УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Євтушенко О.І., Коротуна В.М.,Касьяна
О.П., Штелик С.П.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - ОСОБА_10 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 березня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Запорізької
області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулось до суду з позовом, у
якому просило стягнути солідарно з
ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 175 572 грн 40
коп. заборгованості за кредитним
договором.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що 29
серпня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_7 було укладено
кредитний договір, за яким позивач
надав відповідачці кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії в
сумі 35 525 доларів США строком до 28
серпня 2019 року із сплатою 13% річних, а
вона зобов'язалася належним чином
використати та повернути кошти і
сплатити проценти за користування
кредитом, комісії згідно умов договору
та тарифів кредитора, та виконати всі
інші зобов'язання в порядку та строки,
визначені договором.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору між банком та
ОСОБА_9 і ОСОБА_8 були укладені договори
поруки, за якими поручителі взяли на
себе зобов'язання відповідати перед
банком за зобов'язаннями боржника, що
виникають з умов кредитного договору.

Однак відповідачі не виконують взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором та договорами поруки, у
зв'язку з чим станом на 03 жовтня 2013 року
виникла заборгованість, просило
задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 21 травня 2014 року, позов
задоволено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9
та ОСОБА_8 - ОСОБА_10 просить скасувати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
стягнення заборгованості з
поручителів, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що позичальник не
виконав взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню з боржника та
поручителів в солідарному порядку.

Проте погодитися з такими судовими
рішенням судів першої та апеляційної
інстанцій в частині стягнення
заборгованості з поручителів не можна
на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що
29 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль», правонаступником якого є
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_7
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику кредит у
вигляді невідновлювальної лінії в сумі
35 525 доларів США зі строком повернення
до 28 серпня 2019 року та сплатою 13% річних,
а позичальник зобов'язався повернути
банку суму отриманого кредиту та
сплатити проценти за користування
кредитом, комісії згідно умов договору
та тарифів кредитора, виконати всі інші
зобов'язання в порядку та строки,
визначені договором.

У цей же день на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_9 і ОСОБА_8 були укладені
договори поруки, за якими відповідачі
виступили поручителями і взяли на себе
зобов'язання перед банком відповідати
солідарно за зобов'язаннями боржника,
що виникають з умов кредитного
договору.

Однак відповідач не виконує умови
договору, а саме не здійснює щомісячну
сплату кредиту, у зв'язку з чим станом
на 3 жовтня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 175 572 грн 40
коп, з яких 171 850 грн 14 коп.
заборгованості по тілу кредиту, 3 505 грн
89 коп. відсотків за користування
кредитними коштами, 216 грн 37 коп. пені.

Відповідно до вимог частини другої
статті 1054 та частини другої статті 1050
ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Пунктом 6.5 кредитного договору
передбачено, що банк має право вимагати
дострокового погашення позичальником
заборгованості за кредитом,
нарахованих процентів за користування
кредитом, неустойки, відшкодування
збитків у випадку невиконання
позичальником умов цього договору та/
або договорів застави/іпотеки, інших
договорів, що забезпечують погашення
кредиту, а також в інших випадках,
передбачених цим договором. Таке
дострокове погашення повинно бути
здійснено позичальником не пізніше 30
календарного дня з дня надіслання
позичальнику відповідного
повідомлення від кредитора з вимогою
дострокового погашення.

Відповідно до п.2.5 договорів поруки
поручитель приймає на себе
зобов'язання у випадку невиконання
боржником боргових зобов'язань перед
банком за кредитним договором
здійснити виконання боргових
зобов'язань в обсязі, заявленому банком
в письмовій вимозі, протягом 5-ти
банківських днів з дня отримання
відповідної письмової вимоги банку.

Пунктом 4.1 договорів поруки визначено,
що договір набирає чинності з дати його
підписання сторонами і діє до повного
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не перевірив умов
договорів кредиту та поруки щодо
строку дії цих договорів, не встановив,
чи визначено договорами можливість
банку змінити строк виконання
основного зобов'язання та чи
скористався він цією можливістю, не
з'ясував, коли настав строк виконання
основного зобов'язання та чи дотримано
позивачем строки визначені договором
та законом (ч. 4 ст. 559 ЦК України) щодо
пред'явлення вимоги до поручителів про
стягнення боргу, ухвалив передчасне
рішення про задоволення позову.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, а встановивши, що 20 січня
2010 року боржнику була вручена письмова
вимога про дострокове погашення
заборгованості за кредитом, не
з'ясував, чи було змінено банком у
такий спосіб строк виконання основного
зобов'язання, а пославшись на те, що
строк його дії визначено до 28 серпня 2019
року, зробив передчасний висновок про
те, що договори поруки діють до цього
часу та не врахував правові позиції,
висловлені у постанові Верховного
Суду України від 29 січня 2014 року
№6-155цс13.

На порушення ст. 303 ЦПК України не
перевірив належним чином законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та постановив помилкову
ухвалу про залишення рішення суду
першої інстанції без змін з порушенням
норм процесуального права.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, що є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителів та направлення справи в
цій частині на новий розгляд до суду
першої інстанції, як передбачено ст. 338
ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
представника ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - ОСОБА_10
потрібно задовольнити, рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 24 березня 2014 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області від 21 травня 2014
року в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителів скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції. У решті судові
рішення потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_9
та ОСОБА_8 - ОСОБА_10 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 24 березня 2014 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Запорізької області
від 21 травня 2014 року в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором з поручителів скасувати, а
справу направити в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У решті рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від
24 березня 2014 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Запорізької
області від 21 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді: О.І.
Євтушенко О.П. Касьян В.М. Коротун С.П.
Штелик