Справа № 128/68/14-ц Провадження №
22-ц/772/2549/2014Головуючий в суді першої
інстанції Васильєва Т. Ю.Категорія 27
Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Сопруна В.В., Шемета Т.М.,

при
секретарі: Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького
районного суду Вінницької області від
24 липня 2014 року у справі за позовом ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

встановила:

У січні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» звернулося в суд із даним
позовом, вказуючи, що 29 квітня 2013 року
ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» прийняв вимоги за
кредитним договором № CLN - B00/194/2007 від 16
листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ
«ОТП Банк», правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2,
згідно якого останній отримав кредит у
розмірі 31 170, 00 дол. США та взяв на себе
відповідні зобов'язання щодо порядку
його повернення в строк до 16 листопада
2022 року.

У забезпечення виконання
кредитного зобов'язання, 16 листопада 2007
року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем
ОСОБА_3 було укладено договір поруки №
SR-B00/194/2007.

16 березня, 05 червня 2009 року та 17 квітня
2012 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
додаткові договори до даного
кредитного договору.

Посилаючись на те, що свої зобов'язання
за кредитним договором та договорами
поруки відповідачі належним чином не
виконують, у зв'язку з чим, станом на 21
жовтня 2013 року, за ними рахується
заборгованість, ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» просило стягнути солідарно з
відповідачів на його користь
заборгованість за кредитним договором
у сумі 27 296, 36 дол. США, з яких 25 602, 61 дол.
США - заборгованість за кредитом; 1 693, 75
дол. США - заборгованість за відсотками
за користування кредитом та 796 356, 26 грн.
пені, а також стягнути солідарно з
відповідачів на їх користь судові
витрати по справі.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 24 липня 2014 року
позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість по кредитному договору
№ CNL-B00/194/2007 від 16 листопада 2007 року,
забезпеченим договором поруки №
SR-B00/194/2007 від 16 листопада 2007 року, в сумі
27 296, 36 дол. США, що еквівалентно 311 396, 87
грн., з яких: 25 602, 61 дол. США, що
еквівалентно 292 074, 57 грн. -
заборгованість за кредитом, 1 693, 75 дол.
США, що еквівалентно 19 322, 30 грн. -
заборгованість за відсотками за
користування кредитом; пеню в сумі 311 396,
87 грн. та 3 654 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник позивача Марейчик Н.О.
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає, що вона підлягає
задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідачі не виконують взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором та
договором поруки, внаслідок чого
виникла заборгованість по тілу кредиту
та відсоткам за користування кредитом
на які нарахована пеня.

З такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, оскільки до цих висновків суд
дійшов при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України
передбачає, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 29 квітня 2013 року ПАТ
«ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» прийняв вимоги за
кредитним договором № CLN - B00/194/2007 від 16
листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ
«ОТП Банк», правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем ОСОБА_2,
згідно якого останній отримав кредит у
розмірі 31 170, 00 дол. США та взяв на себе
відповідні зобов'язання щодо порядку
його повернення в строк до 16 листопада
2022 року.

У забезпечення виконання
кредитного зобов'язання, 16 листопада 2007
року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем
ОСОБА_3 було укладено договір поруки №
SR-B00/194/2007.

16 березня, 05 червня 2009 року та 17 квітня
2012 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
додаткові договори до даного
кредитного договору.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_2 неналежно виконував,
що призвело до виникнення
заборгованості зі сплати кредиту та
встановлених договором процентів у
загальній сумі 311 396, 87 грн. та пені 796 356,
26 грн.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України
передбачено, що предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Статтею 1084 ч. 1 ЦК України передбачено,
що якщо відповідно до умов договору
факторингу фінансування клієнта
здійснюється шляхом купівлі у нього
фактором права грошової вимоги, фактор
набуває права на всі суми, які він
одержить від боржника на виконання
вимоги, а клієнт не відповідає перед
фактором, якщо одержані ним суми є
меншими від суми, сплаченої фактором
клієнтові.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Статтею 4 Конвенцієї УНІДРУА про
міжнародний факторинг (Оттава, 28 травня
1988 року) передбачено наявність
письмового повідомлення боржника та
встановлено, що письмове повідомлення
вважається наданим, коли воно отримане
адресатом.

У матеріалах справи міститься копія
договору відступлення прав вимоги від
29 квітня 2013 року «б/н» між ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк»
(а.с. 32-48).

У той же час, цей договір не містить
жодної інформації про передачу прав
вимоги за кредитним договором,
укладеним 16 листопада 2007 року між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_2

При подачі позовної заяви позивачем не
додано до неї, належним чином завірені
копії всіх документів, що
підтверджують факт набуття позивачем
прав вимоги за кредитним договором,
укладеним 16 листопада 2007 року між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_2

Копія витягу з додатку № 1 до договору
про відступлення прав вимоги від 29
квітня 2013 року підписана заступником
директора ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
не є належним доказом, що свідчить про
набуття позивачем прав за кредитним
договором, укладеним з відповідачем,
оскільки такими доказами можуть бути
лише двосторонні правочини в яких
чітко визначено їх предмет, зокрема, в
даному випадку, передача відповідних
прав за договором кредиту, укладеним 16
листопада 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2

На ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як
позивача, в силу ст. 60 ЦПК України,
покладається обов'язок довести ті
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог.

Пунктом 4.3 договору факторингу
передбачено, що клієнт зобов'язується
повідомити боржників/поручителів про
укладення цього договору протягом 20
робочих днів з дати набрання чинності
шляхом направлення на їх адреси
письмового повідомлення.

У пункті 5.2 договору факторингу
визначено застереження, згідно якого
клієнт відступає фактору права за
кредитним договорами відносно
боржників, які перераховуються, але не
зазначено боржника ОСОБА_2 та кредитний
договір № CLN-B00/194/2007 від 16 листопада 2007
року (а.с. 38).

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надав
суду жодних документів, які б
підтверджували належне повідомлення
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про укладення між ПАТ
«ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» договору факторингу, за яким
відбулося відступлення права вимоги.

Наявні у матеріалах справи досудові
вимоги ( а.с. 50-51) були направлені не за
місцем проживання відповідачів, хоча у
позовній заяві вірно зазначено
фактичне місце проживання.

Також ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» не надали суду
документів, які б підтверджували
повноваження їх представників на
укладення значних правочинів, таких як
договір факторингу від 29 квітня 2013
року, зокрема статути банків,
довіреностей на вчинення певних дій,
протоколів загальних зборів
засновників товариств.

Відсутність наданої інформації
встановлює недоведеність та позбавляє
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права
звернення до суду із вимогою щодо
стягнення із ОСОБА_3 сум
заборгованості.

Також у матеріалах справи відсутні
будь-які докази передачі з боку ПАТ
«ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» грошових коштів в якості
купівельної ціни за договором
факторингу.

Таким чином, судова колегія вважає, що у
зв'язку з недоведеністю обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважав встановленими,
рішення суду першої інстанції, в силу
п.2 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Вінницького районного
суду Вінницької області від 24 липня 2014
року скасувати.

У задоволенні позову ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В.
Сопрун

/підпис/ Т.М.
Шемета

З оригіналом вірно: