АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
07 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою Горбенка
Костянтина Олеговича в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Ерде Банк» на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 19 травня 2014
року у цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Ерде Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Деснянський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби у м. Києві, про
примусове виселення зі зняттям з
реєстраційного обліку,
У січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Ерде Банк» ( далі по тексту
ПАТ «Ерде Банк») звернулось до суду з
позовом про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3
з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх
реєстраційного обліку за зазначеною
В обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що 08.11.2010 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого Банк надав кредит з
максимальними лімітом 906 000 грн. з
терміном остаточного повернення
кредиту 07.11.2011 року включно, із сплатою
20% річних за користування кредитом.
Додатковою угодою, термін остаточного
повернення кредиту було продовжено до
06.11.2012 року включно. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між Банком та ОСОБА_2 був
укладений іпотечний договір,
відповідно до якого Банк прийняв від
іпотекодавця в іпотеку нерухоме майно:
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 46.60 кв.м. У зв'язку із
порушенням ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
щодо повернення кредиту та сплати
процентів, ПАТ «Ерде Банк» скористався
належним йому правом та звернув
стягнення на предмет іпотеки, шляхом
переходу права власності до
іпотекодержателя. Відповідачі до
теперішнього часу проживають у спірній
квартирі, право власності на яку було
зареєстровано у встановленому чинним
законодавством порядку за банком.
Вимогу позивача про звільнення
житлового приміщення у добровільному
порядку не виконують, у зв'язку із чим
позивач звернувся до суду із вказаним
Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 19 травня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Ерде Банк»
відмовлено.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/8950/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Сенюта В.О.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Не погодившись із таким рішенням
суду, Горбенко К.О. в інтересах ПАТ
«Ерде Банк» подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просив скасувати рішення суду
першої інстанціїта ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що частиною 3 статті 212 ЦК
України встановлено, що якщо настанню
обставини недобросовісно
перешкоджала сторона, якій це
невигідно, обставина вважається такою,
що настала. Вимоги про виселення були
направлені відповідачам за адресою
реєстрації: АДРЕСА_1, яка згідно
положень закону є адресою для
офіційного листування з ними. З огляду
на положення частини 5 статті 74 ЦПК
України та з урахуванням положень
частини 1 статті 8 ЦК України (аналогія
закону) вимоги були вручені
відповідачам належним чином.
Відповідно до роз'яснень, які містяться
в листі Вищого Господарського Суду
України від 29.04.2013 за № 01-06/767/2013 та з
урахуванням положень частини 2 статті 8
ЦК України (аналогія права) не
з'явлення відповідачів на поштове
відділення для отримання поштової
кореспонденції не дає підстав вважати
вимоги про виселення не врученими.
Тобто, недобросовісним перешкоджанням
з боку відповідачів є неотримання ними
поштової кореспонденції, направленої
на адресу реєстрації.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_2
заперечували проти апеляційної скарги,
вважали, що спір судом вирішено
правильно.

В судове засідання представники ПАТ
«Ерде Банк» та Деснянського РВ ГУ ДМС
у м. Києві, ОСОБА_3 не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про що свідчать
зворотні повідомлення про вручення
поштових відправлень, третя особа
просила проводити апеляційній
розгляду у відсутності свого
представника. За таких підстав колегія
суддів вважала за можливе розглядати
справу у відсутність осіб, що не
з'явились в суд апеляційної інстанції,
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом 08.11.2010 року між ПАТ
«Ерде Банк» та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 59-КЛ, за умовами
якого Банк надав позичальнику кредитні
кошти у формі поновлювальної кредитної
лінії з максимальним лімітом у сумі 906
000 грн. терміном до 07.11.2011 року включно
із сплатою 20 % річних (а.с.6-11).

02.12.2010 року між ПАТ «Ерде Банк» та
ОСОБА_2 був укладений іпотечний
договір, відповідно до умов якого
іпотекодавець, ОСОБА_2, з метою
забезпечення належного виконання
зобов'язання, що випливає із кредитною
договору передає, а іпотекодержатель,
Банк, приймає в іпотеку в порядку і на
умовах визначених цим договором,
нерухоме майно, а саме: двохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46.60
кв.м. та однокімнатну квартиру АДРЕСА_2
загальною площею 30.10 кв.м. (а.с.22-26).

Пунктом 7.4. Іпотечного договору сторони
договору домовились про те, що іпотеко
держатель має право звернути стягнення
на майно, згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя в
позасудовому порядку, на підставі
цього договору шляхом зокрема,
відповідно до п.7.4.1. переходу до
іпотекодержателя права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
зобов'язання згідно з цим
застереженням про задоволення вимог
іпотеко держателя відповідно до
наведених нижче умов:

у випадку набуття іпотеко держателем
права звернення стягнення на предмет
іпотеки іпотекодавець підписанням
цього іпотечного договору підтверджує
свою згоду на передачу у власність
іпотеко держателю предмета іпотеки ;

підписанням цього договору
іпотекодавець засвідчує, що він надає
іпотеко держателю згоду на прийняття
іпотеко держателем одностороннього
рішення про перехід права власності на
предмет іпотеки до іпотеко держателя
(придбання предмета іпотеки у
власність) у випадку виникнення у
іпотеко держателя права звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до умов цього договору,
кредитного договору та вимог чинного
законодавства України;

іпотекодавець підписанням цього
договору також засвідчує, що наявності
будь-яких інших документів, крім цього
договору та письмового рішення іпотеко
держателя про перехід права власності
на предмет іпотеки до іпотеко
держателя, для реєстрації права
власності іпотеко держателя на предмет
іпотеки не вимагається;

цей договір має силу
правовстановлюючого документу та
надає право іпотеко держателю подати
заяву про реєстрацію права власності
на предмет іпотеки та право продати
предмет застави. Право власно віт на
предмет іпотеки переходить до іпотеко
держателя у порядку, що передбачений
чинним законодавством України.

Відповідно до додаткової угоди № 01 від
07.11.2011 до кредитного договору № 59 КЛ від
08.11.2010 сторони домовились про те, що
термін остаточного повернення кредиту
продовжено до 06.11.2012 року включно .

07.11.2011 року відповідні зміни були
внесені у іпотечний договір (а.с.27).

У зв'язку із порушенням відповідачем
ОСОБА_2 прийнятих на себе зобов'язань за
кредитним договором щодо повернення
кредиту та сплати процентів за ним, ПАТ
«Ерде Банк» скористався наданим йому
правом, та звернув стягнення на предмет
іпотеки шляхом переходу права
власності до іпотеко держателя.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності вбачається,
що власником квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 46,60 кв.м. є ПАТ «Ерде
Банк», позивач по справі (а.с.28).

За адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.29).

18.10.2013 відповідачам були направлені
вимогипро звільнення житлового
приміщення (житлового будинку) за вище
зазначеною адресою (а.с.30,31), які були
повернуті на адресу банку за
закінчення терміну зберігання.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
відсутні докази отримання
відповідачами письмових вимог іпотеко
держателя про звільнення житлового
приміщення та недобросовісного
перешкоджання з боку відповідачів
настанню обставин (отриманню вимог), а
відтак заявлені позовні вимоги є
передчасними.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом ухвалено рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення
враховуючи наступне.

Згідно вимог ч.1-2 ст.40 Закону України
«Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом. Після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу іпотеко
держателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Правовий аналіз вказаних вище норм
права вказує на те, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотеко держателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Суд першої інстанції правильно виходив
із того, що відповідачами не було
отримано вимоги про добровільне
звільнення спірної квартири, як того
вимагає ч.3 ст.109 ЖК України, так як
матеріали справи не містять зворотного
повідомлення про вручення поштового
відправлення, оскільки наявність саме
цього доказу свідчило б про наявність
порушення, невизнання або оспорювання
прав та свобод іпотеко держателя.

Також колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги про не
застосування судом першої інстанції до
спірних правовідносин аналогії права,
а саме роз'яснень, які містяться в листі
Вищого Господарського Суду України від
29.04.2013 року, відповідно до якого не
з'явлення відповідачів до поштового
відділення для отримання
рекомендованої кореспонденції не дає
підстав вважати вимогу про виселення
не врученою, та вважає їх
безпідставними з огляду на наступне.

Виходячи з аналізу положень ст.17 та ст.19
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» система судів загальної
юрисдикції будується за принципами
територіальності, спеціалізації та
інстанційності.

Згідно положень ст.31 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» вищим
спеціалізованим судом в системі судів,
що розглядають цивільні спори, є Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.32 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» вищий
спеціалізований суд надає методичну
допомогу судам нижчого рівня з метою
однакового застосування норм
Конституції та законів України у
судовій практиці на основі її
узагальнення та аналізу судової
статистики: дає спеціалізованим судам
нижчого рівня рекомендаційні
роз'яснення з питань застосування
законодавства щодо вирішення справ
відповідної судової юрисдикції.

Тобто, при здійсненні цивільного
судочинства суд першої інстанції, як
суд відповідної судової юрисдикції, що
розглядає цивільні справи, мав
керуватися роз'ясненнями Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Враховуючи викладене, апеляційний
суд приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції дана належна
оцінка доводам сторін у сукупності з
наданими сторонами доказами, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Горбенка Костянтина
Олеговича в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Ерде Банк»
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 19 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов