АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/4905/13-ц
Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/107/К/14
Категорія № 27 ( І )
Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді : Грищенко Н.М.,

суддів : Братіщевої Л.А,, Турік В.П.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від 14
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу
за договором позики ,-

В С
Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 30.06.2010 року вона
позичила відповідачу ОСОБА_5 50000 грн. На
підтвердження укладеного договору
позики відповідач написала їй
розписку, де зобов'язувалася повернути
борг в строк до 01.07.2011 року, з умовою
виплати 10% щомісячно від суми боргу. 12
липня 2010 року позивач знову позичила
відповідачу ОСОБА_5 20000 грн., на
підтвердження чого відповідач
написала розписку, де зобов'язалась
повернути борг в строк до 12.07.2011 року, з
умовою виплати 10% щомісячно від суми
боргу.

Однак до теперішнього
часу відповідач ОСОБА_5 борг не
повернула, у зв'язку з чим позивач
просила суд стягнути з відповідача
борг в розмірі 70000,00 грн. та проценти за
користування коштами в розмірі 84000,00
гривень, 3% річних від простроченої суми
- 9240,00 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від
14 листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
70000 грн. боргу, 4200 грн.- 3% річних від
простроченої суми та 742 грн. в рахунок
сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі
позивач ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних
вимог.

Зокрема вважає, що суд не
звернув уваги, що вимоги про
отримання 10 % за користування
грошовими коштами обумовлені в
розписці, тому відповідно до ст..1048
ЦК України підлягають
задоволенню.Крім того, судом не
враховано положення ст..625 ЦК України,
згідно якої відповідач повинен
сплатити позивачу 3%.

Перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено що відповідач
ОСОБА_5 згідно розписок від 30
червня 2010 року та від 12 липня 2011 року
взяла в борг у ОСОБА_3 50 000 грн. та
20 000 грн., відповідно, зі строком
повернення коштів 12 липня 2011 року(
а.с.27,28)

Вирішуючи справу, суд
першої інстанції керувався ст.ст.
610, 625, 1047,1050 ЦК України та дійшов
висновку, що між сторонами склалися
правовідносини за договором позики ,
наявність підстав для часткового
задоволення позовних вимог,
стягнення з відповідача суми
позики 70 000 грн., та 3% річних за
користування коштами 4200 грн..

Колегія суддів,
погоджується із висновками суду
першої інстанції з огляду на
наступне.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 1049 ЦК
України позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Тобто зобов'язання
позичальника припиняються належним
виконанням і з цього часу боржник є
особою, яка повністю виконала свої
боргові зобов'язання, про що також
зазначено й в ст. 599 ЦК України.

Зі змісту норм ЦК України, які
регулюють спірні правовідносини,
витікає, що на іншу сторону договору -
позикодавця покладається обов'язок при
поверненні позики видати
позичальникові розписку про
отримання предмета позики (чи його
частини) або повернути йому борговий
документ (ст. 545 ЦК України).

За ч.1 ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої
якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України
договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа,- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має
право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлено розмір
процентів , їх розмір визначається
на рівні облікової ставки
Національного банку України.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

У зв'язку із чим, правильність рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог судом
апеляційної інстанції не
переглядається.

Як убачається з тексту розписки
датованої 12 липня 2011 року строк
повернення коштів зазначено 12 липня
2011 року. Зв'язку із тим, що розписка
не має застережень, щодо правильності
написання дати повернення коштів, а
висновки суду не можуть ґрунтуватися
на припущеннях, визначити період
користування грошовими коштами в
сумі 20000 грн., за який підлягає
нарахування відсотків неможливо,
дата отримання коштів співпадає
із датою їх повернення.( а.с 27).

Що стосується нарахування
відсотків за користування грошовими
коштами за розпискою від 30 червня 2010
року в сумі 50 000 грн., колегія
суддів погоджується із висновком
суду першої інстанції про
відсутність законних підстав для їх
стягнення, у зв'язку із чим доводи
апеляційної скарги представника
позивача в цій частині не
заслуговують на увагу.

Пунктом 5 розділу VІІІ «Прикінцевих
положень» Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
передбачено, що до приведення
законодавства у відповідність із цим
законом Закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому закону, якщо інше не
передбачено цим законом.

Відповідно до положень зазначеного
закону надання коштів (грошових) у
позику є фінансовою послугою (п.6 ст.4
закону); фінансова послуга надається з
метою отримання прибутку, різновидом
якого є проценти ( п. 5 ч.1ст. 1 закону).
Фінансові послуги надаються
фінансовими установами, а також
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, якщо це
прямо передбачено законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Заочне рішення Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу від
14 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: