УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гвоздика П.О.,

суддів: Гончара В.П., Євтушенко О.І.,

Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
заочне рішення Демидівського
районного суду Рівненської області від
10 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
вищевказаним позовом та просило
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором у розмірі 65 887
грн 59 коп.

В обґрунтовування вимог банк
посилався на те, що 11 серпня 2005 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 4 067 грн 69 коп. зі сплатою 25,08 %
річних на суму залишку заборгованості
строком до 13 серпня 2007 року.

Відповідач належним чином зобов'язання
за кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим станом на 11 червня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 65
887 грн 59 коп., з яких: 4 067 грн 70 коп. -
заборгованість за кредитом, 20 959 грн 53
коп. - заборгованість за процентами, 40 860
грн 36 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань.

Заочним рішенням Демидівського
районного суду Рівненської області від
10 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 13 листопада 2013 року, в
позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
вказані судові рішення та направити
справу на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що банком пропущено строк
позовної давності для вимоги про
повернення кредиту, та позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
судом незалежно від наявності заяви
сторони у спорі.

Однак з такими висновками судів
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Судами встановлено, що 11 серпня 2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав позичальнику кредит у
розмірі 4 067 грн 69 коп. зі сплатою 25,08 %
річних на суму залишку заборгованості
строком до 13 серпня 2007 року.

ОСОБА_1 належним чином зобов'язання за
кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим станом на 11 червня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 65
887 грн 59 коп., з яких: 4 067 грн 70 коп. -
заборгованість за кредитом, 20 959 грн 53
коп. - заборгованість за процентами, 40 860
грн 36 коп. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 631 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1> загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, а відповідно до вимог ч. 5 ст. 261
ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1> за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1>). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1>).

Цивільний кодекс України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_02_11/pra
vo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується в позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Такий висновок викладений у постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 у справі № 6-126цс13, який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Разом з тим, при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_01_01/pra
vo1/T030435.html?pravo=1>.

У матеріалах справи відсутня заява
ОСОБА_1 про застосування позовної
давності, розгляд справи в суді першої
інстанції проведено у заочному порядку
за відсутності відповідача.

Таким чином, висновок суду про відмову
в позові у зв'язку з застосуванням
позовної давності незалежно від
наявності заяви сторони у спорі щодо
вимог про повернення споживчого
кредиту та без з'ясування причин
пропущення позовної давності є
помилковим.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_03_22/pravo
1/T041618.html?pravo=1> підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Демидівського
районного суду Рівненської області від
10 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Рівненської області
від 13 листопада 2013 року скасувати,
справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик

Судді: В.П. Гончар

О.І. Євтушенко

С.О. Карпенко

М.І. Наумчук