Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом
квартирно-експлуатаційного відділу м.
Вінниці до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в
інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3
та ОСОБА_4, третя особа - Служба у
справах дітей Вінницької міської ради,
про виселення зі службового
приміщення, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 08 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1., ОСОБА_2.,
яка діє в інтересах неповнолітніх
дітей: ОСОБА_3., ОСОБА_3., третя особа -
Служба у справах дітей Вінницької
міської ради, про виселення зі
службового житлового приміщення.

Позивач посилався на те, що
військовослужбовцю ОСОБА_1. 03
листопада 2009 року було видано ордер № 49
на кімнату АДРЕСА_1 на склад сім'ї:
ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3. ОСОБА_3.
Наказом начальника Вінницького
зонального відділу Військової служби
правопорядку від 07 вересня 2011 року № 169
достроково припинено контракт зі
старшим прапорщиком ОСОБА_1. у зв'язку
із звільненням останнього з військової
служби на підставі п. «и» ч. 6 ст. 26
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» (у зв'язку
із систематичним невиконанням умов
контракту військовослужбовцем). На
квартирному обліку осіб, які
потребують поліпшення житлових умов у
Збройних Силах України, ОСОБА_3. та
члени його сім'ї не перебувають. ОСОБА_1.
та ОСОБА_2. було підписано зобов'язання,
згідно з яким останні зобов'язуються
звільнити кімнату у разі звільнення
ОСОБА_1. з військової служби.

Враховуючи вказане, позивач просив
виселити ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
ОСОБА_3. з кімнати АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення та стягнути
судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 16 липня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 08 вересня 2014 року рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 16 липня 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Ухвалено виселити ОСОБА_1.,
ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_3. з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення.

РіРіР

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_2. - АДРЕСА_2., посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що згідно з ордером
від 03 листопада 2009 року ОСОБА_1. та його
сім'ї у складі чотирьох осіб надано
право на зайняття кімнати АДРЕСА_1.

Наказом начальника Вінницького
зонального відділу Військової служби
правопорядку від 07 вересня 2011 року № 169
достроково припинено контракт зі
старшим прапорщиком ОСОБА_1. у зв'язку
із звільненням останнього з військової
служби на підставі п. «и» ч. 6 ст. 26
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу» (за
систематичне невиконання умов
контракту військовослужбовцем).

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 18 квітня 2012
року шлюб між ОСОБА_2. та ОСОБА_1.
розірвано.

На підставі розпорядження начальника
Вінницького гарнізону від 09
листопада 2006 року № 67 про передачу
гуртожитку Військовою частиною А-1231
до квартирно-експлуатаційного відділу
м. Вінниці було передано гуртожиток,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в
будівлі військового містечка № 2 у м.
Вінниці. Гуртожиток ліжкового типу (260
ліжко-місць). 104 ліжко-місця
займають військовослужбовці, які
проживають у кімнатах загального
користування без сімей, 156 місць
займають військовослужбовці, які
проживають в окремих кімнатах з
сім'ями. Гуртожиток нестандартний,
переобладнаний з казарми, яка була
побудована у 1936 році.

Вказану будівлю передано на баланс
квартирно-експлуатаційного відділу
м. Вінниці.

Згідно з листом Вінницького міського
бюро технічної інвентаризації від 08
липня 2014 року № 612 за адресою: АДРЕСА_1 у
м. Вінниці, розташовані нежитлові
будівлі, житлові приміщення в даних
будівлях відсутні.

Згідно з листом Вінницького міського
бюро технічної інвентаризації від 14
липня 2014 року № 625 інвентаризаційна
справа на кімнату АДРЕСА_1 відсутня.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що спірне приміщення розташоване
в будинку АДРЕСА_1, не є службовим
приміщенням, оскільки відсутнє
відповідне рішення виконавчого
комітету районної, міської, районної в
місті ради про включення його до числа
службових, та не визнано житловим, а
тому дійшов висновку про те, що позивач
обрав неправильний спосіб захисту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відповідачі
незаконно поселились у спірне
приміщення, оскільки вказане
приміщення не є житловим, а тому вони
незаконно ним користуються.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Правовідносини сторін регулюються
нормами Житлового кодексу Української
РСР, Законом України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей», Законом України
«Про правовий режим майна у Збройних
Силах України», Порядком забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі -
Порядок), Інструкцією про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Збройних Сил
України та членам їх сімей житлових
приміщень, зареєстрованою у
Міністерстві юстиції України 30 жовтня
2006 року за № 1171/13045 (далі - Інструкція).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
правовий режим майна у Збройних силах
України» військове майно - це державне
майно, закріплене за військовими
частинами, закладами, установами та
організаціями Збройних Сил України. До
військового майна, в тому числі,
належать будинки, споруди.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями на підставах, у порядку і
відповідно до вимог, встановлених
Житловим кодексом Української РСР та
іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім
військовослужбовців строкової
військової служби) та члени їх сімей,
які проживають разом з ними,
забезпечуються службовими жилими
приміщеннями, що повинні відповідати
вимогам житлового законодавства.

У разі відсутності службового жилого
приміщення військовослужбовці
рядового, сержантського і
старшинського складу, які проходять
військову службу за контрактом і не
перебувають у шлюбі, розміщуються
безплатно в спеціально пристосованих
казармах у розташуванні військової
частини, а сімейні - у сімейних
гуртожитках.

Порядок забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
жилими приміщеннями, а також розмір і
порядок виплати військовослужбовцям
грошової компенсації за піднайом
(найом) ними жилих приміщень
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. п. 2, 4, 6 Порядку
військовослужбовці та члени їх сімей
забезпечуються службовими житловими
приміщеннями, що відповідають вимогам
житлового законодавства. З цією метою у
кожній військовій частині формується
фонд службового житла.

У разі відсутності службового
житлового фонду у військовій частині
військовослужбовці рядового,
сержантського і старшинського складу,
які проходять військову службу за
контрактом і не перебувають у шлюбі,
розміщуються безоплатно в спеціально
пристосованих казармах у розташуванні
військової частини, а сімейні - у
сімейних гуртожитках.

Відповідно до п. 5.1 Інструкції
гуртожитки призначені для тимчасового
проживання курсантів (слухачів) і
військовослужбовців рядового,
сержантського, старшинського складу,
які проходять військову службу за
контрактом і перебувають у шлюбі, та
офіцерського складу під час навчання у
військових навчальних закладах МО
України або проходження ними
військової служби.

Під гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї
мети житлові будинки, казарми та інші
будівлі, які мають бути зареєстровані у
виконавчому органі сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад або районній
державній адміністрації.

Центральні органи виконавчої влади,
які здійснюють керівництво Збройними
Силами, іншими утвореними відповідно
до законів України військовими
формуваннями, правоохоронні органи
спеціального призначення та
Держспецтрансслужба, посади в яких
комплектуються військовослужбовцями,
видають нормативно-правові акти з
питань забезпечення
військовослужбовців житлом, а також
щороку визначають обсяги службового
житла і житла, що надається
військовослужбовцям для постійного
проживання (п. 4 Порядку).

Питання, пов'язані із забезпеченням
житлом військовослужбовців,
вирішуються за місцем перебування їх
на обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов (п. 6 Порядку).

Відповідно до п. 21 Порядку при
звільненні з військової служби
військовослужбовець підлягає
виселенню із службового житлового
приміщення з усіма членами сім'ї, якщо
інше не передбачено законодавством.

Згідно з ордером від 03 листопада 2009
року старшому прапорщику ОСОБА_1., сім'я
якого складається з чотирьох осіб,
надано право на зайняття квартири
АДРЕСА_1. Ордер видано для заселення
житлової площі у гуртожитку на
підставі рішення адміністрації нач.
гарнізону від 27 жовтня 2009 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції належним чином не з'ясував,
який статус, з урахуванням ст. 12 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» та п. п. 2, 4 Порядку, має спірне
приміщення та на якій правовій
підставі видано ордер на проживання у
спірному приміщенні; не врахував, що
неправомірність вселення має доводити
позивач (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).
Крім того, суд не надав оцінки та не
врахував наявність реєстрації
відповідачів у гуртожитку з червня 2010
року.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 -
АДРЕСА_2 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 08 вересня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: А.В.
Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська