АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9756 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

за участю осіб: позивача
ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника
відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_4, ОСОБА_7 про припинення права на
частку у спільному майні та визнання
права власності на ј частку
однокімнатної квартири;

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 12 червня 2014
року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 12.06.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_7 про
припинення права на частку у спільному
частковому майні та визнання права
власності на частку квартири
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
неналежну оцінку наявних в матеріалах
справи доказів, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог
став виступ представника відповідача,
цитований судом в оскаржуваному
рішенні та прийнятий ним за істину.
Проте, викладені ним обставини є
напівправдою. Суд не надав належної
оцінки зібраним по справі доказам,
безпідставно не прийняв до уваги те, що
частка відповідачки у спірному житлі є
незначною, що спільне проживання усіх
співвласників в кімнаті, жилою площею
9,1 кв.м. є неможливим, а крім того, суд не
взяв до уваги, що відповідачка має інше
житло - будинок у Чернігівській
області.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3
підтримали подану апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Відповідачка ОСОБА_4,
її представник ОСОБА_5 та третя особа
ОСОБА_7 заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення суду. Третя особа
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Неявка ОСОБА_4 в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло 23/100 частини
квартири АДРЕСА_1 належать на праві
спільної часткової власності ОСОБА_4
(колишній чоловік відповідачки, третя
особа по справі), ОСОБА_6 (відповідачка),
ОСОБА_2 (син відповідачки та ОСОБА_4) та
ОСОБА_7 (син відповідачки та ОСОБА_4),
тобто кожному належало по ј частині від
23/100 частин квартири АДРЕСА_1, тобто
кожному належало по 23/400 частини
квартири (а.с. 6).

Відповідно до пункту 2.1. технічного
паспорту 23/100 частини квартири АДРЕСА_1
посімейного, спільного заселення
складається з однієї кімнати жилою
площею 9,1 кв.м., загальною площею 15 кв.м.
(а.с.9-10).

Згідно договору дарування частини
квартири від 05.02.2011 року ОСОБА_4 є
власником 77/100 частин квартири АДРЕСА_1.
Крім того, він був власником 23/400
частини квартири, яку він подарував
сину - ОСОБА_2 10.07.2014 року, тобто вже
після ухвалення рішення суду по даній
справі.

Тобто на час ухваленні рішення у даній
справі ОСОБА_2, ОСОБА_7 та відповідачці
ОСОБА_4 належало по 23/400 частини спірної
квартири. Третій особі по справі -
ОСОБА_4 належало 23/400 частини квартири
та 77/100 частини квартири, а всього йому
належало 331/400 частини усієї квартири
(23/400 +77/100 = 331/400)

Згідно з аналізом ринку житлової
нерухомості, створеного суб'єктом
оціночної діяльності TOB «Софт Експерт»,
середній показник ринкової вартості 1
кв.м. житлової нерухомості,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1
станом на 10.02.2014 року становить 9 904 грн.
(а.с.11).

Відповідно до квитанції від 12.03.2014 року
позивачем внесено на рахунок 37 140 грн.
- вартість 23/400 частини квартири (3,75 кв.м.
загальної площі квартири), яка належить
відповідачці на праві власності. (а.с.1).

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність відмови ОСОБА_2 в
задоволенні заявлених ним позовних
вимог і колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до статті 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.
Примусове відчуження об'єктів права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься
в ст.321 ЦК України.

За положеннями ст.365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз вказаних норм дає підстави для
висновку, що припинення права особи на
частку в спільному майні поза її волею
за рішенням суду на підставі позову
інших співвласників (співвласника)
можливе за наявності будь-якої з
обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК
України, за умови, що таке припинення не
завдасть істотної шкоди 'інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику, вирішується
в кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та
особливостей об'єкта, який є спільним
майном.

Як встановлено судом ОСОБА_4 постійно
проживає у спірній квартирі, вонане має
в м. Києві іншого майна, належного їй на
праві власності, або на праві
користування. Відповідачкадійсно
успадкувала після смерті батьків 1/3
частину житлового будинку в селі Єрків
Козелецького району Чернігівської
області, протее вона не має можливості
туди переїхати, оскільки це змусить її
покинути роботу та позбавить
можливості матеріально утримувати
свого неповнолітнього сина ОСОБА_7,
який навчається на контрактній формі у
ВНЗ. Таким чином, припинення права
власності на частку у спірному майні
завдасть інтересам відповідачки та її
сина ОСОБА_7 (третя особа у справі)
істотної шкоди, оскільки вона буде
позбавлена можливості придбати інше
житло за ті кошти, які їй пропонує син -
ОСОБА_2 та буде позбавлена можливості
сплатити вартість навчання сина
ОСОБА_7.

Таким чином, ОСОБА_2 та його
представник не надали судуналежних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що припинення права на частку у
спільному майні не завдасть істотної
шкоди відповідачці як не надали
доказів і того, що її частка в спірній
квартирі є незначною по відношенню до
частки позивача.

Відтак, враховуючи те, що частка
ОСОБА_4 у спірній квартирі на час
ухвалення рішення суду була рівною з
іншими співвласниками (23/400), а саме з
позивачем ОСОБА_2 та з третьою особою
ОСОБА_7, а тому її частку не можна було
вважати незначною у спірній квартирі.
Враховуючі також відсутність доказів
того, що припинення права власності
відповідачки на частку у спільному
майні не завдасть їй істотної шкоди,
суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про те, що
припинення права ОСОБА_4 на частку в
спірній квартирі спричинить істотну
шкоду її інтересам, оскільки призведе
до фактичного позбавлення права на
житло без одночасного застосування
компенсаторного механізму, що дозволив
би їй відновити своє право на житло
шляхом придбання у власність за суму
компенсації вартості її частки у
спільному майні житла, придатного для
постійного проживання.

Той факт, що ОСОБА_4 10.07.2014 року (після
ухвалення рішення суду у даній справі)
подарував сину - ОСОБА_2 23/400 частини
квартири не свідчить про ухвалення
судом першої інстанції незаконного
рішення у даній справі, оскільки суд
апеляційної інстанції перевіряє
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення суду у
відповідності до доказів, які були
надані суду першої інстанції.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, неналежну оцінку наявних в
матеріалах справи доказів, на думку
суду є необґрунтованими, а обставини,
на які він посилається - недоведеними
та не підтверджені належними та
допустимими доказами по справі,
оскільки доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: