АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6708/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Городецький Д. І. Доповідач -
Красвітна Т.П. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

14 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Михайловської
С.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі Безверхому О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керуюча компанія
"КомЕнерго-Новомосковськ" на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 05 червня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керуюча компанія
"КомЕнерго-Новомосковськ" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, відшкодування моральної
шкоди, за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Керуюча компанія
"КомЕнерго-Новомосковськ" до ОСОБА_2 про
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з даним позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Керуюча
компанія «КомЕнерго-Новомосковськ»,
посилаючись на те, що наказом
відповідача №64-к від 24.12.2013 року її
було звільнено 27.08.2013 року на підставі
п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін,
однак відповідач не виплатив
заборгованість із заробітної плати.
Тому позивачка, згідно уточнених
позовних вимог, просила суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 5691,45 грн., середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні, моральну шкоду у розмірі
10000,0 грн.

У травні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Керуюча
компанія «КомЕнерго-Новомосковськ»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення, згідно уточнених
позовних вимог, 12295,70 грн. на підставі
ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, посилаючись на
те, що рішенням Новомосковським
міськрайонний судом Дніпропетровської
області позивачку ОСОБА_2 було
поновлено на посаді паспортиста
сектора по роботі з населенням
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«КомЕнерго-Новомосковськ» з 22 січня 2012
року, стягнто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«КомЕнерго-Новомосковськ» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 22 січня
2012 року по 20 лютого 2013 року в сумі 29043,78
грн., в рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди - 1000,0 грн., а всього -
30043,78 грн. Вказане рішення суду від
20.02.2013 року ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» виконано у
повному обсязі. У зв»язку з тим, що під
час вимушеного прогулу позивачка
перебувала на обліку у службі
зайнятості у якості безробітного, вона
отримала допомогу по безробіттю на
загальну суму 12295,7 грн. На виконання
вимог претензії Державного центру
зайнятості Новомосковського МРЦЗ,
06.08.2013 року ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» сплатив
центру зайнятості 12295,7 грн., які були
отримані позивачкою у якості допомоги
по безробіттю. Посилаючись на те, що
позивачка безпідставно набула 12295,7
грн., ТОВ «Керуюча компанія
«КомЕнерго-Новомосковськ» просило суд
стягнути вказану грошову суму на свою
користь з позивачки за первісним
позовом.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровська
від 05 червня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 задовольнити частково, вирішено
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«КомЕнерго-Новомосковськ» на користь
ОСОБА_2 заборгованість по заробітній
платі при звільненні в сумі 5691,45 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні за період з 27
серпня 2013 року по 05 червня 2014 року в
сумі 21868,86 грн., в рахунок відшкодування
завданої моральної шкоди - 300,0 грн., а
всього - 27860,31 грн. В задоволенні іншої
частини позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено. В задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«КомЕнерго-Новомосковськ» до ОСОБА_2
про стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів відмовлено. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«КомЕнерго-Новомосковськ» на користь
держави судовий збір в сумі 278,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ "Керуюча
компанія "КомЕнерго-Новомосковськ"
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права, у
зв'язку з чим ставить питання про
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні первісних позовних вимог і
задоволення позову ТОВ "Керуюча
компанія "КомЕнерго-Новомосковськ".

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, зважаючи
на положення ст. 303 ЦПК України, і
заявлених позовних вимог, колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваного рішення,
виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується
зібраними у справі доказами, що 20
лютого 2013 року Новомосковським
міськрайонний судом Дніпропетровської
області було винесено рішення у справі
за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Керуюча
компанія «КомЕнерго-Новомосковськ»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання незаконним
та скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди, покладення матеріальної
відповідальності на службову особу,
винну в незаконному звільненні з
роботи. Суд, крім іншого, поновив ОСОБА_2
на посаді паспортиста сектора по
роботі з населенням Товариства з
обмеженою відповідальністю «Керуюча
компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» з 22
січня 2012 року, стягнув з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Керуюча
компанія «КомЕнерго-Новомосковськ» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період з 22
січня 2012 року по 20 лютого 2013 року в сумі
29043,78 грн., в рахунок відшкодування
завданої моральної шкоди - 1000,0 грн., а
всього - 30043,78 грн.

Місцевим судом встановлено, що рішення
суду від 20.02.2013 року ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» виконано у
повному обсязі, що визнано сторонами.

У зв»язку з тим, що під час вимушеного
прогулу позивачка перебувала на обліку
у службі зайнятості у якості
безробітного, вона отримала допомогу
по безробіттю за період з 24.02.2012 року по
17.02.2013 року на загальну суму 12295,7 грн.,
що стверджується довідкою Державного
центру зайнятості Новомосковського
МРЦЗ (а.с. 45).

На виконання вимог претензії
Державного центру зайнятості
Новомосковського МРЦЗ, 06.08.2013 року ТОВ
«КК «КомЕнерго-Новомосковськ» сплатив
центру зайнятості 12295,7 грн., які були
отримані позивачкою у якості допомоги
по безробіттю; викладене стверджується
копією відповідного платіжного
доручення №149 від 06.08.2013 року на а.с. 43.

Судом також встановлено, що наказом
ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ» №52-к
від 11.10.2013 року позивачку 23.08.2013 року
звільнено з роботи з посади
паспортиста на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України, за прогули без поважних
причин.

Наказом ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» №64-к від
24.12.2013 року було змінено наказ №52-к від
11.10.2013 року, ОСОБА_2 звільнено 27.08.2013 року
на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за
згодою сторін; викладене стверджується
наданою відповідачем копією книги
реєстрації наказів по особовому
складу ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» за 2013 рік.

При звільненні відповідач не виплатив
позивачці заборгованість по
заробітній платі у розмірі 5691,45 грн.,
яка складається із заборгованості за
травень 2013 року у розмірі 1237,12 грн.,
червень 2013 року - 2138,10 грн., липень 2013
року - 2316,23 грн. Даний факт
стверджується представленими
відповідачем, в порядку виконання
ухвали апеляційного суду про
витребування доказів, довідками про
наявність заборгованості, відомостями
про нарахування заробітної плати,
розрахунковими листками позивачки.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України
передбачено, що заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором або нормативним
актом роботодавця, погодженим з
виборним органом первинної
профспілкової організації чи іншим
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності таких органів -
представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівнику належним чином оформлену
трудову книжку і провести із ним
розрахунок в терміни передбачені ст. 116
КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх
сум, що належать працівнику від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в статті 117
КЗпП України відшкодування в тому разі,
коли спір вирішено на користь
працівника. Якщо спір вирішено на
користь працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який ухвалює рішення по суті
спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
роз'яснено, що, установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП України
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при непроведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

При частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
повинен відшкодувати заподіяну
моральну шкоду працівнику, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Виходячи з викладеного, надавши
належної оцінки представленим у справі
доказам у їх сукупності, місцевий суд
обгрунтовано встановив факт наявності
та розмір заборгованості підприємства
перед позивачкою по заробітній платі
за травень - липень 2013 року, факт
невиконання роботодавцем з власної
вини вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України,
наявність підстав для застосування
ст.ст. 117, 237-1 КЗпП України та ухвалив
законне рішення про стягнення з
відповідача на користь позивачки
заборгованості по заробітній платі в
сумі 5691,45 грн., середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 27 серпня 2013 року по 05 червня
2014 року в сумі 21868,86 грн. та моральної
шкоди у розмірі 300,0 грн.

Колегія звертає увагу, що факт
наявності заборгованості по
заробітній платі перед позивачкою та
факт непроведення остаточного
розрахунку з нею у день звільнення саме
з вини роботодавця визнано ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ», що
стверджується змістом апеляційної
скарги відповідача, яка підписана
особисто директором ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» ОСОБА_5, де
зазначено, що остаточний розрахунок з
ОСОБА_2 проведено не було у зв»язку із
затримкою виплати заробітної плати
всім працівникам підприємства через
складне фінансове становище, а також у
зв»язку з виплатою Державному центру
зайнятості Новомосковського МРЦЗ 12295,7
грн., які були отримані позивачкою у
якості допомоги по безробіттю під час
її вимушеного прогулу (а.с. 96 - 97).

Сама по собі відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності за нездійснення
остаточного розрахунку при звільнення
працівника, а факт перерахування
Державному центру зайнятості
Новомосковського МРЦЗ певної грошової
суми не є підставою для невиплати
позивачці нарахованої заробітної
плати.

Крім того, колегія приймає до уваги
покази позивачки в судовому засіданні
в суді апеляційної інстанції, яка
зазначила, що у день звільнення - 27.08.2013
року - перебувала за місцем роботи, але
трудову книжку і розрахунок отримати
не змогла через відмову працівників
відповідача видати трудову книжку і
здійснити розрахунок без
розпорядження директора, який був
відсутній на робочому місці. Дані факти
не спростовані відповідачем та
підтверджуються наступними доказами:
наказом ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» №64-к від
24.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_2
звільнено саме 27.08.2013 року на підставі
п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін;
книгою обліку руху трудових книжок і
вкладників до них працівників ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ», відповідно
до якої позивачка отримала свою
трудову книжку лише 24.12.2013 року.

