Справа № 495/3809/14-ц
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Матяш Т.Л.
при секретарі - Івановій А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Білгород-Дністровський цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
визнання права власності,-
Позивачі звернулися до суду з позовом
до відповідача про визнання права
власності, посилаючись на наступне.
В 2010 році кожний з позивачів надав
ОСОБА_6 певну суму коштів на
будівництво магазину з баром і кафе
АДРЕСА_1, ОСОБА_1 передала 6000 доларів
США, ОСОБА_2 - 7500 доларів США, ОСОБА_3 - 6700
доларів США, ОСОБА_4 - 7000 доларів США,
ОСОБА_5 - 5000 доларів США. Будівництво та
оформлення документів відповідач взяв
на себе, з умовою, що всі позивачі та він
будуть співвласниками магазину з баром
Однак, по завершенню будівництва,
ОСОБА_6 повністю оформив на себе
правовстановлюючі документи,
запевняючи позивачів, що будівництво
ще триває. Так, на підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду від 22.03.2012 року,
ОСОБА_6 став власником будівлі магазину
з баром і кафе літ. «А», будівлі
санітарного блоку з приміщеннями для
персоналу літ. «Б», будівлі магазину
літ. «В», кафе літ. «Г», навіс літ. «а»,
«а1», споруди № 1-3. Натомість, ОСОБА_6 та
позивачі всі разом керували та
продовжують керувати збудованим
магазином з кафе, отримати прибуток,
який вони ділять між собою,
забезпечують технічну та обслуговуючу
діяльність магазину з кафе АДРЕСА_1
В той час, коли відповідач оформляв
право власності на магазин з кафе,
рішення про те що цим займеться саме
ОСОБА_6 приймалось всіма вкладниками,
оскільки він займався будівництвом та
був головним в розпорядженні коштами,
тобто повністю займався питанням
запуску функціонування магазину з
кафе. Однак, ОСОБА_6 запевнив позивачів,
що право власності оформлено на всіх, а
позивачі до цього часу безперечно йому
довіряли.

Позивачі у судове засідання не
з'явилися, надали до суду заяву з
проханням розглянути справу за їх
відсутністю та задовольнити позовні
вимоги.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не відомі.

Суд у зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомленням про поважні причини
такої неявки в судове засідання в
порядку статті 169 ЦПК України,
враховуючи відсутність відповідних
заперечень від позивачів, ухвалив
слухати справу за відсутності
відповідача, що не з'явився, у порядку
заочного розгляду справи.

Частино 2 ст. 197 ЦПК України
передбачено, що у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи в разі якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд
справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що рішення у справі можливо
постановити із задоволенням позову.
Судом встановлені наступні фактичні
обставини на підставі представлених
письмових доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 27.02.2012 року № 1505/922/2012 та ухвали від
22.03.2012 року ОСОБА_6 є повним власником
будівлі магазинів з баром і кафе
АДРЕСА_1.

З оригіналів розписок складених ОСОБА_6
в 2010 році, що були надані суду
позивачами, вбачається, що 26.05.2010 року
відповідач отримав від ОСОБА_1 суму
коштів в розмірі 6000 доларів США на
будівництво магазину та бару АДРЕСА_1,
натомість, відповідач запевнив, що
ОСОБА_1 буде одним із співвласників
збудованого магазину та кафе. Тобто,
ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання
оформити на ОСОБА_1 частку магазину та
бару.

Так само, на таких же умовах, 10.07.2010 року
ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 6700 доларів
США, від ОСОБА_4 - 7000 доларів США, 15.07.2010
року від ОСОБА_2 отримав 7500 доларів США,
а 18.07.2010 року від ОСОБА_5 отримав 5000
доларів США.

Згідно з ст.. 627 ЦК України, відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Таким чином, ОСОБА_6 збудував будівлю
магазину з баром і кафе АДРЕСА_1, на
кошти позивачів, та на даний час всі
разом отримують прибуток від
користування майном. Однак, ОСОБА_6 не
належним чином виконав обов'язок,
взятий на себе в 2010 році, оскільки право
власності зареєстрував лише на своє
ім'я, чим порушив майнові права
позивачів.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Враховуючи зазначені положення
законодавства та з урахуванням
встановлених в судовому засіданні
обставин, суд вважає законними,
обґрунтованими позовні вимоги
позивачів та такими, що підлягають
задоволенню.

Згідно з ч.2 ст. 16 ЦК України, способами
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання права, визнання
правочину недійсним, порушення дії, яка
порушує право.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 10, 60, 61, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, ст. ст. 321, 328, 509, 627 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
49/100 частин будівлі магазину з баром і
кафе літ. «А» загальною площею 363,3 кв.м.,
за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
3/100 частин будівлі магазину літ. «В»
загальною площею 169,0 кв.м., магазин 3
площею 19,0 кв.м., за адресою: за адресою:
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
3/100 частин будівлі магазину літ. «В»
загальною площею 169,0 кв.м., магазин 4
площею 18,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_4 право власності на
10/100 частин кафе літ. «Г» загальною
площею 74,4 кв.м., за адресою: за адресою:
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_5 право власності на
18/100 частин будівлі магазину літ. «В»
загальною площею 169,0 кв.м., та споруд № 1
площею 18,2 кв.м., № 2 площею 18,8 кв.м., № 5
площею 19,1 кв.м., № 6 площею 19,0 кв.м., № 7
площею 18,9кв.м., № 8 площею 19,0 кв.м., № 9
площею 19,0 кв.м., за адресою: за адресою:
АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
17/100 частин будівлі санітарного блоку з
приміщеннями для персоналу літ. «Б»
загальною площею 129,4 кв.м., споруд № 1
зливна яма, № 2 водопровід, № 3
каналізація, за адресою: за адресою:
АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя