АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/9875/14
інстанції - Лазаренко В.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів
- Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі
- Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
ухвалу Солом»янського районного суду
м. Києва від 3 липня 2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на дії
та бездіяльність старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби ГригорянОлени
Грайровни, начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві КантеміраВасиля Івановича,
заінтересована особа Київський
слідчий ізолятор,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3»янського районного суду
м. Києва від 3 липня 2014 року відмовлено у
задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на дії та бездіяльність
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Григорян Олени Грайровни та
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м.Києві Кантеміра
Василя Івановича, заінтересована особа
Київський слідчий ізолятор /а.с.137-142/.

Вважаючи, що указана ухвала
винесена з недотриманням вимог чинного
законодавства, заявники ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному
порядку.

Колегія суддів дійшла висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду зі скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ч.3 ст.210 ЦПК України якщо ухвала
має силу виконавчого документа і
підлягає виконанн за правилами,
встановленими для виконання судових
рішень, така ухвала оформлюється з
урахуванням вимог, встановлених
Законом України «Про виконавче
провадження».

Як слідує з матеріалів справи, в
ході розгляду цивільної справи за
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на дії
та бездіяльність начальника відділу
ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій
Богдана Ігоровича та державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у
м.Києві Полісмак Олександра
Олександровича, ухвалою
Солом»янського районного суду м.Києва
від 23.12.2013 року задоволено заяву ОСОБА_1
про забезпечення доказів шляхом
витребування з Київського слідчого
ізолятора, як доказ, оригінал журналу
вхідної кореспонденції Київського
слідчого ізолятора за серпень 2012
року/а.с.83-84/.

Відповідно до ст.17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом, до
яких, зокрема, віднесеноухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах тасправах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Між тим, постановою від 7.02.2014
року старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві Григорян Олени Грайровни
відмовлено у прийнятті до провадження
зазначеної ухвали Солом»янського
районного суду м.Києва від 23.12.2013 року
про забезпечення доказів, з посиланням,
зокрема, на те, що виконання спірної
ухвали, відповідно до ч.2 ст.21 Закону
України «Про виконавче провадження» не
перебуває в підвідомчості відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві.

Крім того, як зазначено в постанові від
7.02.2014 року, пред»явлений до виконання
виконавчий документ не містить
необхідних реквізитів, що є
обов»язковими, відповідно до п.п.3.5,6 ч.1
ст.18 та ч.3 ст.18 зазначеного Закону /а.с.4/.

Так, державний виконавець послався на
відсутність у виконавчому документі
дати набрання законної ухвалою від
3.12.2013 року, на відсутність повного
найменування учасників виконавчого
процесу, ідентифікаційний код
боржника та ідентифікаційний номер
стягувача посадовою особою із
зазначенням її прізвища та ініціалів
/а.с.85/.

Вважаючи зазначену постанову
незаконною, на думку скаржників,
начальник ВПВР УДВС ГУЮ у м.Києві
Кантермір В.І. протиправно допустив
бездіяльність, підписавши супровідний
лист від 7.02.2014 року до копії цієї
постанови.

Оскаржуючи дії та бездіяльність
зазначених працівників ВПВР УДВС ГУЮ у
м.Києві скаржники ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 звернулись в порядку ст.ст.383-387
ЦПК України до суду і просили
скасувати спірну постанову від 7.02.2014
року про відмову у прийнятті до
провадження ухвали про забезпечення
доказів, та зобов»язати старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві ГригорянОлену Грайровну
прийняти до провадження ухвалу
Солом»янського районного суду м.Києва
від 23.12.2013 року /а.с.1-3,91-97/.

В ході розгляду указаної скарги, суд
першої інстанції в ухвалі від 3.07.2014
року визнав безпідставним посилання
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві Григорян Олени Грайровни на те,
що виконання спірної ухвали,
відповідно до ч.2 ст.21 Закону України
«Про виконавче провадження» не
перебуває в підвідомчості відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м.Києві.

Відмовляючи у задоволенні
скарги на дії та бездіяльність
працівників державної виконавчої
служби, суд першої інстанції керувався
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження», згідно якої державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі,
зокрема, невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону, якою
врегульовані вимоги до виконавчого
документа.

Згідно ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я прізвище, власне ім'я
та по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування…;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Між тим, посилаючись на указану норму,
як підставу для відмові у відкритті
виконавчого провадження, судом першої
інстанції не дано оцінки доводам
скаржників, що ухвала суду, як
виконавчий документ, має самостійний
процесуальний характер і виноситься у
зв»язку з необхідністю забезпечення
розгляду судової справи, а тому відмова
державного виконавця у прийнятті
ухвали суду про витребування доказів є
неправомірним перешкоджанням
здійсненню правосуддя.

Судом також не з»ясовано питання чи є
відсутність ідентифікаційних даних
учасників виконавчого провадження
підставою для відмови у відкриті
виконавчого провадження, чи наділений
стягувач правом витребовувати
самостійно конфіденційну інформацію
відносно боржника. В той же час, суд не
дав оцінку тому, що державний
виконавець в силу ст.11 Закону Укураїни
«Про виконавче провалдження»
наділений повноваженнями на збір
інформації, у тому числі і
конфіденційної, під час здійснення
виконавчого провадження.

Також, суд першої інстанції не взяв до
уваги, що в резолютивній частині ухвали
Солом»янського районного суду мКиєва
від 23.12.2013 року про забезпечення
доказів зазначено, що оскарження цієї
ухвали не зупиняє її виконання.

Між тим, суд не дав належної оцінки
доводам скаржників відносно того, чи
має в даному випадку правове значення
та обставина, що на копії цієї ухвали,
надісланої для примусового виконання
до державної виконавчої служби
зазначена помітка, що ухвала не набрала
чинності.

Крім того, суд першої інстанції без
належного мотивування погодився з тим,
що державному виконавцю не зрозуміло
хто є тією посадовою особою, що винесла
та підписала ухвалу Солом»янського
районного суду м.Києва від 23.12.2013 року
про витребування доказів.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що, відмовляючи
у задоволенні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на дії та бездіяльність
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Григорян Олени Грайровни та
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м.Києві Кантеміра
Василя Івановича, суд першої інстанції
передчасно погодився з постановою від
7.02.2014 року про відмову у прийнятті до
виконавчого провадження зазначеної
ухвали про забезпечення доказів, а тому
ухвалу належить скасувати, як таку, що
винесена з недотриманням повноти та
об»єктивності розгляду питання, та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції для повторного
вирішення цього питання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скагу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

В ході нового розгляду справи суду
першої інстанції належить врахувати
наведене та винести законне та
обргунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Солом»янського
районного суду м. Києва від 3 липня 2014
року, а справу направити до суду першої
інстанції для повторного вирішення
питання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді