Кодимський районний суд
________________________________________________________________________
Справа № 503/1616/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 року
м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого - судді Сопільняка
О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кодимі,
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів (аліментів) на
утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Кодимського районного суду Одеської
області з позовом до відповідача
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
(аліментів) на утримання
неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3,
2011 року народження, у розмірі ? частини
місячного доходу (заробітку)
відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримала та пояснила, що
відповідач є батьком її неповнолітньої
доньки ОСОБА_3, 2011 року народження.
Останній місяць сторони разом не
проживають, відповідач їм не допомагає,
тому просила свій позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заявленого позову не
визнав, підтвердивши, що дійсно є
батьком малолітньої ОСОБА_3. З
позивачем ОСОБА_1 тривалий час
перебуває у шлюбі, проживали разом,
займались спільним господарством, мали
спільний сімейний бюджет. Останній
місяць позивач разом з дитиною
проживають окремо, однак він надає
дитині всю необхідну матеріальну
допомогу, зокрема, влітку за власні
кошти здійснив ремонт дитячого садка,
який донька відвідує, повністю оплачує
відвідування дитиною дитячого закладу
та інше. У зв'язку з цим не погоджується
з твердженням позивача про ухилення
від утримання дитини.

Вислухавши пояснення позивача та
відповідача, дослідивши надані
сторонами письмові докази суд вважає
необхідним у задоволенні позову
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України
кожна сторона (зокрема позивач та
відповідач) зобов'язані довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150
і 180 СК України встановлюють для
батьків обов'язок виховувати та
утримувати своїх неповнолітніх дітей
до їх повноліття.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 2010 року і до цього
перебувають у шлюбі, зареєстрованому в
органі ДРАЦС. Від шлюбу мають малолітню
дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_1,
видане 31 травня 2011 року відділом ДРАЦС
Кодимського районного управління
юстиції).

У статті 19 та ч.1,2 ст.27 Конвенції про
права дитини, яка ратифікована
постановою Верховної Ради України
№789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула
чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і
відповідно до ст.9 Конституції України
є складовою національного
законодавства, держави-учасниці, які її
підписали, взяли на себе зобов'язання
вживати усіх необхідних законодавчих
та інших заходів з метою захисту дитини
від неналежного піклування з боку
батьків чи інших осіб. При цьому,
держава визнає право кожної дитини на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав
неповнолітньої дитини при ухиленні
батьків від обов'язку її утримувати є
законодавчо передбачена можливість
судового стягнення коштів на їх
утримання.

Так, згідно зі ст.181 СК України по
рішенню суду кошти на утримання
неповнолітньої дитини (аліменти)
можуть бути присуджені в частині від
доходу (заробітку) платника аліментів
або в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.184 СК України
аліменти у твердій грошовій сумі
визначаються у випадку, коли платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають важливе значення.

Таким чином, за змістом ст.ст.150,180,181 СК
України судовому вирішенню аліментне
зобов'язання батька дитини підлягає у
разі його ухилення від сплати коштів
(аліментів) на утримання цієї дитини чи
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину.

В той же час судом встановлено, що
позивач та відповідач у шлюбі
перебувають з 2010 року, до липня-серпня
місяця 2014 року проживали разом однією
сім»єю, займались спільним
господарством, мали спільний сімейний
бюджет. Разом не проживають лише
останній місяць, причиною чого є
тимчасове непорозуміння. Однак, і
протягом цього часу, відповідач не
відмовляється від утримання дитини,
постійно бачився та спілкування з нею,
на вихідні і святкові дні забирав її до
місця свого проживання, надавав їй
необхідну матеріальну допомогу.

Вказані обставини, а також занадто
короткий проміжок часу окремого
проживання сторін (місяць), не дають
підстав стверджувати про ухилення
відповідачем від утримання своєї
неповнолітньої дитини, відтак позов
ОСОБА_1 подано передчасно.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.213, 215,218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення грошових коштів
(аліментів) на утримання
неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Сопільняк О.М.