Справа № 209/4804/14-ц
Провадження № 2/209/1753/14
РІШЕННЯ

іменем України

"18" вересня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді
Багбая Є.Д.

при секретарі
Кукса О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Дніпродзержинської міської ради
«Дорожник» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до КП ДМР «Дорожник» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та компенсації за
несвоєчасний розрахунок при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування позову вказує,
що працював на посаді головного
інженера в КП ДМР «Дорожник» з 10 лютого
2011 року по 26 травня 2014 року, звідки був
звільнений за ст. 40 КЗпП України за
скороченням штату. В порушення вимог
законодавства позивачу протягом
декількох місяців не виплачувалася
заробітна плата, крім того при
звільнені позивача йому в порушення
вимог закону було невиплачено
заборгованість по заробітній платі.
Позивач просить стягнути з відповідача
на його користь заборгованість по
заробітній платі 21600 гривень 40 копійок,
також просить зобов'язати виплатити
відповідача середній заробіток за
затримку кінцевого розрахунку з 26
травня 2014 року по 18 вересня 2014 року в
розмірі 22444 гривні 80 копійок та
моральну шкоду внаслідок невиплати
заробітної плати в розмірі 20000 гривень.

Позивач в судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутності, уточнений
позов підтримав повністю, просить
задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача надала
письмові заперечення проти позову /а.с.
29-31/, згідно яких позов визнала
частково, в частині необхідності
виплати заборгованості по заробітній
платі яка була йому нарахована та
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки. Також заперечує проти
стягнення моральної шкоди оскільки
вважає вимоги позивача
необґрунтованими та не доведеними.

Судом досліджені докази по
справі:

Досліджені письмові докази по справі
шляхом оголошення їх у судовому
засіданні:

- копія паспорту позивача /а.с. 4/, згідно
якої підтверджується місце проживання
позивача;

- накази /а.с. 8-9/, згідно яких
підтверджується період роботи
позивача у відповідача;

- копія трудової книжки позивача /а.с.
10-11/, згідно якої підтверджується що
позивач працював у відповідача з 10
лютого 2011 року по 26 травня 2014 року,
звідки був звільнений за ст. 40 КЗпП
України за скороченням штату;

- довідкою про заборгованість із
заробітної плати /а.с. 12/, згідно якої
підтверджується розмір
заборгованості;

- кредитні виписки /а.с. 13-20/, згідно яких
підтверджується необхідність позивача
та його сім'ї на сплату кредитів;

- рішення комісії по трудових спорах,
посвідчення про примусове виконання
рішення КТС, постанова про відкриття
виконавчого провадження /а.с. 32-34/,
згідно яких підтверджується винесення
рішення КТС про стягнення частини
заборгованості по зарплаті та
примусове виконання цього рішення;

- довідкою /а.с. 37/, згідно яких
підтверджується розмір середньоденної
заробітної плати позивача;

- розрахунки відрахованого єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове зв'язок державне
соціальне страхування, таблиці з
нарахування ЄСВ /48-128/, згідно яких
підтверджується нарахування ЄСВ
відповідачем;

В судовому засіданні встановлено:

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді
начальника гаражу в КП ДМР «Дорожник» з
10 лютого 2011 року по 26 травня 2014 року,
звідки був звільнений за ст. 40 КЗпП
України за скороченням штату. В
порушення вимог законодавства
позивачу протягом декількох місяців не
виплачувалася заробітна плата, крім
того при звільнені позивача йому в
порушення вимог закону було не
виплачено заборгованість по
заробітній платі, яка становить 21600
гривень 40 копійок. Заборгованість не
виплачена до теперішнього часу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України
Заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

В разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України В разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то
розмір відшкодування за час затримки
визначає орган, який виносить рішення
по суті спору.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного суду України №13 від 24.12.1999
року Установивши при розгляді справи
про стягнення заробітної плати у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Згідно ст. 43 Конституції України
Кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на
яку вільно погоджується. Право на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Згідно з вимогами ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає:

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший
спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається

судом залежно від характеру
правопорушення, глибини фізичних та
душевних страждань, погіршення
здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 6 від 27
березня 1992 року „Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди „ розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України N 4 від 31
березня 1995 року „Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди„ суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін, показань свідків, письмових
доказів...

Проаналізувавши об'єктивні дані,
що вищевикладені в судовому рішенні,
засновані на представлених сторонами й
досліджених судом доказах, суд вважає
за можливе задовольнити позов
частково. Сторонами не заперечувався
факт наявності заборгованості по
виплаті заробітної плати, яка
становить згідно наданих сторонами
письмових доказів 21600,40 гривень. Суд
вважає, за необхідне стягнути
вищезазначену суму заборгованості,
оскільки вона не заперечується
відповідачем та підтверджена доказами
по справі.

Також підтверджена невиплата позивачу
вищезазначеної суми в день звільнення,
тобто наявне порушення вимоги ст. 116
КЗпП України, що визнається
представником відповідача по справі.
Враховуючи вимоги ст. 116, 117 КзПП України
суд вважає вимоги позивача в цій
частині підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.
Позивач просить стягнути середній
заробіток за затримку кінцевого
розрахунку з 26 травня 2014 року по 18
вересня 2014 року, оскільки позивач був
звільнений 26 травня 2014 року, що
підтверджується матеріалами справи, то
розрахунок середнього заробітку
згідно вимог ст. 116, 117 КзПП України
повинен проводитись з цього часу.
Таким чином згідно норм тривалості
робочого часу встановленого
Міністерством праці та соціальної
політики на 2014 роки:

Місяці/роки 2014 рік Кількість робочих
днів в
місяціТравень4Червень19Липень23Серпень2
0Вересень 14Разом:80Середньоденна
заробітна плата становить згідно
наданої довідки 280,56 гривень.
Компенсація повинна становити:
280,56х80=22444,80 гривень середній заробіток
за період затримки.

Крім того, у зв'язку з невиконанням
зобов'язань відповідачем позивач
зазнав певні моральні страждання, що
відтворилися в переживаннях у зв'язку з
порушенням нормального образу життя
позивача, відсутність значної суми
грошей на які позивач розраховував,
відсутності коштів для придбання
харчів, одежі, взуття та предметів
побуту, необхідність позивача шукати
грошей в знайомих, застосовувати
додаткові зусилля для організації
нормального життя, знаходження
позивача в ролі «прохача» коштів які по
закону належать йому, відшкодування
йому шкоди з відповідача в примусовому
порядку. Психологічні загрузки в
зв'язку з систематичним відвідуванням
різних інстанцій, зверненням до суду
які негативно впливають на позивача.
Суд з урахуванням характеру та обсягу
душевних страждань внаслідок
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань тривалий час, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, оцінює моральну шкоду
у 1500 гривень.

Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача згідно вимог
ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП
України, керуючись ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 169
ч.4, 224 ч.1, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Дорожник» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Комунального
підприємства Дніпродзержинської
міської ради «Дорожник» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в сумі 21600 гривень 40 копійок,
середній заробіток за період затримки
в сумі 22444 гривні 80 копійок, моральну
шкоду в сумі 1500 гривень, всього
загальну суму в розмірі 45545 гривень 20
копійок.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України
рішення в частині суми місячного
платежу допустити до негайного
виконання.

Стягнути з Комунального
підприємства «Дорожник» на користь
держави судовий збір в сумі 455 гривень 20
копійок.

Рішення може бути оскаржене
сторонами шляхом подачі апеляційної
скарги до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
Є.Д. Багбая