У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 року м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Журавель
В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 4 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Посилалося на те, що 9 червня 2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»),
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 895/06-034-327,
відповідно до якого останньому були
надані кредитні кошти в розмірі 41 000
доларів США строком до 8 червня 2033 року
зі сплатою 13,50 % річних.

9 червня 2008 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки № 1-895/06-034-327,
відповідно до якого остання поручилась
за належне виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

Також 9 червня 2008 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки № 2-895/06-034-327,
відповідно до якого останній поручився
за належне виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

ОСОБА_3 порушив умови кредитного
договору, у зв'язку з чим станом на 19
листопада 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 72 808 доларів 87
центів США, що еквівалентно за курсом
НБУ 581 961 грн 30 коп., яку позивач просив
стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 4 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Укрсоцбанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 58 903 доларів 23 центів США, що
еквівалентно за курсом НБУ 470 813 грн 52
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 22 липня 2014 року рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 4 квітня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані
судові рішення попередніх інстанцій та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що
позичальник порушив умови договору, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яку необхідно стягнути
з відповідачів в солідарному порядку.

Проте повністю з такими висновками
судів попередніх інстанцій погодитись
не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 9 червня 2008 року
між АКБ СР «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 895/06-034-327,
відповідно до якого останньому були
надані кредитні кошти в розмірі 41 000
доларів США строком до 8 червня 2033 року
зі сплатою 13,50 % річних.

9 червня 2008 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки № 1-895/06-034-327,
відповідно до якого остання поручилась
за належне виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

Також 9 червня 2008 року між АКБ СР
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був
укладений договір поруки № 2-895/06-034-327,
відповідно до якого останній поручився
за належне виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

ОСОБА_3 порушив умови кредитного
договору, у зв'язку з чим станом на 19
листопада 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 72 808 доларів 87
центів США.

Однак, задовольняючи частково позовні
вимоги, суди виходили з розрахунку,
виключивши з нього нараховані платежі
поза межами позовної давності, тобто до
10 листопада 2010 року.

Разом з тим відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.
ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Як встановлено судом, представник
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в
судовому засіданні заявляв клопотання
про застосування спливу позовної
давності.

Останній черговий щомісячний платіж
був здійснений ОСОБА_3 10 листопада 2008
року, а останній платіж зі сплати
відсотків - 13 лютого 2009 року. З позовом
до суду позивач звернувся 27 грудня 2013
року, тобто з пропуском позовної
давності, але судом не надано оцінки
вказаним фактам.

Крім того, суди не взяли до уваги, що між
банком та поручителями ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 були укладені два окремих
договори поруки, а тому позичальник
відповідає за невиконання основного
зобов'язання в солідарному порядку
окремо з кожним поручителем за різними
окремими договорами поруки.

Відповідно до ст. 541 ЦК України
визначено, що солідарний обов'язок або
солідарна вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі
солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає
можливість встановлення поруки щодо
виконання одного й того ж зобов'язання
одночасно з боку декількох осіб. Однак
така порука виникає лише на підставі її
спільного надання у формі укладення
одного договору декількома
поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та
лише у випадку укладення одного
договору декількома поручителями
(спільна порука) поручителі
відповідають перед кредитором
солідарно з боржником та солідарно між
собою.

Враховуючи, що на забезпечення одного і
того ж зобов'язання укладено декілька
договорів поруки, а тому ч. 3 ст. 554 ЦК
України не застосовується, оскільки
поручителі не несуть у такому разі
солідарної відповідальності між собою,
а тому не можна вважати поруку їхньою
спільною відповідальністю.

За таких обставин кредитор має право
пред'явити вимогу до кожного з
поручителів на підставі відповідного
договору.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, колегія суддів дійшла
висновку, що судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 4 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 22 липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель
Ю.Г. Іваненко