Справа № 2/381/738/14 Головуючий у І
інстанції Соловей Г.В.Провадження №
22-ц/780/5451/14 Доповідач у 2 інстанції
Ігнатченко Н.В.Категорія 58
РІШЕННЯ

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
на рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 4 серпня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_2 на корить ПАТ
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 25 вересня
2008 року в розмірі 21 524,10 грн. та понесені
витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 4 серпня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 13
серпня 2014 року позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу належить задовольнити, рішення
суду скасувати та ухвалити нове з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
25 вересня 2008 року між ПАТ
«Акцент-Банк»та ОСОБА_2був укладений
кредитний договір без номера,
відповідно до умов якого останньому
було надано кредит в розмірі 3 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом із
Пам'яткою клієнта і Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складає між ним та банком кредитний
договір.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе
зобов'язань, станом 24 березня 2014 року
ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 21
524,10 грн., яка складається з
заборгованості за кредитом в сумі 2 840
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 10507,95 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 6 675,00 грн.,
штрафу (фіксованої частини) в сумі 500
грн. та штрафу (процентна складова) в
сумі 1 001,15 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущений строк позовної давності для
звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором без поважної причини, а
відповідачем подано відповідну заяву
згідно вимог ст. 267 ЦК України, що є
самостійною підставою для відмови у
задоволенні позову.

Проте колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони не ґрунтується на
матеріалах справи і зроблені в
результаті неправильного застосування
судом норм матеріального права та
порушення процесуального права.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що
повністю повернути кредитні кошти
ОСОБА_2 зобов'язувався до 25 вересня 2008
року включно, проте взяті на себе
зобов'язання він не виконав та з 22
жовтня 2008 року припинив виконувати
умови договору.

Пунктом 9.12. Умов та Правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

Згідно п. 9.3. Умов та Правил надання
банківських послуг картрахунки
відкритті на необмежений строк, за
винятком викладеного в п.п. 9.6. і 9.7. цих
Умов.

Тобто, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку.

Підстави припинення зобов'язання
передбачені гл. 50 ЦК України, зокрема
ст. 599 передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином. Належним виконанням
зобов'язання є виконання, прийняте
кредитором, у результаті якого
припиняється права і обов'язки сторін
зобов'язання.

Оскільки виконання умов кредитного
договору відповідачем не було
здійснено, зобов'язання не може бути
припинено, а позивач має право на
захист свого права щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин укладений між
сторонами кредитний договір від 25
вересня 2008 року не обмежений на певний
період часу, так як боржник продовжує
користуватись грошовими коштами
кредитора та не виконує зобов'язання
щодо сплати кредиту, процентів та інших
платежів передбачений його умовами, а
відтак правовідносини тривають і строк
позовної давності не можу бути
пропущеним.

Крім того, судом не було належним чином
досліджено наданий розрахунок
заборгованості, де чітко убачається
переривання строку позовної давності,
адже 16 листопада 2011 року відповідачем
було здійснено погашення
заборгованості по кредитному договору
в сумі 50 грн., що також підтверджується
випискою по особовому рахунку ОСОБА_2

За правилами ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Зважаючи, що позов заявлено у травні 2014
року, а трирічний строку позовної
давності закінчується в листопаді 2014
року, суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про відмову в
задоволенні позову з підстав пропуску
строку позовної давності, про який було
заявлено відповідачем.

Отже, як встановлено з матеріалів
справи, ПАТ «Акцент-Банк» свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредит у встановленому
розмірі, однак ОСОБА_2 не забезпечив
своєчасну сплату банку грошових коштів
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
що має відображення у розрахунку
заборгованості наданим позивачем.

Судова колегія погоджується із
зазначеним розрахунком, який
грунтується на вимогах закону та
підтверджується матеріалами справи,
при цьому даний порядок нарахування
узгоджується із нормами ст. 549 ЦК
України та порядком, передбаченим
кредитним договором б/н від 25 вересня
2008 року.

Відповідно до п. 6.5. Умов надання
банківських послуг, позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Відповідно п. 6.6. Умов надання
банківських послуг, у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконавець зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту)
повинен оплатити винагороду банку.

Відповідно до п. 8.6. Умов надання
банківських послуг, при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5
% від суми боргу.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
ставляться звичайно.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 1049 Цивільного кодексу
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, та
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 порушено
умови кредитного договору, а саме не
виконано належним чином, в обумовлені
строки зобов'язання щодо оплати
кредиту і відсотків у сумі,
передбаченій цим договором, а ПАТ
«Акцент-Банк» вправі вимагати
стягнення заборгованості по кредиту,
позов підлягає до задоволення як
обґрунтований та доведений належними
доказами в судовому засіданні.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову не відповідає матеріалам
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
і відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача стягуються судові витрати,
понесені позивачем, а саме 243,60 грн.
судового збору при розгляді справи у
суді першої інстанції та 121,80 грн. за
подання апеляційної скарги, а всього
365,40 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 4 серпня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором від 25 вересня 2008
року в сумі 21 524,10 грн. (двадцять одна
тисяча п'ятсот двадцять чотири) та
витрати по сплаті судового збору в сумі
365,40 грн. (триста шістдесят п'ять).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: