Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних
справ
УХВАЛА

іменем україни

27 серпня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Гончара В.П.,

Євтушенко О.І.,

Карпенко
С.О.,
Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», поданою
представником - Шулікою Аліною
Володимирівною, на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 7 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_6 у якому просило
звернути стягнення на предмет застави
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 27 березня

2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_6 укладено кредитний договір,
згідно з умовами якого останній
отримав кредит в розмірі 46 500 грн зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 25 березня
2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» взяті на
себе зобовʼ?язання за кредитним
договором виконало, однак відповідач
взятих на себе зобовʼ?язань належним
чином не виконував, в звʼ?язку із чим
станом на 12 липня 2010 року утворилась
заборгованість в розмірі

58 044 грн 31 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

У квітні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із уточненими
позовними вимогами до спадкоємців
померлого

ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
зазначало, що 27 березня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого останній отримав кредит в
розмірі 46 500 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення

25 березня 2013 року. ПАТ КБ «ПриватБанк»
взяті на себе зобовʼ?язання за
кредитним договором виконало, однак
відповідач взятих на себе зобовʼ?язань
належним чином не виконував, у звʼ?язку
із чим станом на

7 квітня 2011 року утворилась
заборгованість в розмірі 74 387 грн 34 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом в розмірі 36 408 грн 57 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом в розмірі

23 844 грн 46 коп., заборгованості з комісії
за користування кредитом в розмірі 1 953
грн, пені за несвоєчасне виконання
зобовʼ?язань за договором в розмірі 12 181
грн 31 коп. Тому позивач просив стягнути
заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 21
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 квітня
2014 року рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» -

Шуліка А.В. просить скасувати
оскаржувані судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами для касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що

27 березня 2006 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір № DNN0AU01960007, згідно з
умовами якого останньому надано кредит
в розмірі 46 500 грн зі сплатою відсотків
за користування кредитом в розмірі 15 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 25 березня 2013 року (а. с. 8-9).

У забезпечення зазначеного договору з
ОСОБА_6 укладено договір застави
автомобіля Daewoo Lanos, 2006 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с.
10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а. с. 35).

Після його смерті із заявами про
прийняття спадщини звернулись: мати
померлого - ОСОБА_3 (а. с. 45), колишня
дружинна померлого

а. с. 64) - ОСОБА_4 у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_7 (а. с. 46) та батько померлого -
ОСОБА_8, який відмовився від прийняття
спадщини на користь ОСОБА_4 (а. с. 47).

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду встановлено. що
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_6 є його батьки
ОСОБА_3, ОСОБА_8 та малолітня донька
померлого

ОСОБА_7 Інших спадкоємців першої черги
не встановлено

а. с. 117-119).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позивачем неправомірно
нараховувалась заборгованість за
процентами, комісією, пенею, штрафами
після смерті боржника, також позивачем
не надано відомості про дійсну
вартість рухомого та нерухомого майна,
належного померлому та одержаного в
спадщину.

Проте погодитись із такими висновками
не можна, тому що суди дійшли їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Висновок суду першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
про те, що ОСОБА_4 не є спадкоємицею
ОСОБА_6, є правильним. Оскільки згідно з
вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказування обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Однак суд першої інстанції не
встановив, а суд апеляційної інстанції
не перевірив, яка заборгованість
існувала у ОСОБА_6 перед кредитодавцем
на момент смерті боржника, хто прийняв
спадщину та яку саме. Не з'ясовано коли
позивач звернувся до спадкоємців із
заявою про стягнення боргу спадкодавця
та чи дотримані ним вимоги ст. 1281 ЦК
України.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені та не перевірені,
неправильно застосовані норми
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», подану
представником Шулікою Аліною
Володимирівною, задовольнити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 21 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді:В.П.
Гончар О.І. Євтушенко С.О. Карпенко М.І.
Наумчук