АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6509/14 Справа № 173/2787/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року м. Дніпропетровськ

10 листопада 2014 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Верхньодніпровського районного суду, Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 22 березня 2006 року на підставі укладеного договору ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_4 своїм підписом у заяві підтвердила згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Договір. ОСОБА_4 допустила порушення умов договору тому станом на 31 серпня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 21688 грн. 52 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, позивач просив суд стягнути зі спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором. До початку розгляду справи по суті позивач надав уточнену позовну заяву за якою просило суд стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 5892 грн. 85 коп. : 4996 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; 615 грн. 39 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 280 грн. 61 коп. - штраф.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року в позові відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів , просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 березня 2006 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (правонаступник - закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_4 був укладений договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 2000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки.

Пунктом 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, передбачено, що якщо протягом 12 місяців з моменту підписання договору, жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Оскільки сторони не надали суду доказів того, що строк дії договору було припинено за ініціативою однієї зі сторін, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що строк дії договору не закінчився.

Умовами договору передбачено, що погашення заборгованості по кредиту мало здійснюватись щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, про що було зазначено в заяві клієнта (а.с.12). Підписуючи заяву, ОСОБА_4, погодилася з Умовами надання банківських послуг та тарифами Банку, які є договором між нею та Банком.

Згідно до вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 6.5 (розділ І) Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов'язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, сплачувати комісію.

ОСОБА_4 порушила договірні зобов`язання, що призвело до виникненя заборгованості, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 становить 5612 грн. 24 коп.: 4996 грн. 85 коп. - заборгованість за кредитом; 615 грн. 39 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Ст.ст. 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Умовами договору передбачена відповідальність за невиконання зобов'язання. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежу за будь-яким грошовим зобов'язанням, передбаченим договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно з розрахунком позивача за порушення строків повернення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору нараховано 280 грн. 61 коп. - штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується актовим записом про смерть № 8 (а.с.36), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.37) та свідоцтвом про смерть (а.с.73).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 25 грудня 2013 року (а.с.47,51).

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

До спадкоємців після смерті ОСОБА_4 перейшли всі права та обов'язки, що належали їй на момент смерті, в тому числі обов'язки перед кредиторами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Встановивши дійсні обставини по справі, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вимоги кредитора до спадкоємців є правомірними у випадку, якщо вони пред'явлені до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від дня настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, або ж протягом шести місяців від дня коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, про що було надано відповідну заяву державному нотаріусу (а.с.68). У зв'язку з цим суд обгрунтовано відмовив в позові оскільки він не прийняв спадщину.

Що стосується відповідача ОСОБА_3, то він прийняв спадщину після смерті матері в порядку ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки на час відкриття спадщини був неповнолітнім.

Судом встановлено, що позивач не знав про відкриття спадщини, тому мав право пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_4 протягом року від дня настання строку вимоги.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" пред'явило вимогу до спадкоємця боржника, ОСОБА_3 в березні 2014 року, звернувшись до суду з відповідним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що до державного нотаріуса з вимогами до спадкоємців кредитор не звертався.

Відповідно до умов договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_4, строком вимоги суд правильно вважав строк, зі спливом якого, кредитор має право вимагати від позичальника повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_4 востаннє отримала готівку (суму кредиту) 231 грн. 75 коп. 27 вересня 2008 року (а.с.112). Останнє погашення кредиту відбулося 26 вересня 2008 року у розмірі 349 грн. 88 коп. (а.с.112). З цього часу ОСОБА_4 заборгованість не сплачувала та кредитними коштами не користувалась, тому право вимоги до ОСОБА_4 виникло після спливу місячного строку від дня отримання грошових коштів, тобто після несплати чергового щомісячного платежу за кредитом- 28 жовтня 2008 року. За таких обставин суд першої інстанції правильно вважав, що саме несплата чергового щомісячного платежу є порушенням зобов'язання з боку відповідача, що також підтверджується випискою з особового рахунку, згідно з якою виникнення заборгованості пов'язується саме з невнесенням поточного щомісячного платежу.

Таким чином днем настання строку вимоги за договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_4 суд обгрунтовано вважав 28 жовтня 2008 року.

З вимогами до ОСОБА_4 банк звернувся лише в жовтні 2013 року, а до спадкоємців боржника - в березні 2014 року.

Висновок суду, що Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" пропущено річний строк для пред'явлення вимог до спадкоємців після смерті ОСОБА_4 є правильним.

Згідно з ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції правильно вважав позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 необґрунтованими та відмовив у їх задоволенні.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 1281 ЦК України річний строк застосовується у тому випадку, коли кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини. У цьому випадку обчислення строку, протягом якого кредитор має право пред'явити вимоги до спадкоємців, обчислюється не з дня відкриття спадщини, а з моменту настання строку вимоги.

Крім того, відповідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України вимоги кредитора підлягають задоволенню лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину, що відкрилася після смерті боржника.

Позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів відносно вартості майна, одержаного у спадщину, що відкрилася після смерті боржника.

Інші доводи скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, їх доводи перевірені і їм надана належна оцінка, справа розглянута у межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд вважає , що рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відмовити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду, Дніпропетровської області від 2 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Макаров М.О.