УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, та зняття з
реєстрації, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 05
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 28
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, та зняття з реєстрації.

В позовній заяві зазначала, що
зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1
разом із чоловіком ОСОБА_8 та дітьми -
ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11

Також вказувала, що у спірному житлі
зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
її неповнолітні діти - ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, які з 2002 року в зазначеній
квартирі не проживають, просила
визнати відповідачів такими,
що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 28
квітня 2014 року, позов задоволено
частково. Визнано ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_13, ОСОБА_12 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1, а в решті вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід
держави 107 грн 30 коп. судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7
просять судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення по суті вимог,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд, з висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13,
ОСОБА_12 не проживають у спірній
квартирі понад терміни, встановлені
законом.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ордера від 05 липня 1979 року
ОСОБА_5 із сім'єю у складі чотирьох
чоловік - ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_15 вселилися до квартири АДРЕСА_1.

Сторони зареєстровані у спірній
квартирі.

Разом із цим місцевим судом
встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_7
разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_13,
ОСОБА_12 не проживають у спірній
квартирі, а проживають у квартирі
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР
при тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ним зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду
України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985
року № 2 «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування Житлового
кодексу України» (зі змінами та
доповненнями), у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно
з'ясувати причини відсутності
відповідача понад встановлений строк.
В разі їх поважності (перебування у
відрядження, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Проте всупереч вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, вирішуючи питання про
визнання ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_13,
ОСОБА_12 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, суди
зазначені вимоги закону та роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України не
врахували, а встановивши факт
відсутності відповідачів у спірній
квартирі понад 6 місяців, причини їх
непроживання та залишення спірної
жилої площі не з'ясували, обставин
чинення їм перешкод у користуванні
квартирою зі сторони позивачки не
перевіряли, оскільки в матеріалах
справи міститься судове рішення за
позовом відповідачів до позивачки про
усунення перешкод у користуванні
спірним житловим приміщенням, тобто
вимоги, передбачені ч. 2 ст. 71 ЖК
Української РСР суди не виконали та
обставини збереження жилого
приміщення за відповідачами, як за
тимчасово відсутніми громадянами не
перевірили, хоча вони мають суттєве
значення для правильного розгляду
справи.

За таких обставин ухвалені в справі
судові рішення підлягають скасуванню з
підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 05
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 28
квітня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко В.І. Журавель