АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

02.04.2014 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача, як солідарного боржника за договором поруки № 490085323 від 01.09.2008, заборгованість за кредитним договором № 490085323 від 01.09.2008 в розмірі 1913942,46 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 28066,29 доларів 29 центів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 269 456,03 грн., за відсотками - 805,64 доларів США, що еквівалентно 142144, 51 грн.; пеня - 590431,95 доларів США, що еквівалентно 5668560,02 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2014 позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа Банк» 681056 грн. 57 коп. - заборгованості за кредитним договором та 3654 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 684710 (шістсот вісімдесят чотири тисячі сімсот десять) грн. 57 коп.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про порушення судом норм матеріального права, зокрема апелянт вважає, що суд не з'ясував всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, не врахував положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно яких є підстави вважати, що договір поруки припинений, так як строк виконання основного зобов'язання визначений сторонами 01.09.2011. На підставі викладеного, апелянт просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову задоволенні позову.

Справа № 753/6334/14
№ апеляційного провадження 22-ц/796/10674/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належними чином, що підтверджується повідомленнями про вручення, причини неявки суду не повідомили, тому, в порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України їх нявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 01.09.2008 був укладений кредитний договір № 490085323 щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 30000 доларів США, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 01.09.2011, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів та з оплатою 18% річних (а.с .6,7,8,9,11,12,14).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 01.09.2008 між ЗАТ «Альфа Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 490085323-П, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов'язалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, в строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (а.с. 10).

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Кредитним договором, а також договором поруки була встановлена дата остаточного повернення кредиту - 01.09.2011.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 01.09.2011, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно позовної заяви заборгованість заявлена станом на 17.03.2014 у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, а з розрахунку заборгованості вбачається, що останній черговий платіж був здійснений боржником 09.12.2008.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 13.02.2013 у справі № 6-3цс13, від 29.01.2014 у справі № 6-155цс13, від 24.09.2014 у справі № 6-106цс14.

Крім того, у Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-53цс14 Верховний Суду України зробив наступні висновки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

В силу ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З матеріалів даної справи вбачається, що вимога кредитора направлена поручителю 18.03.2014, а звернення до суду датоване 02.04.2014 згідно штампу поштового відділення, при цьому останній черговий платіж був здійснений боржником 09.12.2008, тобто початком перебігу шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя є 01.01.2009 (дата здійснення чергового платежу, який не був здійснений боржником), відповідно закінчення цього строку припадає на 01.07.2009. А отже порука за договором № 490085323 від 01.09.2008 є припиненою і підстав для стягнення з відповідача на корить позивача суми заборгованості як з солідарного боржника за зобов'язаннями за кредитним договором № 490085323 від 01.09.2008 не вбачається.

Наведене не враховано судом першої інстанції, хоча в заяві про перегляд заочного рішення відповідачем наголошувалось на припиненні поруки в зв'язку зі спливом строку пред'явлення вимоги кредитором. А отже має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного вище колегія суддів приходить до висновку , що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2014 - скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: