ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"19" серпня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
не з'явилася;

відповідач
не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про
визнання його таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач
є колишнім чоловіком її дочки. ОСОБА_2
не проживає в даній квартирі більше
року, сплату за комунальні послуги не
здійснює та в добровільному порядку не
бажає зніматися з реєстрації. В своїх
позовних вимогах позивач просила суд
визнати ОСОБА_2, зареєстрованого за
вказаною вище адресою, таким, що
втратив право користування жилим.

Ухвалою суду від 10 червня 2014 року
відкрито провадження у даній справі та
її розгляд призначено до судового
засідання.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, однак подала до суду заяву
про розгляд справи у її відсутність, у
заяві позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просила суд їх
задовольнити та проти ухвалення
заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
будь-яких клопотань від нього не
надходило.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169,
стст. 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України (далі по тексту - ЦПК
України), оскільки позивач не
заперечувала проти заочного розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 21 квітня 2008 року.

Відповідно до довідки ЖЕД №223 за формою
№ 3 від 11.04.2014 року в даній квартирі
зареєстровано п'ять осіб: ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Проте, ОСОБА_2 в даній квартирі не
проживає близько двох років. Дані
обставини встановлено рішенням
Дарницького районного суду м. Києві від
02 квітня 2014 року, яким розірвано шлюб
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, та яке набрало
законної сили, а тому дані обставини не
підлягають доказуванню, оскільки
відповідно до ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України (далі по тексту - ЦК
України) правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. А ч. 1 ст.
317 цього Кодексу встановлено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 401 ЦК України
встановлено, що право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Тобто, між сторонами виникли
правовідносини щодо права
користування чужим майном (сервітут), в
яких позивач є власником майна, а
відповідач особою, яка користується
сервітутом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України
сервітут припиняється у разі
припинення обставини, яка була
підставою для встановлення сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи,
право користування квартирою
позивачем було надано ОСОБА_2 в зв'язку
з укладенням шлюбу з її дочкою ОСОБА_4
Однак, даний шлюб 02.04.2014 року
розірваний.

Таким чином, обставини, які були
підставою для встановлення сервітуту
припинились, в зв'язку з чим позивач, як
власник майна, вправі ставити питання
про припинення сервітуту шляхом
визнання відповідача таким, що втратив
право користування спірним майном.

Повно та всебічно дослідивши обставини
справи, оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 316, 319, 401, 406 ЦК України, стст. 57, 60, 88,
169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2)
судовий збір у сумі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.