Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 17 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ
«Родовід Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог
позивач вказував про те, що
03 жовтня 2007 року між ПАТ «Родовід Банк»
і ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 14 039,60 доларів США для
придбання транспортного засобу з
кінцевим терміном повернення коштів до
03 жовтня 2014 року та зі сплатою
процентів за користування кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не виконує
своїх зобов'язань за кредитним
договором, у зв'язку із чим виникла
заборгованість, ПАТ «Родовід Банк»
просило стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за кредитом у
розмірі 7 310,82 доларів США, проценти за
користування кредитом у розмірі 3 362,56
доларів США, комісію в розмірі 11 190 грн 17
коп., пеню за прострочення сплати
кредиту в розмірі 273 587 грн 77 коп. та 3 797
грн 27 коп. - 3 % річних на підставі ст. 625
ЦК України.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 17 червня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк»
заборгованість за кредитним договором
від 03 жовтня 2007 року в розмірі 10 673, 38
доларів США та 114 987 грн 44 коп., 3 797 грн 27
коп. - 3 % річних та 3 441 грн сплаченого
судового збору, а в решті вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в позові відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що в зв'язку із порушенням відповідачем
умов кредитного договору, утворилася
заборгованість перед ПАТ Родовід
Банк»», яка підлягає стягненню з
ОСОБА_4 на користь позивача; строк
позовної давності не пропущено,
оскільки кредитним договором
визначено строк виконання зобов'язання
до 03 жовтня 2014 року, а тому її
перебіг розпочинається з цієї дати;
розмір пені підлягає зменшенню до 100
тис. грн, оскільки значно перевищує
розмір заборгованості за кредитним
договором.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи встановлено, що 03
жовтня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством «Родовід
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Родовід Банк», і ОСОБА_4 укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 14 039,60 доларів США
для придбання транспортного засобу з
кінцевим терміном повернення
кредитних коштів не пізніше 03 жовтня 2014
року та зі сплатою процентів за
користування кредитом.

Згідно з п. п. 3.1, 3.3 зазначеного
кредитного договору позичальник
зобов'язався: починаючи з місяця,
наступного за місяцем, в який укладений
цей договір, щомісяця до 10 числа
(включно) кожного календарного місяця,
частково погашати заборгованість за
кредитним договором згідно з додатком
№ 1 до цього договору на рахунок,
указаний у п. 1.3 цього договору, шляхом
внесення коштів готівкою чи
перерахування їх зі свого поточного
рахунку; сплачувати банку нараховані
проценти за користування кредитом
щомісяця до 10 числа (включно) кожного
календарного місяця, наступного за
звітним, а також 03 жовтня 2014 року або в
день повного дострокового погашення
заборгованості за кредитом. Датою
сплати заборгованості за процентами є
день зарахування коштів на рахунок,
вказаний у п. 1.6 цього договору.

За порушення строків повернення
кредиту чи сплати процентів
позичальник зобов'язався сплачувати
банку за кожен день пеню в розмірі
0,5 % від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки (п. 3.9
спірного договору).

Пунктами 5.2, 5.3 даного кредитного
договору передбачено право банку у
разі недотримання позичальником умов
цього договору вимагати дострокового
його розірвання, повернення одержаного
кредиту, сплати нарахованих за ним
процентів, відшкодування збитків,
заподіяних банку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
позичальником умов цього договору.

Додатковою угодою від 25 листопада 2008
року до спірного кредитного договору
було збільшено процентну ставку за
кредитним договором до 11 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
03 жовтня 2007 року між сторонами
укладений договір застави
транспортного засобу - автомобіля
«Шевроле Авео» від 03 жовтня 2007 року.

Також встановлено, що зобов'язання за
кредитним договором позивач виконав,
надавши ОСОБА_4 кредитні кошти в
повному обсязі, що підтверджується
заявою на видачу готівки від 03 жовтня
2007 року.

Однак відповідач взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором не
виконує, в результаті чого утворилася
заборгованість перед ПАТ «Родовід
Банк».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти
(ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до повного погашення
позичальником заборгованості за
кредитами та процентами за
користування ними (п. 7.6), кінцевий строк
повернення кредиту - до 03 жовтня 2014 року
(п. п. 1.1, 3.2), так і строки виконання
зобов'язань із щомісячним погашенням
платежів - щомісяця до 10 числа включно
кожного календарного місяця для
основної заборгованості (п. 3.1) і для
процентів за користування кредитом (п.
3.3).

Тобто, сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню у
строк до 03 жовтня 2014 року.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.
Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено,
що спеціальна позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки, умовами кредитного договору,
зокрема п. п. 3.1, 3.3 визначено, що
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) у розмірі та в
строки, визначені договором, і щомісяця
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також сплатити пеню за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування ним, тобто
передбачені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
до 10 числа кожного місяця, а процентів -
кожного 10 числа (включно) кожного
календарного місяця, наступного за
звітним, у рахунок якого вносяться
кошти, то початок перебігу позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Отже, у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежа.

У зв'язку з наведеним висновок суду про
початок перебігу позовної давності з 03
жовтня 2014 року (визначена судом кінцева
дата виконання зобов'язання) та
відсутність підстав для застосування
позовної давності до вимог банку про
стягнення заборгованих на час
звернення до суду платежів є
неправильним.

При цьому, місцевим судом не
встановлено коли ОСОБА_4 перестав
виконувати щомісячні зобов'язання з
погашення кредиту та процентів за
користування кредитом.

Крім того, не визначено у рішенні факт
дотримання чи спливу позовної давності
за заявленими вимогами банку щодо пені
за порушення умов кредитного договору,
не перевірено коли згідно з умовами
кредитного договору виникло право в
ПАТ «Родовід Банк» вимагати сплати
відповідачем неустойки, а вирішуючи
питання про зменшення її розміру
згідно із положенням ч. 3 ст. 551 ЦК
України, суд першої інстанції не
врахував, що вказана норма підлягає
застосуванню з урахуванням
визначеного ст. 258 ЦК
України скороченого (спеціального)
строку позовної давності в один рік та
не вказав чи визначений ним розмір пені
в сумі 100 тис. грн в межах строку
спеціальної давності, чи не перевищує
вказана сума розмір збитків чи є інші
обставини, які мають істотне значення
та для її зменшення, не перевірив
обґрунтованість заяви ОСОБА_4 щодо
зменшення суми пені до 1 000 грн та
відхиляючи доводи відповідача в цій
частині, не мотивував свого висновку
про те, чи може зазначений ним розмір
пені вважатися явно заниженим або чому
неустойка не може бути стягнута з нього
нижче ніж 100 тис. грн.

Також, стягуючи із ОСОБА_4 3 797 грн 27 коп.
за порушення грошового зобов'язання,
місцевий суд не врахував того, що
положення ч. 2 ст. 625 ЦК
України застосовуються та кредитор має
право на отримання трьох процентів
річних від простроченої суми в тому
випадку, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом,
однак умовами укладеного між сторонами
03 жовтня 2007 року кредитного договору
визначено розмір процентів за
користування кредитним коштами, в
зв'язку із чим безпідставно застосував
вказане положення до спірних
правовідносин.

Крім того, суд першої інстанції залишив
не перевіреними доводи відповідача про
те, чи реалізувало ПАТ «Родовід Банк»
предмет застави за вказаним кредитним
договором, що має істотне значення при
визначенні суми заборгованості
відповідача за кредитним договором.

Апеляційний суд на зазначені порушення
вимог процесуального законодавства
уваги не звернув та залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами при вирішені
цієї справи порушення норм
процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи, тому
судові рішення повинні бути скасовані,
а справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 02
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 17
червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко