справа № 2-3425/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2014 року

Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді
Іванюк І.Д.

при секретарі -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
треті особи: приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
"Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" про витребування
майна від добросовісного набувача, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом
про витребування у ОСОБА_3 на її користь
квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує
тим, що 11.03.2004 р. нею була придбана
спірна квартира, а з 13.05.2005 р. вона
зареєструвалась у ній за місцем
проживання. Певний період часу вона
проживала у вказаній квартирі із
співмешканцем ОСОБА_5, а з літа 2004 р.
через те, що останні почав зловживати
алкогольними напоями, переїхала
проживати до м. Києва до своєї доньки,
залишивши ОСОБА_5 у вказаній квартирі. В
жовтні 2010 р., коли вона приїхала до м.
Львова, від працівників ЛКП
«Скнилівок» вона дізналась про те, що
квартирі проживають інші люди, а
заборгованості за
житлово-комунальними послугами у неї
немає. Звернувшись в ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО», вона дізналась, що квартира
продана і більше їй не належить.
Оскільки квартири вона не відчужувала
і жодних договорів купівлі-продажу не
укладала, а оригінал договору
купівлі-продажу та витягу про
реєстрацію права власності постійно
перебували і перебувають у неї, то
03.02.2011 р. вона звернулась до прокуратури
Залізничного району м. Львова та 23.05.2011
р. слідчим СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у
Львівській області винесено постанову
про порушення кримінальної справи за
фактом вчинення злочину, передбаченого
ч. 3 ст. 190 КК України. Проведеною
перевіркою встановлено, що
невстановлена слідством особа 21.08.2010 р.
шахрайським шляхом, маючи у володінні
підроблені документи, звернулась до
приватного нотаріуса ОСОБА_6 та уклала
договір купівлі-продажу спірної
квартири, відчуживши її ОСОБА_2, який у
свою чергу 13.09.2010 р. продав її ОСОБА_3
Оскільки на момент укладення вказаних
договорів вона перебувала у м. Києві,
наміру відчужувати таку квартиру вона
не мала, така квартира вибула із її
володіння не з її волі, а тому на
підставі ст. 288 ЦП України просила позов
задоволити.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримали з аналогічних підстав,
просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_8 у судовому засіданні проти
позову заперечили, зазначили, що ОСОБА_3
придбала спірну квартиру у ОСОБА_2 Усі
документи були належним чином
оформлені, сумнівів у законності
вказаного договору у них не було.
Відповідач провела ремонт вказаної
квартирі та для приведення такої до
належного стану вклала у неї значні
кошти. Окрім того, позивачем не
доведено, що майно вибуло із її
володіння не з її волі.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши
матеріали справи, справи № 1309/2877/12,
дослідивши зібрані у справі докази,
вирішуючи спір в межах заявлених
позовних вимог та на підставі наданих
доказів, суд приходить до висновку, що у
позові слід відмовити з наступних
мотивів та передбачених законом
підстав.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

