АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Дубіжанська Т. О. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О.,
Максюти Ж.І.

при секретарі Новицькій О.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21 липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору та договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з
апеляційною скаргою на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 21.07.2014 року, де
ставлять питання про його скасування,
посилаючись на те, що рішення ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
21.07.2014 позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк»
задоволені, стягнено з ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ПАТ «ВТБ Банк»
заборгованість за кредитним договором
248853,95 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ «ВТБ Банк»
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.01.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5
укладено кредитний договір №R9В,
відповідно до якого відповідачу надано
кредит в сумі 250000 грн., зі сплатою за
користування кредитними коштами 22%
річних.

В якості забезпечення кредитного
договору був укладений Договір поруки
№ R9В-П1 між ПАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_6

У відповідності до п.6.2 кредитного
договору, в разі невиконання
позичальником умов кредитного
договору, банк набуває право
відмовитись від договору та/або
розірвати дію цього договору, вимагати
дострокового повернення кредиту,
нарахованих відсотків, штрафних
санкцій, направивши відповідну
письмову вимогу позичальнику.

ОСОБА_5 в добровільному порядку кошти
не повернула.

Позивач направив відповідачу
лист-вимогу про дострокове погашення
заборгованості за кредитним договором,
який був залишений без задоволення.

Станом на 28.03.2013 року сума
заборгованості відповідача перед ПАТ
«ВТБ Банк» складає - 248853.95 грн. яка
складається з:

- заборгованість по кредиту - 228575.58
грн.

- по відсоткам - 8811.32 грн.

- по пені за порушення строку
сплати заборгованості - 6044.45 грн.

- по пені по відсотках за
користування кредитом - 5422.60 грн.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог, оскільки відповідач не
виконує умови договору, тому суд
стягнув з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором у розмірі 248853,95 грн.

Оспорюваний кредитний договір,
укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «ВТБ Банк»,
відповідає вимогам законодавства
України, оскільки сторони взяли на себе
певні зобов'язання, зокрема, банк взяв
на себе зобов'язання надати ОСОБА_5
кредит, а ОСОБА_5 повернути кредит та
сплатити проценти за користування ним
у порядку, розмірах та строки,
встановлені умовами кредитного
договору.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не довели
суду недійсність кредитного договору,
тому відмовив у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
ст. 526, 612, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК
України,Декрету Кабінету Міністрів
України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", ст. 47 Закону "Про
банки і банківську діяльність",
ст.ст.18,19 Закону України «Про захист
прав споживачів»ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позову банку
та про відмову у зустрічному позові
ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки позовні вимоги
останніх не доведені.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі,
що кредитний договір повинен бути
визнаний недійсним, так як банк
нав'язав відкриття рахунку, сплата
банку комісійної винагороди не
передбачена, а що цей правочин був
здійснений з використанням нечесної
підприємницької діяльності, не можуть
бути, в даному випадку, підставою для
скасування рішення суду, оскільки
згідно статей 192, 533, 1054 ЦК України,
статей 32, 44 Закону України "Про
Національний банк України", статей 2, 47,
49 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", статей 1, 3, 5
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю" банки надають
фінансові послуги наумовах
домовленості, та підписується лише
тільки після того, як сторони дійшли
згоди по всім істотним умовам
кредитного договору.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, сторони дійшли
такої домовленості та підписали
кредитний договір.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним кредитного
договору.

Посилання апелянта на те, що суд не
врахував сплачені за кредит кошти,
згідно наданих квитанцій, не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду, оскільки, сплачені відповідачем
суми зазначені в квитанціях /а.с. 77-82/,
враховані при розрахунку
заборгованості наданого банком/а.с. 15, 15
зв./.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до іншої оцінки фактичних
обставин справи, яка відрізняється від
зробленої судом першої інстанції
оцінки, і висновків суду не
спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду -залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Красногвардійського районного
суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів, з дня
проголошення.

Головуючий: Е.І.
Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

Ж.І. Максюта