27.08.2014 Справа № 756/3071/14-ц
Номер справи 756/3071/14-ц
Номер провадження 2/756/2179/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року
Оболонський районний суд міста Києва

в складі: головуючого - судді
- Яценко Н.О.

при секретарі
- Литвиненко І.М.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ПАТ «Омега Банк», ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», ТОВ «Кредитні
ініціативи» про визнання договорів
факторингу недійсними в частині
передачі права грошової вимоги,
визнання договорів про передачу прав
за іпотечним договором недійсним в
частині передачі прав за іпотечним
договором, -

В С Т А Н О
В И В :

В лютому 2014 року позивач через свого
представника звернувся до суду з
позовом до ПАТ «Сведбанк», ТОВ
«Факториногова компанія «Вектор Плюс»
про визнання недійсним договору
факторингу та договору про передачу
прав за іпотечним договором. В ході
розгляду справи було проведено заміну
відповідача ПАТ «Сведбанк» на
правонаступника ПАТ «Омега Банк» та
залучено співвідповідача ТОВ
«Кредитні ініціативи».

В обгрунтування позову зазначає, що
25.12.2007 року між позивачем та ВАТ
«Сведбанк», яке виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
укладено кредитний договір № 2631/1207/45-011
на купівлю житлової нерухомості.
Кредит було забезпечено іпотекою, а
саме було підписано іпотечний договір
№ 2631/1207/45-011-Z-1 від 25.12.2007 року, за умовами
якого позивач передав в іпотеку
належне йому на праві приватної
власності житлову квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

21.12.2012 року позивач отримав
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги, в якому зазначено про
те, що ПАТ «Сведбанк» відступило право
вимоги за Кредитним договором ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012
року. Даним договором передбачено
також передачу прав по всіх
забезпеченнях зобов'язань боржників.

Позивач вважає, що укладанням ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» договору
факторингу № 15 від 28.11.2012 року було
порушено його пррава, як споживача
фінансових послуг з наступних підстав.

Договори факторингу стосуються лише
юридичних осіб або осіб - суб'єктів
господарювання, підприємців. Позивач
не займається підприємницькою
діяльністю, не є та не був суб'єктом
господарювання, і кредитний договір
було укладено позивачем, як фізичною
особою.

Договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року
було укладено з порушенням
Розпорядження ДКРРФП № 231 від 03.04.2009
року, тому даний договір може бути
визнано недійсним на підставі ст.ст. 203,
215 ЦК України.

У разі визнання договору факторингу
недійсним, має бути визнаний недійсним
і похідний договір - договір про
передачу прав за іпотечним договором
на підставі ст. 203, 215 ЦК України.

Враховуючи вище викладене позивач
просив суд визнати договір факторингу
№ 15 від 28.11.2012 року, укладений між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» недійсним в
частині передачі права грошової вимоги
до ОСОБА_1 за кредитним договором №
2631/1207/45-011. Визнати договір про передачу
прав за іпотечним договором від 28.11.2012
року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» недійсним в частині передачі
прав за іпотечним договором №
2631/1207/45-011-Z-1, укладеним з ОСОБА_1

В ході розгляду справи позивач уточнив
позовні вимоги та просив суд визнати
договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року,
укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
недійсним в частині передачі права
грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним
договором № 2631/1207/45-011. Визнати договір
про передачу прав за іпотечним
договором від 28.11.2012 року, укладений між
ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» недійсним в
частині передачі прав за іпотечним
договором № 2631/1207/45-011-Z-1, укладеним з
ОСОБА_1 Визнати договір факторингу від
28.11.2012 року, укладений між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» недійсним
в частині передачі права грошової
вимоги до ОСОБА_1 за кредитним
договором № 2631/1207/45-011. Визнати договір
про передачу прав за іпотечним
договором від 28.11.2012 року, укладений між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
недійсним в частині передачі прав за
іпотечним договором № 2631/1207/45-011-Z-1,
укладеним з ОСОБА_1 Зазначає, що вимоги
клієнта до боржника, пов'язані з
отриманням від боржника будь-яких
робіт, послуг або інших благ в
натуральній формі, не можуть бути
предметом відступлення за договором
факторингу. ТОВ «Кредитні ініціативи»
звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на належну
позивачу квартиру посилаючись, як на
підставу законності своїх позовних
вимог, крім вищевказаного договору
факторингу 2, на договір про передачу
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» прав вимоги за
іпотечними договорами, які визначені
договором факторингу, укладеним 28.11.2012
року між ними, який нотаріально
посвідчений 28.11.2012 року. Проте, на
момент укладення цього договору ТОВ
«ФК Вектор Плюс» іпотекодержателем не
було, а тому вважає, що договір
факторингу 2 суперечить положенням ст.
1078 ЦК України та відповідно до ст. 228 ЦК
України він є нікчемним, оскільки
порушує публічний порядок.

Також зазначив, що укладенням
договору факторингу № 15 від 28.12.2012 року
було порушено право позивача, як
споживача фінансових послуг та
укладено з порушенням розпорядження
ДКРРФП № 231 від 03.04.2009 року. Вразі
визнання недійсними договорів
факторингу, має бути визнано
недійсними і похідні договори - про
передачу прав за іпотечним договором
на підставі ст.203 та 215 ЦК України .

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд позов
задовольнити.

Представник ПАТ «Омега Банк» в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував та пояснив суду
наступне.

24.05.2013 року ПАТ «Сведбанк» змінило своє
найменування на ПАТ «Омега Банк».

25.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № 2631/1207/45-011,
відповідно до якого банк надав
позивачу кредит у розмірі 74 000, 00
доларів США, з процентною ставкою 11.90 %
річних за користування кредитом зі
строком кредитування до 25.12.2037 року
включно.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» було укладено договір факторингу
№ 15, згідно умов якого банк відступив
фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить банку на
підставі документації, а фактор шляхом
надання фінансової послуги банку
набуває права вимоги такої
заборговнаості від боржників та
передає банку за плату грошові кошти в
розпорядження в розмірі, що становлять
ціну продажу та в порядку
передбаченому даним договором. Таким
чином, ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» набув право вимоги до
позивача за кредитним договором №
2631/1207/45-011 та іпотечним договором №
2631/1207/45-011-Z-1 від 25.12.2007 року.

Кредитним договором № 2631/1207/45-011 ніяких
обмежень на відступлення права
грошової вимоги не встановлено. Таким
чином, отримання первісним кредитором
згоди боржника на укладання договору
факторингу, передачу документів, які
підтверджують дійсність, виникнення і
наявність прав грошової вимоги нормами
ст.ст. 516-517, 1077-1086 ЦК України не
передбачено.

Єдиним аргументом позивача є посилання
на невідповідність договору
факторингу п. 2, п. 1 Розпорядження
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України № 231 від
03.04.2009 року «Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг» з приводу цього представник
відповідача зазначає, що законодавець
не виключає безпосередньо фізичних
осіб з переліку осіб, що беруть участь у
фінансовій операції факторингу.

Таким чином, договір факторингу від
28.11.2012 року відповідає вимогам Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» та главі 73 ЦК
України.

Між відповідачами був укладений
договір факторингу, відповідно до
якого право вимоги за кредитним
договором та іпотечним договором від
25.12.2007 року перейшло до ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс».
Договір про передачу прав за іпотечним
договором № 2631/1207/45-011-Z-1 від 25.12.2007 року
між сторонами не укладався, тому вимоги
щодо визнання його недійсним є
безпідставними.

Також представник відповідача
зазначив, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів в
обгрунтування позову, порушення своїх
прав та інтересів укладеннями вище
зазначеного договору № 15 від 28.11.2012
року, тому позов не підлягає
задоволенню.

Представник «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлялися судом належним
чином та своєчасно, причини своєї
неявки суду не повідомив.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи»
в судове засідання не з'явилася, подала
заперечення проти позову та вважає
позов необгрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно укладених договір відбулося
відступлення права вимоги за Кредитним
договором № 2631/1207/45-011 від 25.12.2007 року та
іпотечним договором № 2631/1207/45-011-Z-1 від
25.12.2007 року, що було укладено на користь
ТОВ «Кредитні Ініціативи».

Постановою Київського Апеляційного
Адміністративного суду України від
20.08.2013 року п. 1 Розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України № 231 від
03.04.2009 року «Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг» визнано не чинним та таким, що
не відповідає правовому акту вищої
юридичної сили.

06.02.2014 року Національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг своїм
Розпорядженням № 352 від 06.02.2014 року п. 1
розпорядження Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 03.04.2009 року № 323 «Про
віднесення операцій з фінансовими
активами до фінансових послуг»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23.04.2009 року за № 373/16389
виключила.

29.10.2013 року Оболонським районним судом
м. Києва позовні вимоги ТОВ «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
задоволено в повному обсязі.

17.12.2013 року апеляційна інстанція
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 29.10.2013 року змінила лише в
частині початкової ціни об'єкту
іпотеки.

Стосовно посилань представника
позивача на те, що у ТОВ «Кредитні
ініціативи» відсутня ліцензія на
здійснення операцій з валютними
цінностями, а тому ТОВ «Кредитні
Ініціативи» не мало права укладати
договір факторингу представник
відповідача зазначила, що ліцензія на
здійснення операцій з валютними
цінностями необхідна при укладенні
кредитного валютного договору, а в
даному випадку між ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні Ініціативи» було укладено
договір фактрингу, а тому ТОВ «Кредитні
Ініціативи» ліцензія на здійснення
операцій з валютними цінностями не
потрібна, оскільки законодавством
України передбачено необхідність
наявності даної ліцензії саме при
укладенні валютного кердитного
договору.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази по справі
суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.12.2007 року між позивачем та ВАТ
«Сведбанк», яке виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
укладено кредитний договір № 2631/1207/45-011
на купівлю житлової нерухомості в
розмірі 74 000, 00 доларів США, з процентною
ставкою 11.90 % річних за користування
кредитом зі строком кредитування до
25.12.2037 року включно.

Кредит було забезпечено іпотекою, а
саме було підписано іпотечний договір
№ 2631/1207/45-011-Z-1 від 25.12.2007 року, за умовами
якого позивач передав в іпотеку
належне йому на праві приватної
власності житлову квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк», яке в свою чергу виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» було укладено договір факторингу
№ 15, згідно умов якого банк відступив
фактору свої права вимоги
заборговнаості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить банку на
підставі документації, а фактор шляхом
надання фінансової послуги банку
набуває права вимоги такої
заборговнаості від боржників та
передає банку за плату грошові кошти в
розпорядження в розмірі, що становлять
ціну продажу та в порядку
передбаченому даним договором.

За змістом положень ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Разом з тим, 28.11.2012 року між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні Ініціативи» укладено
договір факторингу.

Відповідно до умов п. 2.1 цього договору
Клієнт відступає Фактору свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених з боржниками,
зазначених у реєстрі заборгованості
боржників та у переліку кредитних
договорів і договорів забезпечення,
право на вимогу якої належить Клієнту
на підставі документації, а Фактор
шляхом надання фінансової послуги
Клієнту набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає Банку за плату грошові кошти в
розпорядження у розмірі, що становлять
ціну продажу та в порядку,
передбаченому даним договором.

За умовами п. 2.2 договору факторингу з
моменту відступлення Клієнтом Фактору
прав вимоги заборгованостей від
боржників, усі гарантії надані
боржниками щодо заборгованостей
стають дійсними для Фактора та
вважаються наданими Фактору. Разом з
правами вимоги до Фактора переходять
всі пов'язані з ними права, зокрема,
права грошової вимоги щодо нарахованих
і несплачених боржниками процентів,
комісій, штрафних санкцій та інших
обов'язкових платежів, у тому числі тих,
які можуть виникнути в майбутньому.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

У ст. 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором. Зобов'язання фактора за
договором факторингу може передбачати
надання клієнтові послуг, пов'язаних із
грошовою вимогою, право якої він
відступає.

За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуга та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» факторинг
вважається фінансовою послугою.

У ч. 5 ст. 5 цього Закону встановлено, що
фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
та цього Закону. Фінансова установа, що
надає послуги з факторингу, може
надавати послуги, спрямовані на
одержання коштів від боржника.

Будь-яких обмежень та застережень щодо
особи боржника (юридична чи фізична
особа) при відступлені права грошової
вимоги при укладенні договорів
факторингу ЦК України, який має вищу
юридичну силу не містить.

Твердження позивача про те, що договір
факторингу може укладатися лише
стосовно боржників, які є суб'єктами
господарювання, на вимогах закону не
ґрунтуються.

Відповідно до вимог ст. 1080 ЦК України
договір факторингу є дійсним незалежно
від наявності домовленості між
клієнтом та боржником про заборону
відступлення права грошової вимоги або
його обмеження.

Суд вважає, що позивачем не надано,
жодного доказу того, що договір
укладений між юридичними особами ТОВ
"Факторинговій компанії "Вектор плюс"
та ПАТ «Сведбанк», а також договір
факторингу укладений між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» порушують
його права або інтереси.

При укладенні Договорів факторингу
відповідачами було додержано вимоги
чинного законодавства України,
зокрема, щодо форми та змісту укладання
Договору факторингу, а також не було
порушено положень ст. 1077 ЦК України, а
тому суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 516, 517, 1077, 1080 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212,
213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Оболонський районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя :