АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8454/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гречко Ю. В. Доповідач - Красвітна
Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Михайловської С.Ю., Пономарь З.М.

Безверхому О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_6 на рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 серпня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання права власності на 1/2 частину
спільно нажитого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивачка звернулась до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що з відповідачем вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1993
року, рішенням суду від 13 травня 2011 року
шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають
двох синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу
сторони придбали житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням суду від 26 лютого 2014 року
будинок між сторонами був поділений
кожному по 1/2 його частині. Також за час
шлюбу розпорядженням №185-р від 24
квітня 2002 року відповідачу була
передана земельна ділянка для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва площею 6,480 га, розташована
на території Миролюбівської сільської
ради Синельниківського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується Державним актом на
право приватної власності на землю.
Посилаючись на те, що зазначена
земельна ділянка також є об'єктом права
спільної сумісної подружжя, згідно з
вимогами ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України,
позивачка просила суд визнати за нею
право власності на 1/2 частину
вищезазначеної земельної ділянки.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.
З ОСОБА_6 стягнуто на користь держави
судовий збір в розмірі 458 грн. 15 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про
час та місце слухання даної справи
апеляційним судом учасники процесу
повідомлені належним чином у
відповідності до вимог ст. 76 ЦПК
України, що стверджується відповідними
поштовими повідомленнями про вручення
повісток. Так, ОСОБА_6 отримала повістку
26.09.2014 року.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення, виходячи з
наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що з 12
червня 1993 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 травня 2011 року, що
стверджується письмовими матеріалами
справи (а.с. 5, 8, 9).

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю від 30.08.2002
року, на підставі розпорядження
Синельниківської районної державної
адміністрації №185-р від 24.04.2002 року,
відповідачу ОСОБА_7 на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 6.480 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(пай №681), яка розташована на території
Миролюбівської сільської ради (а.с. 10).

Набуття відповідачем права
власності на спірну земельну ділянку
пов»язане з його членством у КСП та
проведенням паювання, що стверджується
письмовими матеріалами справи та
визнано сторонами (а.с. 32).

Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання чинності відповідними актами;
акт цивільного законодавства не має
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Законом України від 11 січня 2011 р. N 2913-VI
"Про внесення зміни до статті 61
Сімейного кодексу України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя", що набрав чинності
8 лютого 2011 р., ст. 61 Сімейного кодексу
України (далі - СК України) доповнено
частиною п'ятою, якою передбачено, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

Уразі якщо спірні правовідносини
виникла до набрання чинності СК, вони
регулюються нормами Кодексу про шлюб
та сім»ю, за змістом яких приватизована
земельна ділянка не є спільним майном
подружжя, а отримана громадянином у
власність шляхом здійснення свого
права на приватизацію.

Виходячи з викладеного, приймаючи до
уваги, що зазначена вище земельна
ділянка (для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва)
набута відповідачем у власність в
порядку паювання у 2002 році, місцевий
суд дійшов правильного висновку, що
спірне нерухоме майно не є спільною
сумісною власністю подружжя та законно
відмовив у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Посилання апелянта на положення ч. 5 ст.
61 СК України є безпідставними, оскільки
ця норма не існувала на час
виникнення спірних правовідносин, а
зворотньої дії у часі вона не має.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, приймаючи до уваги
правильне застосування районним судом
вимог ст. 88 ЦПК, колегія дійшла
висновку, що оскаржуване судове
рішення ухвалено у відповідності з
вимогами закону, тому підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь