У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Маляренко А.В.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - Головне
управління юстиції у м. Києві, про
визнання договору недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 11
липня 2006 року між ним та ОСОБА_6
укладений договір купівлі-продажу,
посвідчений нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
відповідно до умов якого

ОСОБА_4 придбав земельну ділянку,
кадастровий номер :90:198:0018,
загальною площею 0,1000 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням −? для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарчих будівель.

Оскільки сусід чинив позивачу
перешкоди у користуванні вказаною
земельною ділянкою, він звернувся за
допомогою до адвоката ОСОБА_5, з яким, з
метою полегшення вирішення питання
забезпечення користування земельною
ділянкою, 26 жовтня 2007 року уклав
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, оплати за яким фактично
проведено не було.

На початку 2013 року ОСОБА_4 дізнався, що 20
квітня 2011 року ОСОБА_5 продав
ОСОБА_8 за договором купівлі-продажу
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу від 26 жовтня 2007
року, укладений між ним та ОСОБА_5 з
підстав його фіктивності.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 14 травня

2014 року позов задоволено. Визнано
договір купівлі-продажу від 26 жовтня 2007
року, посвідчений нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_10 недійсним. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва 16
жовтня 2014 року рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 14 травня 2014
року скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що 11 липня 2006 року між
ОСОБА_6 та

ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
кадастровий номер :90:198:0018,
загальною площею 0,1000 га, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, з цільовим
призначенням −? для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господачих будівель. Договір
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 11 липня 2006 року та
зареєстрований у реєстрі за № 15155 (а. с.
9).

26 жовтня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, кадастровий номер
:90:198:0018, загальною площею 0,1000 га,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з
цільовим призначенням −? для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарчих
будівель Відповідно до п. 2.1 продаж
земельної ділянки вчинено за 500 тис.
грн., які, як зазначено у договорі,
покупцем отримано до його підписання.
Договір посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 26 жовтня
2007 року та зареєстрований у реєстрі за
№ 24135. Жодних застережень договір
купівлі-продажу не містить
(а. с. 5-6).

20 квітня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8
укладено договір купівлі-продажу,
відповідно до умов якого остання
придбала земельну ділянку, кадастровий
номер :90:198:0018, загальною площею
0,1000 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, з цільовим призначенням −? для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарчих
будівель. Договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
26 жовтня 2007 року та зареєстрований у
реєстрі за № 960 (а. с. 48-49).

Відповідно до п. 1.4 договору
купівлі-продажу від 20 квітня 2011 року,
вищевказана земельні ділянка належала
ОСОБА_5 на підставі державного акта на
право власності на земельну ділянку,
виданого Київською міською радою 20
грудня 2007 року (серія ЯЖ № 006234) на
підставі договору купівлі-продажу від
26 жовтня 2007 року № 24135 (ВКА № 035808),
реєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 10-707-446.

Згідно з п. 1.6 договору купівлі-продажу
від 20 квітня 2011 року, відповідно до
довідки № 00-3595/2011 про відсутність
(наявність) обмежень (обтяжень) на
земельну ділянку, виданої Головним
управлінням земельних ресурсів м.
Києва № 737 від 31 березня 2011 року,
обмеження (обтяження) не зареєстровані.

На підставі вказаного договору
купівлі-продажу ОСОБА_8 30
травня 2011 року отримала державний акт
серія ЯЕ № 964205 на право власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 51).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі статтею 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
роз'яснено, що для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Таким чином, визнання договору
недійсним у зв'язку з його фіктивністю
має свої особливості, а саме: у
фіктивних правочинах внутрішня воля
сторін не відповідає зовнішньому її
прояву, тобто сторони, укладаючи його,
знають заздалегідь, що він не буде
виконаний. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що учасники правочину не мали
наміру створити правові наслідки на
момент вчинення правочину, тобто тягар
доказування фіктивності правочину
покладається на позивача.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у позові відповідно до вимог ст. 234 ЦК
України з урахуванням роз'яснень,
наведених у п. 24 постанови пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
оскільки належних доказів на
підтвердження фіктивності договору
купівлі-продажу, укладеного 26 жовтня 2007
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, не надано.
ОСОБА_5 в установленому законом порядку
прийняв земельну ділянку, отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку та відповідно до ст.
ст. 317, 319 ЦК України розпорядився нею.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а рішення суду апеляційної
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Маляренко А.В.,
Писана Т.О.