У п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено,
що в разі придбання майна за відплатним
договором у особи, яка не мала права
його відчужувати, про що набувач не
знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Згідно із п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав» від
07.02.2014 р. № 5, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, власник має
право витребувати це майно з
незаконного володіння набувача (статті
387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так
обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди
повинні розмежовувати, що коли майно
придбано за договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, то власник
має право на підставі статті 388 ЦК
звернутися до суду з позовом про
витребування майна у добросовісного
набувача, а не з позовом про визнання
договору про відчуження майна
недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів. Згідно із п. 25
вказаної постанови до вибуття майна з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом (пункт 3 частини
першої статті 388 ЦК) відносяться,
зокрема, такі випадки, як вчинення
правочину під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника власника з другою
стороною, тобто у всіх випадках, коли
майно вибуло з володіння поза волею
власника (або законного володільця).
Відповідач може бути визнаний
добросовісним набувачем за умови, що
правочин, за яким він набув у володіння
спірне майно, відповідає усім ознакам
дійсності правочину, за винятком того,
що він вчинений при відсутності у
продавця права на
відчуження.Відповідно до п. 26 вказаної
постанови відповідно до положень
частини першої статті 388 ЦК власник має
право витребувати своє майно із чужого
незаконного володіння незалежно від
заперечення відповідача про те, що він
є добросовісним набувачем, якщо доведе
факт вибуття майна з його володіння чи
володіння особи, якій він передав
майно, не з їхньої волі. При цьому суди
повинні мати на увазі, що власник має
право витребувати майно у
добросовісного набувача лише у
випадках, вичерпний перелік яких
наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року норма частини першої статті
216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК України. Відповідно до частини
п'ятої статті 12 ЦК добросовісність
набувача презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 11.03.2004 р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 та зареєстрованого у
реєстрі за № 693 (а.с. 6) ОСОБА_1 придбала
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 19,5
кв.м. 26.03.2004 р. вона зареєструвала своє
право власності на вказану квартиру
(а.с. 7). З паспорта гр. України (а.с. 5)
вбачається, що ОСОБА_1 з 13.05.2005 р.
зареєстрована за місцем проживання у
вказаній квартирі.

21.08.2010 р. на підставі договору
купівлі-продажу квартири, укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрованого у реєстрі за № 271
(а.с. 10) спірну квартиру придбав ОСОБА_2,
який 13.09.2010 р. на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстрованого у реєстрі за № 271
(а.с. 10) відчужив її ОСОБА_3 16.09.2010 р.
ОСОБА_3 зареєструвала своє право
власності на вказану квартиру.

З постанови про порушення кримінальної
справи від 23.05.2011 р. (а.с. 15) та постанови
про накладення арешту на квартиру від
24.05.2011 р. (а.с. 16) вбачається, що в
провадженні СВ Галицького РВ м. Львова
знаходиться кримінальна справа по
факту шахрайського заволодіння
квартирою гр. ОСОБА_1 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК
України. Досудовим слідством
встановлено, що невстановлена
слідством особа 21.08.2010 р. шахрайським
шляхом, маючи у володінні підроблені
документи, звернулась до приватного
нотаріуса ОСОБА_6 та уклала договір
купівлі-продажу спірної квартири,
відчуживши її ОСОБА_2, який у свою чергу
13.09.2010 р. продав її ОСОБА_3

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 17.01.2013р. у справі № 1309/2877/12
(а.с. 105-107) задоволено позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним, та
визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 21.08.2010 р. між продавцем ОСОБА_1
та покупцем ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований у реєстрі за № 271. З
вказаного рішення суду вбачається, що
згідно із висновком
судово-почеркознавчої експертизи № 2719
від 05.11.2012 р. підпис від імені ОСОБА_1,
розташований у графі «продавець» на
договорі купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 від 21.08.2010 р. посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрованого у реєстрі за № 271 -
виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.
Рукописний запис «Івлева Зінаїда
Іванівна», розташований на договорі
купівлі-продажу виконаний не ОСОБА_1, а
іншою особою. З фотографії особи, яка
міститься у паспорті гр. України серії
КС № 708773, виданого на прізвище ОСОБА_1,
який знаходиться у матеріалах
нотаріальної справи до договору
купівлі-продажу спірної квартири,
вбачається, що такий договір
підписувала не ОСОБА_1, особу якої
встановлено у судовому засіданні.
Наведене вбачається також і з
оглянутих у судовому засіданні
матеріалів справи № 1309/2877/12.

Із врахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що оскільки
ОСОБА_1 не укладала договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
наміру відчужувати таку не мала, а така
квартира вибула із її володіння не з її
волі, тому позов слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212- 215 ЦПК
України, ст. 388 ЦК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
від 07.02.2014 р. № 5-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Витребувати у ОСОБА_3 Михайлівнина
користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути в рівних частках із ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові
витрати у сумі 45,50 грн.

Рішення у повному обсязі буде
виготовлене у 5-денний строк.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд, що
його ухвалив, шляхом подання в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Іванюк І.Д.