СУД МІСТА КИЄВА
____________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Качана В.Я., Вербової І.М.

при секретарі
Кропивної К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 20 червня
2014р. по цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк», третя
особа: Відділ державної виконавчої
служби Бориславського міського
управління юстиції у Львівській
області

про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

встановила:

у грудні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідача 4
453,20грн. матеріальної шкоди, 5 000грн.
моральної шкоди та 5 000грн. у
відшкодування судових витрат.

Мотивуючи позові вимоги, позивач
зазначав, що відповідно до кредитного
договору від 16 квітня 2008р. отримав від
відповідача споживчий кредит, який
погасив 7 вересня 2011р.

Проте, заочним рішенням
Бориславського міського суду
Львівської області від 7 жовтня 2011р. з
нього на користь банку стягнуто
заборгованість за кредитним договором
у сумі 2 590, 72 доларів США, що становить 20
654грн. 52коп., та судові витрати у сумі
326грн. 55коп., чим його незаконно було
піддано дискримінації. Ухвалою суду
від 22 липня 2013р. заочне рішення суду
було скасовано у зв'язку із відсутністю
заборгованості за кредитним договором
на час подання позову і погашенням
кредитної заборгованості до ухвалення
рішення суду.

Позивач стверджував, що
внаслідок винних дій відповідача та
незаконного рішення суду
співробітниками ДАІ було накладено
арешт на його автомобіль, який було
перевезено на автостоянку, за що він
був вимушений сплатити 4 453грн. 20коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди, позивач
посилається на те, що автомобіль був у
нього вилучений вночі на трасі
Житомир-Київ і він з дружиною вимушений
був добиратися до м. Києва на таксі та
попутних машинах, а невизначеність про
причини накладення арешту на
автомобіль, призвела до нервування та
переживання.

Крім того, позивач посилався на
витрати, які були ним здійснені на
послуги адвоката.

Рішенням суду від 20 червня 2014р.
позов задоволено частково. Стягнуто з
ПАТ «Універсал Банк» на користь
позивача матеріальну шкоду у сумі 4
453грн. 20коп. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ
«Універсал Банк» просить рішення суду
в частині задоволених позовних вимог
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/10070/2014
Головуючий у суді першої
інстанції: Скрипка О.І.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на
неправильне з'ясування судом обставин
справи та порушення

-
2 -

норм матеріального та процесуального
права.

Позивач та третя особа, будучи
належним чином повідомленими про день
та час розгляду апеляційної скарги
(с.с.118-119), у судове засідання не
з'явилися, клопотання про перенесення
судового розгляду не подали, тому
відповідно до положень ст. 305 ЦПК
України колегія суддів провела судовий
розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено та
матеріалами справи підтверджено, що 27
жовтня 2011р. Бориславським міським
судом Львівської області виданий
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1
на користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованості за кредитним договором
від 16 квітня 2008р. у сумі 20 654грн. та
судових витрат у сумі 326грн. 55коп.

18 листопада 2011р. постановою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Бориславського міського управління
юстиції відкрито виконавче
провадження за вказаним виконавчим
листом.

Постановою державного виконавця
органу державної виконавчої служби
Бориславського міського управління
юстиції від 14 травня 2013р. оголошено
розшук майна, транспортного засобу,
ОСОБА_1

5 червня 2013р. ПАТ «Універсал
Банк» направило до ВДВС Бориславського
міського управління юстиції у
Львівській області заяву про
повернення виконавчого листа про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на
користь банку у зв'язку із повним
погашенням заборгованості 7 вересня
2011р. і 10 червня 2013р. постановою
державного виконавця органу державної
виконавчої служби Бориславського
міського управління юстиції виконавче
провадження закінчено у зв'язку із
сплатою боргу.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач недобросовісним чином
користувався своїми процесуальними
правами, не повідомив суд під час
розгляду справи та державну виконавчу
службу про погашення заборгованості
ОСОБА_1, що стало підставою для арешту
його майна.

Проте, повністю погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
не можна, виходячи з наступного.

Заявляючи вимоги про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, позивач посилався на
ст. 4 Закону України «Про захист прав
споживачів» та норми ст.ст. 22, 23, 1166, 1167
ЦК України.

Суд першої інстанції правомірно
зазначив, що правовідносини сторін по
даному спору не регулюються нормами
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки не пов'язані із
виконанням умов кредитного договору,
який був укладений сторонами.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України
передбачено право на відшкодування
майнової шкоди, завданої
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної особи або юридичної
особи, а також шкоди, завданої майну
фізичної або юридичної особи, особою,
яка її завдала.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
передбачено право на відшкодування
моральної шкоди, завданої фізичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю.

Отже, вказані норми
матеріального права передбачають
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої при деліктних,
позадоговірних, правовідносинах.

Однак, правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли на
підставі кредитного договору, тому не
можуть регулюватися зазначеними вище
нормами матеріального права.

Частиною 1 статті 15 ЦК України
визначено, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
спорювання.

З матеріалів справи вбачається і
сторонами не заперечувалося, що між
ними був укладений кредитний договір,
позичальником за яким був позивач.

Позивачем суду не було надано
доказів у підтвердження того, що на
момент пред'явлення до нього позову про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, він

- 3 -

такої заборгованості не мав.

Заочним рішенням суду від 7
жовтня 2011р. з ОСОБА_1 на користь банку
була стягнута заборгованість за
кредитним договором.

При цьому, суд першої інстанції
не звернув увагу на те, що позивачем не
було надано доказів, що він не був
повідомлений про наявність судового
спору про стягнення заборгованості та
про заочне рішення суду про стягнення
такої заборгованості. Також поза
увагою суду залишилася та обставина, що
зазначене рішення суду позивачем не
оскаржуловася до липня 2013р.

Відповідно до глав 7, 8 ЦПК
України розгляд справи у цивільному
провадженні відбувається виключно
після того, як сторони провадження
належним чином та у передбачений
процесуальним законодавством спосіб
повідомлені про розгляд справи.

Таким чином, позивач був
обізнаний про наявність спору у суді,
мав можливість надати докази погашення
ним кредитної заборгованості до
ухвалення судового рішення, а також мав
можливість у визначений законом строк
подати заяву про перегляд заочного
рішення.

Частиною 1 статті 31 ЦПК України
визначено, що сторони мають рівні
процесуальні права і обов'язки, а
частина 2 даної норми визначає, що
відмова від позову є правом позивача, а
не його обов'язком.

Отже, не тільки банк мав
можливість повідомити про погашення
заборгованості по кредитному договору,
а і позивач мав таку можливість, проте
нею не скористався.

Крім того, позивачем не було
надано суду доказів результату
розгляду позовної заяви про стягнення
з нього заборгованості за кредитним
договором після скасування 22 липня 2013р.
заочного рішення Бориславського
міського суду від 7 жовтня 2011р.

Також суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що виконавче
провадження було відкрито 18 листопада
2011р. і ОСОБА_1 був наданий термін до 25
листопада 2011р. добровільно виконати
рішення суду. Однак, позивачем вказана
постанова державного виконавця була
проігнорована і він не скористався
можливістю повідомити державну
виконавчу службу про сплату ним
кредитної заборгованості.

При цьому, поза увагою суду
залишилася та обставина, що арешт на
транспортний засіб позивача був
накладений постановою державного
виконавця, а не у результаті дій
відповідача.

У підтвердження завданої йому
матеріальної шкоди позивачем суду
першої інстанції були надані дві
квитанції: про оплату ТОВ
«Приватконтинент» послуг з
перевезення транспортного засобу та
ТОВ «Оллин плюс» за послуги зі
зберігання транспортного засобу.

Однак, позивачем не було надано
доказів, що вказані послуги ним були
оплачені у результаті арешту та
вилучення його автомобіля на підставі
постанови державного виконавця про
арешт його майна.

Частиною 2 статті 22 ЦК України
визначено, що збитками є: 1) втрати, яких
особа, зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушення права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Суд першої інстанції не з'ясував
чи є витрати, які оплатив позивач за
зберігання та перевезення автомобіля,
збитками у розумінні зазначеної норми
матеріального права, а позивачем у
підтвердження даної обставини доказів
суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 даної норми визначено,
що доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що позивачем суду не
було надано достатніх та належних
доказів у підтвердження заподіяння
йому збитків з вини відповідача.

Судом першої інстанції не повно
були з'ясовані обставини справи,
неправильно

- 4 -

застосовані норми матеріального права,
порушені норми процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, тому колегія суддів скасовує
рішення суду та ухвалює нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач, посилаючись на норми
Закону України «Про захист прав
споживачів», не оплатив судового збору.

Під час розгляду справи, як судом
першої інстанції, так і апеляційним
судом, встановлено, що даний спір не
підлягає вирішенню на підставі
вищезазначеного закону, тому
відповідно до ст. 88 ЦПК України з
позивача підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 229грн. 40коп. за позовні
вимоги майнового характеру та 229грн.
40коп. за позовні вимоги немайнового
характеру відповідно до ст.ст. 4 та 6
Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314,
316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити.

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 20 червня 2014р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», третя особа: Відділ державної
виконавчої служби Бориславського
міського управління юстиції у
Львівській області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у
прибуток держави у сумі 458грн. 80коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: