АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7349/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В. В. Доповідач - Петешенкова
М.Ю. Категорія 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів -
Дерев'янка О.Г., Черненкової Л.А.

при секретарі -
Кириченко М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 08 липня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А
Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивач звернувся
з вищезазначеним позовом до суду,
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить домоволодіння
АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній
ділянці площею 510 кв.м., а також лишка 9
кв.м., що належала померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

04 жовтня 2008 року він отримав
претензію від відповідача про
порушення ним державних будівельних
норм при будівництві господарських
будівель, а саме ДБН 79-92, тому просив
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у користуванні власною
земельною ділянкою, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, шляхом відновлення
меж його земельної ділянки, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку та зобов'язати
відповідача відшкодувати йому завдану
матеріальну та моральну шкоду,
вирішити питання про судові витрати в
розмірі 487,20 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2014
року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні
позовних вимог (а.с.51-53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить
оскаржуване рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема питання про те, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, позивач
зареєстрований та мешкає за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
паспорта позивача (а.с.5). ОСОБА_2 є
власником домоволодіння, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яке
розташоване на земельній ділянці
площею 510 кв.м., а також лишка 9 кв.м., що
належала ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину, виданого Першою
дніпропетровською державною
нотаріальною конторою від 23 березня 1979
року за № 1-4650 зареєстрованого
Дніпропетровським інвентарбюро за
№342-68 від 28 березня 1979 року в реєстрі
права власності на нерухоме майно (а.с.
18).

ОСОБА_2 належить земельна ділянка
площею 0,0561 га, згідно Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серія ЯЗ №303564 від 29 травня 2009 року,
виданий на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від 26
листопада 2008 року №262/39.

04 жовтня 2008 року позивач отримав
претензію від відповідача, в якій
зазначалося, що при будівництві
господарських будівель він порушив
норми державних будівельних норм, а
саме - ДБН 79-92 (п. 2.20) «Відстань від межі
суміжної ділянки до стінки жилого
будинку чи господарської споруди слід
приймати не менш ніж 1м».

Відповідно до ст.91 Земельного
кодексу власники земельних ділянок
зобов'язані не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок і
дотримуватись правил добросусідства.

Згідно зі ст.103 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяти встановленню твердих
меж, а також відновленню межових
знаків, коли вони зникли, перемістилися
або стали невиразними.

Частиною 2 ст.90 ЗК України
передбачено, що порушені права
власників земельних ділянок
підлягають відновленню в порядку,
встановленому законом.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано,
а судом не встановлено належних та
достатніх доказів порушення
відповідачем порядку користування
земельною ділянкою та інших прав
позивача.

Для визначення наявності порушень прав
позивача у відповідності до норм
чинного законодавства суд відповідно
до статті 143 ЦПК України може
призначити судову експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Поміж тим, як вбачається з матеріалів
справи, судова експертиза в рамках
розгляду наявної цивільної справи не
проводилась, відповідних клопотань для
її призначення не заявлялось.

Разом з тим колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що Земельний
Кодекс України регулює питання
об'єктів права власності на землю,
обов'язки власників землекористувачів
земельних ділянок та визначає зміст
добросусідства (ст.ст.80, ч.1 ст.91, ч.1 ст.96,
ч.3 ст.103).

Виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян, юридичних осіб, (
ст.158 ЗК).

Органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства.

Лише у разі незгоди власників
землі або землекористувачів з рішенням
органів самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року №7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді справ" роз'яснено, що згідно зі
ст.158 ЗК України суди розглядають
справи за спорами про межі земельних
ділянок, що перебувають у власності чи
користуванні заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування влади з
питань земельних ресурсів.

Власник земельної ділянки має
право вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначаються центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів (ст. 106 ЗК )

Таким чином, вирішуючи даний спір, який
виник між сторонами, суд першої
інстанції в достатньо повному об'ємі
з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи
сторін та дав їм належну правову
оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Доводи, вказані позивачем в
апеляційній скарзі про те, що суд
неповно з'ясував обставини по справі, а
наданим його доказам не надав належної
оцінки, необґрунтовані та зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 08 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова