АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/2161/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Ромазан В.В. Провадження №
22-ц/789/908/14 Доповідач - Загорський
О.О.Категорія - 46 У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
головуючого - Загорського О.О.
суддів - Хома М. В., Козак І. О.,
при секретарі - Танцюра О.В.
за участі представників сторін
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 і
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 03 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5
про визнання угоди недійсною та поділ
21.11.2013 року ОСОБА_3 звернулася з
вказаним позовом. Вимоги аргументовано
тим, що під час шлюбу з ОСОБА_4 вони
набули автомобіль, який був проданий
ОСОБА_4 без її згоди, а тому просить
визнати угоду відчуження автомобіля
недійсною, провести поділ майна
подружжя та стягнути з відповідача 1/2
вартості автомобіля.
Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 03.07.2014 року
позов задоволено частково і стягнуто з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 - 26000 грн. як
компенсацію 1/2 вартості автомобіля. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 просить рішення суду
змінити і стягнути в користь ОСОБА_3 -
40365,00 грн. компенсації 1/2 автомобіля,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Вказує, що
вартість автомобіля слід визначати з
його ринкової вартості на час розгляду
справи, що судом не враховано висновок
експерта відповідно до якого середня
вартість автомобіля "VOLKSWAGEN T4", 1997 року -
80730 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове про відмову
ОСОБА_3 у стягненні на її користь
компенсації 1/2 вартості автомобіля,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Вказує, що
автомобіль придбано у позику і
використовувався в інтересах сім'ї, що
згідно домовленостей з колишньою
дружиною про поділ майна подружжя,
автомобіль залишався в його
користуванні, а тому він і відчужив
автомобіль за 52000 грн. і повернув позику
на придбання автомобіля.

Зазначає, що до поділу підлягає
майно наявне на час розгляду справи, а
автомобіль був відчужений до подання
ОСОБА_3 позовної заяви.

В судовому засіданні
представники сторін підтримали подані
ними апеляційні скарги і навели доводи
аналогічні викладеним в скаргах.

Третя особа, будучи належним
чином повідомлена про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явилася.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги до задоволення не
підлягають.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 26000 грн, де сума
стягнення визначена судом по вартості
продажу автомобіля ОСОБА_5 та
відповідно до отриманих за автомобіль
коштів згідно довідки-рахунку №143735 від
02.04.2013 року.

З висновком суду слід погодитися,
оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який
розірвано 28.02.2013 року - рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 28.02.2013 року (а.с. 8).

Згідно інформації Управління
Державтоінспекції від 19.12.2013 року
№13/9584, автомобіль VOLKSWAGEN T4, 1997 року
випуску, кузов НОМЕР_1 було
зареєстровано за ОСОБА_4 - 25.11.2010 року, а
02.04.2013 року автомобіль знято з обліку
для реалізації (а.с. 27-28)

Як вбачається із довідки-рахунку
ТОВ «Альфа-караван» від 02.04.2013 року
серії ААВ №143735, автомобіль VOLKSWAGEN T4, 1997
року випуску, кузов НОМЕР_1 придбано
ОСОБА_5 за 52000 грн. (а.с. 58).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК,
ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.
325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом

Відповідно до п. 30 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, від
21.12.2007, № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" рівність
прав кожного із подружжя на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.
65 СК України.

У випадку коли при розгляді
вимоги про поділ спільного сумісного
майна подружжя буде встановлено, що
один із них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позову, оскільки
встановлені судом обставини
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовані сторонами під час
апеляційного розгляду.

Колегією суддів критично
оцінюються доводи представника ОСОБА_3
- ОСОБА_1, що вартість автомобіля слід
визначати з його ринкової вартості на
час розгляду справи, що судом не
враховано висновок експерта з
наступних підстав:

- відповідно до п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.

Матеріалами справи
підтверджується вибуття спірного
автомобіля із власності подружжя до
пред'явлення позову, а отже і
враховувати ринкову вартість майна
станом на момент розгляду справи немає
підстав.

Належним і допустимим доказом про
вартість майна може бути тільки
висновок експерта у призначеній судом
експертизі і згідно ст. 66 ЦПК України
висновок експерта - докладний опис
проведених експертом досліджень,
зроблені у результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання.

Всі інші докази по справі суд
оцінює відповідно до ст. 212 ЦПК України -
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Враховуючи вищенаведене, норми
ЦПК України, суд першої інстанції надав
вірну правову оцінку представленому
відповідачем висновку про вартість
майна, оскільки експертом визначалася
ціна не конкретного автомобіля, а
ідентичних транспортних засобів, огляд
автомобіля не проводився, технічний
стан не визначався, а відповідно
фактори які впливають на визначення
вартості не враховувалися (а.с. 139).

У висновку вказана середня
ринкова ціна ідентичних транспортних
засобів, без огляду транспортного
засобу, що є припущенням того, що
спірний автомобіль є таким же і вартує
стільки ж, як ідентичні йому
автомобілі, а доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях - ч.4 ст. 60
ЦПК України.

Суд надав вірну правову оцінку
довідці-рахунку від 02.04.2013 року,
оскільки вона містить відомості про
вартість продажу автомобіля, від
вказаної в довідці-рахунку суми
продавцем сплачено відповідні платежі
і апелянтом вказаної суми не
спростовано (а.с. 58).

Критично оцінюються доводи
скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1, що
ОСОБА_5 в порушення вимог ухвали
Тернопільського міськрайонного суду
від 04.03.2014 року, про накладення заборони
на відчуження автомобіля, передав
спірний автомобіль у користування по
дорученню, оскільки дана ухвала
скасована ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 27.05.2014 року
(а.с. 133-135).

Посилання представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_1 на ч.3 ст. 65 СК України та те, що
письмова згода ОСОБА_3 на продаж
автомобіля була відсутня, колегією
суддів оцінюється критично, оскільки
автомобіль був проданий на підставі
довідки-рахунку від 02.04.2013 року, при
укладенні якої письмова згода іншого з
подружжя не вимагається (а.с. 58).

Доводи представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_2, що до поділу підлягає тільки
майно наявне на час розгляду справи, а
вказаний автомобіль був відчужений до
подання ОСОБА_3 позовної заяви і не може
бути предметом поділу, спростовуються
тим, що даний автомобіль був набутий
під час шлюбу, є спільним майном
подружжя і був реалізований після
розірвання шлюбу та у відповідності до
п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду
України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" вартість реалізованого
автомобіля після розірвання шлюбу
враховується при поділі майна
подружжя.

Колегією суддів критично
оцінюються доводи, що судом не
враховано придбання спірного
автомобіля у позику, оскільки ухвалою
Тернопільського міськрайонного суду
від 12.03.2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про розподіл боргових зобов'язань
виділено у самостійне провадження (а.с.
96).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянти повиннні довести
належними доказами обставини, на які
вони посилаються як на підставу для
задоволення їх вимог, що ними зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційних скарг висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 03 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський