Справа № 370/695/14 Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/4824/14 Доповідач у 2 інстанції Гуль
РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,

суддів Антоненко В.І,
Касьяненко Л.І.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним
позовом посилаючись на те, 13.03.2013 року
біля с. Сосновка Макарівського району
Київської області перебуваючи за
кермом автомобіля Ваз-2106 відповідач
здійснив наїзд на позивача завдавши
легких тілесних ушкоджень чим завдав
моральної шкоди у розмірі 10000 грн. При
цьому визнавши таке правопорушення
11.04.2013 року відповідач написав
розписку, в якій зобов'язався до 30.05.2013
року оплатити позивачу і матеріальну
шкоду в розмірі 3500 грн. Це шкода завдана
витратами під час перебування в
лікарні, купівлю ліків.

За вказаних обставин позивач просила
позов задовольнити і стягнути на її
користь завдану матеріальну та
моральну шкоду.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, а також порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до постанови про закриття
виконавчого провадження від 29.03.2013
року, кримінальне провадження за
фактом ДТП, внаслідок якого ОСОБА_4
спричинено ОСОБА_3 тілесні ушкодження,
закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК
України за відсутності в діянні складу
кримінального правопорушення.

Враховуючи, що в діях відповідача по
факту ДТП відсутній склад
кримінального правопорушення, доказів
тому, що відповідача було притягнуто до
адміністративної відповідальності
позивачем не надано, за цих обставин
суд відмовив у задоволенні позову
вважаючи, що в діях ОСОБА_4 і завданою
матеріальною шкодою відсутній
безпосередній причинний зв'язок та
відсутня вина зазначеної особи тому і
завдання матеріальної шкоди не
доведено.

Враховуючи, що моральна шкода є
похідною від вимог, в задоволенні яких
суд відмовив і в цій частині суд
відмовив у задоволенні вимог.

Такий висновок суду не повністю
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

13.03.2013 року біля с. Сосновка
Макарівського району Київської
області перебуваючи за кермом
автомобіля Ваз-2106 відповідач здійснив
наїзд на позивача.

Повідомлення про даний факт внесено до
ЄРДР за № 0000509 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК
України.

Вказана норма передбачає
відповідальність за порушення правил
дорожнього руху або експлуатації
транспортного особою, яка керує
транспортним засобом, що спричинило
потерпілому середньої тяжкості
тілесне ушкодження.

Під час здійснення кримінального
провадження було встановлено, що
згідно довідки Фастівської ЦРЛ від
13.03.2013 року у ОСОБА_3 виявлено тілесні
ушкодження у вигляді забою, гематоми
лівого стегна, гомілки, садини шкіри.

Від госпіталізації ОСОБА_3
відмовилася.

В зв'язку з тим, що завдані ОСОБА_3
тілесні ушкодження є легкої форми і не
відносяться до тілесних ушкоджень
середньої тяжкості вказане
кримінальне провадження було закрито
за відсутності в діянні ОСОБА_4 складу
кримінального правопорушення,
передбаченого саме ст. 286 ч. 1 КК України.

Протокол про вчинення
адміністративного правопорушення за
фактом здійснення ДТП правоохоронними
органами не складався. Відповідно, до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_4 за цим фактом не притягувався,
проте саме факт наїзду автомобілем, за
кермом якого був останній, ОСОБА_3
підтверджується постановою СВ
Фастівського МВ ГУ МВС України від
29.03.2013 року, якою закрито кримінальне
провадження № 0000509.

Таким чином встановлено, що шкода
завдана здоров'ю ОСОБА_3 внаслідок
наїзду автомобілем, за кермом якого був
ОСОБА_4 тобто завдана джерелом
підвищеної небезпеки діяльністю якого
він здійснював.

Згідно ст. 1187 цього Кодексу
передбачено, що особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоду було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Умислу ОСОБА_3, а також підстав для
звільнення внаслідок непереборної
сили для звільнення від
відповідальності ОСОБА_4, судом не
встановлено.

За таких обставин ОСОБА_4 має нести
відповідальність за статтями 1166, 1168 ЦК
України, нормами яких передбачено
відшкодування моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я.

Враховуючи характер правовідносин,
ступінь ушкодження здоров'я ОСОБА_3, яка
зазнала легких тілесних ушкоджень у
вигляді забою, гематоми лівого стегна,
гомілки, садини шкіри, внаслідок яких
вона зазнала фізичних страждань,
враховуючи принцип розумності, суд
визначає цей розмір у 1000 грн.

Таким чином в цій частині рішення суду
підлягає скасуванню.

В іншій частині, в частині застосування
норм, передбачених ст. 1195 ЦК України
позов не підлягає задоволенню,
оскільки позивач не довела ні
належними, ні допустимими доказами,
яких у справі не має, про те, що вона
втратила чи зменшила професійну
працездатність, що вона потребує
додаткових витрат на лікування, тощо.

Єдиними документально підтвердженими
даними щодо завданої матеріальної
шкоди є лише квитанція (а.с. 60), проте
остання в собі не містить відомостей
про те, що така квитанція має
приналежність до вказаних подій.

Враховуючи вищевикладене не може бути
підставою для відшкодування шкоди і
представлена розписка, оскільки така
розписка не містить в собі, яка саме
матеріальна шкода була завдана та
даних, яки б підтверджували розмір
такої шкоди.

За таких обставин в цій частині не може
бути скасоване правильне по суті
рішення, оскільки якщо відповідно до
ст. 60 ЦПК України у разі, якщо позивач не
доведе тих обставин, на які
посилається, як на підставу для
задоволення своїх вимог (в даному
випадку відшкодування матеріальної
шкоди), це є самостійною підставою для
відмови у задоволенні вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 16 червня 2014 року
скасувати в частині відмови стягнення
моральної шкоди та ухвалити нове
рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: