Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Лисенко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, 3-я особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та спадкоємицею за законом своєї матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. В процесі оформлення документів на спадщину після смерті ОСОБА_4 вона виявила оригінал дублікату заповіту ОСОБА_3 на своє ім'я. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом їй зарекомендували звернутись до суду, так як нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори було вже видане ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.12.2001 року на 1/2 частину майна померлого ОСОБА_3 Тому вона незаконно була усунута від отримання спадкового майна за заповітом, оскільки вона вчасно не звернулась з заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_4 таємно оформила право на спадщину, а державний нотаріус не перевірив наявність або відсутність заповіту ОСОБА_3

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕІ №157309, виданого 06.12.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за №1-3269, номер спадкової справи 165.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що при видачі свідоцтва про право на спадщину права позивача не були порушені, оскільки ОСОБА_4 як дружина покійного, яка перебувала на його утриманні мала право на обов'язково долю, в зв'язку з чим і було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. На належну частку у спадщині за заповітом, а саме 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 свідоцтво державним нотаріусом не видавалось. Тому просив суд відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, надійшов лист про розгляд справи у відсутність представника.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну його на праві приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

За життя ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив розпорядження щодо належної йому частини квартири АДРЕСА_1 та заповів її ОСОБА_1, що підтверджується копією дублікату заповіту від 17 жовтня 1995 року, посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Антоновою С.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3-3994 (а.с.7).

З 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України.

Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, Цивільний кодекс Української РСР.

Згідно зі ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 529 ЦК Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Таким чином, спадкоємицею першої черги за законом є лише ОСОБА_4 Позивач не є спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3, оскільки покійний був вітчимом ОСОБА_1 Враховуючи, що існує заповіт, то після смерті ОСОБА_3 спадкоємицею його частини квартири по заповіту є ОСОБА_1, але непрацездатна дружина покійного ОСОБА_4 має право на не менше двох третин частки, яка б належала їй при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Отже, ОСОБА_1 з врахуванням обов'язкової частки ОСОБА_4 успадкувала б 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 (1/2 = 6/12 - спадкова маса, одна третина складає 2/12 або ж 1/6). Обов'язкова частка спадщини ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_3 складає 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 (1/2 = 6/12 - спадкова маса, дві третини складає 4/12 або ж 1/3).

З копії спадкової справи № 165 до майна померлого ОСОБА_3, яка почата 01.03.2001 року вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 01 березня 2001 року звернулась ОСОБА_4 (а.с.31-49). ОСОБА_4 06.12.2001 року державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Трапєзніковою З.О. було видано свідоцтво серії АЕІ №157309 про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частину спадкового майна, яке зареєстрованого в реєстрі за №1-3269 (а.с.42).

При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Єдиного реєстру перевіряє наявність або відсутність заповіту, складеного спадкодавцем у порядку, передбаченому Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ (п. 111-1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. №18/5 в редакції, яка діяла на момент видачі свідоцтва про право на спадщину).

Наполягаючи на задоволенні позову позивач та її представник пояснили, що державний нотаріус при видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2001 року не виконав вимогу пункту 111-1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і не перевірив за даними Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ наявність або відсутність заповіту ОСОБА_3, хоча був зобов'язаний та мав можливість провести таку перевірку.

Дані твердження позивача спростовуються копією витягу з Єдиного реєстру заповітів, який міститься в матеріалах спадкової справи (а.с.36 зворот) та який був наданий 06.12.2001 року та надавався в зв'язку із заведенням спадкової справи на запит нотаріуса Трапезнікова З.О. 16-а Київська державна нотаріальна контора.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.9), а тому позивач має право звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки державний нотаріус Трапезнікова З.О. 16-ої Київської державної нотаріальної контори видала ОСОБА_4 свідоцтво серії АЕІ №157309 про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частину спадкового майна (обов'язкова доля). На належну позивачу за заповітом частку квартири, а саме 1/6, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, про що і вказано державним нотаріусом Трапєзніковою З.О. в самому свідоцтві від 06.12.2001 року.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

В судовому засіданні не встановлено, що свідоцтво серії АЕІ №157309 про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/3 частину спадкового майна, яке видане ОСОБА_4 порушує права, свободи чи інтереси ОСОБА_1, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Окремо слід зазначити, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що про існування заповіту ОСОБА_1 дізналась лише 10.03.2013 року, виявивши оригінал дубліката заповіту в документах належних її матері ОСОБА_4 В матеріалах спадкової справи (а.с.40 зворот) міститься копія заяви ОСОБА_1 з тексту якої вбачається, що ОСОБА_1 заявляє про вступ в право на спадщину частини квартири по заповіту її вітчима ОСОБА_3, яка датована 13.02.2001 року. Але суд позбавлений можливості застосувати строк позовної давності, оскільки, стороною відповідача не подавалась відповідна заява, як того вимагає ч. 3 ст. 267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України, ст. ст. 524, 529, 535 ЦК Української РСР, ст.ст. 1, 10, 11, 58, 60, 61, 131, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя