_3 спільно не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Факт, що в грудні 2011 року сторони припинили спільне проживання зазначений як в рішенні Великобагачанського районного суду від 18.05.2013 року, так і підтверджується поясненнями ОСОБА_3 в своїй сукупності.

Також, в ході розгляду справи відповідачем за первинним позовом не доведено, що соковижималка Мулінекс вартістю 2500 грн. придбана ним після припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1, отже, її також необхідно включити до спільного сумісного майна подружжя.

21.03.2012 року ОСОБА_3 зняв з рахунку в Полтавському обласному відділенні Промінвестбанк кошти в сумі 20229 грн. (т.1 а.с.26), однак, з урахуванням дати їх зняття та припинення шлюбних відносин між сторонами у справі згідно рішення Великобагачанського районного суду від 18.05.2013 року, суд не вважає, що ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя, і належних доказів про це стороною позивача за первинним позовом ОСОБА_1 суду не подано.

З огляду на обставини, встановлені рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.05.2013 року, суд не може погодитися з посиланням сторони позивача за первинним позовом ОСОБА_1 про те, що мотоблок «Зубр» є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, оскільки з товарного чека №586 на його придбання вбачається, що він придбаний 13.04.2012 року (т.1 а.с.38), тобто після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_1, а показання допитаного в якості свідка ОСОБА_18 не спростовують цих обставин, які підтверджені письмовими доказами.

Суд не приймає до уваги розписку ОСОБА_3, що датована 20.06.2007 року і дана на ім'я його дружини ОСОБА_1 (т.1 а.с.35-36), оскільки спірний транспортний засіб «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, придбаний сторонами в період зареєстрованого шлюбу і зареєстрований в органах ВРЕР 10.02.2007 року; до того ж, сама розписка містить ряд дописок та виправлень, і по своїй суті, враховуючи правовий режим спільного сумісного майна подружжя, не змінює цей режим і не впливає на його юридичний зміст.

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_13, ОСОБА_19 та ОСОБА_12 в частині їх показань про обставини спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по лютий 2013 року, про спільне придбання майна до цього періоду та щодо проведення ремонтних робіт в будинку АДРЕСА_2 Полтавської області, оскільки показання цих свідків у цій частині не узгоджуються з сукупністю письмових доказів, що маються в матеріалах справи і по суті їм суперечать.

Отже, виходячи з сукупності досліджених матеріалів справи та наданих доказів сторін суд приходить до висновку, що спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 є наступне майно: легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, вартістю 56309 грн.75 коп., картоплесаджалка вартістю 1800 грн., моторна лодка «Арго» вартістю 5960 грн., мотор до лодки «Parsun» вартістю 13830 грн., соковижималка вартістю 2500 грн., бензопила вартістю 1100 грн., дерев'яні двері вартістю 1200 грн., автомобільний причеп вартістю 1500 грн., електродрель вартістю 300 грн., болгарка вартістю 280 грн., багажник автомобільний вартістю 4324 грн., грошові кошти в сумі 20221 грн.32 коп. (зняті ОСОБА_3 01.04.2011 року, які в подальшому використані ним) та 3000 грн. (як перший внесок за придбання побутової техніки від 30.12.2011 року), всього на загальну суму 112325 грн.07 коп.

Частка кожного з подружжя складає 56162 грн.53 коп. (112325,07 грн.:2=56162,53 грн.).

Враховуючи, що ОСОБА_3 без погодження з ОСОБА_1 у власних цілях витрачено 23221 грн.32 коп. (20221 грн.32 коп. зняті ним 01.04.2011 року та в подальшому ним використані та 3000 грн. як перший внесок за придбання побутової техніки від 30.12.2011 року), його доля в спільному майні подружжя підлягає зменшенню на цю суму (23221 грн.32 коп.), тому, ОСОБА_3 належить виділити майно на загальну суму 32941 грн.21коп. (56162,53 грн.-23221,32 грн.=32941,21 грн.).

Враховуючи зміст заявлених позовних вимог ОСОБА_1, з урахуванням того, що вона є інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново, потребує санаторно-курортного лікування та відповідного проходження програми реабілітації, має право керування транспортним засобом згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області та має місце для збереження транспорту - домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_3, те, що в переліку майна, яке підлягає поділу між подружжям є неподільні речі, необхідно поділити майно подружжя, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, виділивши ОСОБА_1 та визнавши за нею право власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_5, правом керування яким має ОСОБА_1; а ОСОБА_5 необхідно виділити та визнати за ним право власності на наступне майно: картоплесаджалку вартістю 1800 грн., моторну лодку «Арго» вартістю 5960 грн., мотор до лодки «Parsun» вартістю 13830 грн., соковижималку вартістю 2500 грн., бензопилу вартістю 1100 грн., дерев'яні двері вартістю 1200 грн., автомобільний причеп вартістю 1500 грн., електродрель вартістю 300 грн., болгарку вартістю 280 грн., багажник автомобільний вартістю 4324 грн., загальною вартістю 32794 грн.

Враховуючи, що вартість автомобіля перевищує частку ОСОБА_1 в спільному майні на 147 грн.22 коп. (56309,75 грн.-56162,53 грн.=147,22 грн.), вона зобов'язана виплатити на користь ОСОБА_3 відповідну компенсацію різниці вартості при розподілі майна в сумі 147 грн.22 коп.

При цьому, ОСОБА_3 разом з компенсацією отримає 32941 грн.22 коп. (32794 грн. (майно) + 147 грн.22 коп. (компенсація).

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивач за первинним позовом ОСОБА_1 як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору і її уточнені вимоги задоволені частково, згідно положень ч.3 ст.88 ЦПК України судові витрати на користь держави повинні бути стягнені з відповідача ОСОБА_3 пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 561 грн. 63 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 60,61,63,69,70,71 СК України, ст.ст.368,369 ЦК України, ст.ст.3,10,11,57,60,61,80,88,143,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Поділити майно подружжя, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, таким чином:

Виділити ОСОБА_1 та визнати за нею право власності на легковий автомобіль «SKODA», модель «FABIA COМВІ 1,2», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, вартістю 56309 грн.75 коп., який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 10.02.2007 року, виданого РЕП 4-го МРВ ДАІ м. Миргород ВДАІ у Полтавській області зареєстрований за ОСОБА_5, правом керування яким має ОСОБА_1

Виділити ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на наступне майно: картоплесаджалку вартістю 1800 грн., моторну лодку «Арго» вартістю 5960 грн., мотор до лодки «Parsun» вартістю 13830 грн., соковижималку вартістю 2500 грн., бензопилу вартістю 1100 грн., дерев'яні двері вартістю 1200 грн., автомобільний причеп вартістю 1500 грн., електродрель вартістю 300 грн., болгарку вартістю 280 грн., багажник автомобільний вартістю 4324 грн., загальною вартістю 32794 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 147 (сто сорок сім) грн.22 коп. різниці вартості при розподілі майна.

В іншій частині уточнених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, 1950 року народження на користь держави судові витрати-судовий збір в розмірі 561 грн. 63 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 05.01.2015 року у зв'язку з перебування судді на лікарняному.

Суддя