Згідно наданих відповідачем копій
журналу вхідної кореспонденції,
журналу реєстрації відповідей на
заяви, пропозиції і скарги громадян, - з
серпня 2013 року позивачка багаторазово
зверталась до відповідача у письмовій
формі з вимогами про проведення
розрахунку та видачу трудової книжки.
Роботодавець на звернення позивачки
реагував пропозиціями з»явитись на
робоче місце для пояснення причин
відсутності на роботі (листи за №395 від
04.09.2013 року, №94 від 10.10.2013 року),
викликами на засідання профкому (листи
від 04.09.2013 року, №465 від 11.10.2013 року),
обіцянкою дослідити питання щодо
невиплати позивачці заробітної плати
за три місяці (лист за №88 від 03.09.2013
року). У газеті «Новомосковська правда»
за 30.11.2013 року відповідач опублікував
оголошення про те, що ОСОБА_2 необхідно
з»явитись до ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» для
отримання трудової книжки і розрахунку
після звільнення протягом одного тижня
з дати публікації даного оголошення. У
листі за №128 від 20.12.2013 року відповідач
ТОВ «КК «КомЕнерго-Новомосковськ»
повідомив про наявність згоди на
узгодження «порядку та дати
звільнення» позивачки.

Разом з тим, судом встановлено, що у
день отримання позивачкою трудової
книжки - 24.12.2013 року, після пред»явлення
даного позову до суду у лютому 2014 року
та до цього часу відповідач, без
поважних причин, не виплатив позивачці
заборгованість із заробітної плати.

Місцевий суд, зважаючи на відсутність
позовної вимоги про стягнення
заборгованості по заробітній платі за
серпень 2013 року, правильно встановив
розмір заборгованості, правильно
розрахував середньоденну заробітну
плату позивачки та дійшов
обґрунтованого висновку про
необхідність стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з часу
звільнення по день ухвалення
оскаржуваного рішення.

Посилання апелянта, що період
нарахування середнього заробітку в
порядку ст. 117 КЗпП України повинен
починатись не раніше дати видання
останнього наказу про звільнення
позивачки (24.12.2013 року) не може бути
прийнятий до уваги судом, оскільки
обов»язок провести повний розрахунок з
працівником у роботодавця виник з часу
звільнення позивачки, а не з дати
видання наказу про звільнення. Крім
того, колегія звертає увагу, що дата
звільнення позивачки була визначена за
домовленістю сторін, тобто відповідач
визнав факт припинення трудових
відносин з позивачкою саме 27.08.2013 року.

Приймаючи до уваги, що позовна вимога
про стягнення заборгованості із
заробітної плати задоволена у повному
обсязі, враховуючи розмір цієї
заборгованості, яка суттєво перевищує
середньомісячну заробітну плату
позивачки, зважаючи на тривалий період
затримки розрахунку при звільненні,
колегія не вбачає підстав для
зменшення розміру середньої
заробітної плати, стягнутої місцевим
судом в порядку ст. 117 КЗпП України.

Крім того, місцевий суд, встановивши, що
порушення відповідачем трудових прав
позивачки стало джерелом її
переживань, втрати нормальних життєвих
зв»язків, з урахуванням вимог
розумності, справедливості та
характеру, глибини моральних
страждань, дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з відповідача
на користь позивачки моральної шкоди у
необхідному та достатньому розмірі -
300,0 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ
КК «КомЕнерго-Новомосковськ» про
стягнення з ОСОБА_2 12295,7 грн. в порядку
ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, місцевий суд
дійшов правильного висновку про
необгрунтованість даних позовних
вимог, оскільки факту безпідставного
отримання ОСОБА_2 вказаної грошової
суми не встановлено. Середній
заробіток за час вимушеного прогулу
позивачці було виплачено ТОВ «КК
«КомЕнерго-Новомосковськ» в порядку
виконання судового рішення від 20
лютого 2013 року, а 12295,7 грн. були
правомірно отримані позивачкою у
якості допомоги по безробіттю.

Колегія звертає увагу, що рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 05 червня
2014 року в частині відмови позивачці за
первісним позовом у задоволенні її
позовних вимог в апеляційному порядку
не оскаржене, тому суд апеляційної
інстанції розглядає дану справу у
межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, розглянувши справу у межах
заявлених позовних вимог та змісту
доводів апеляційної скарги, враховуючи
положення ст. 303 ЦПК України, правильне
застосування вимог ст. 88 ЦПК України,
колегія дійшла висновку, що
оскаржуване рішення підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Керуюча
компанія "КомЕнерго-Новомосковськ" -
відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, протягом двадцяти днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Т.П.Красвітна

Судді
С.Ю.Михайловська

З.М.Пономарь