АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1348/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. УХВАЛА
04 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагди Л. Ф.суддівМіщенка С.
В. , Сіренка Ю. В. при секретаріЯремич
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 3 квітня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про визнання права власності на
автомобіль та визнання договору позики
виконаним та за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про передачу
автомобіля та визнання договору позики
виконаним, вивчивши матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 11 січня 2014 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення
коштів за договором позики та судових
витрат по справі.
В позовній заяві вказував, що 1 жовтня
2013 р., на підставі усної домовленості,
він передав ОСОБА_7 15 000 грн. для купівлі
автомобіля, що підтверджується
22 жовтня 2013 р. на підтвердження
отримання коштів також було укладено
договір позики з кінцевим терміном
повернення коштів до 31 жовтня 2013 р.,
відповідно до якого ОСОБА_7 придбав за
рахунок позичених у позивача коштів
автомобіль тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1.
Відповідно до п. 7 договору
позикодавець надасть позичальнику
додатково грошові кошти в розмірі 20 000
грн. на відновлення автомобіля, за
умови укладання договору застави на
придбаний за рахунок позики
Умовами договору передбачено, що в разі
оформлення договору застави строк дії
договору позики продовжується до 30
31 жовтня 2013 р. відповідач категорично
відмовився укладати договір застави на
придбаний за рахунок позики
Станом на 15 грудня 2013 р. відповідач в
порушення умов п. 12. договору позики
ухиляється від повернення всієї суми
боргу в розмірі 15 000 грн.
Тому позивач просив суд стягнути на
його користь з ОСОБА_7 кошти в сумі 15 000
грн. та судові витрати по справі.
6 березня 2014 р. ОСОБА_7 звернувся до суду
із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про
передачу автомобіля та визнання
договору позики виконаним. Свої вимоги
мотивував тим, що 1 жовтня 2013 р. він
отримав від ОСОБА_6 кошти в розмірі 15 000
грн. на купівлю розукомплектованого
ОСОБА_7 вказував, що без додаткових
коштів він не зміг відновити
автомобіль, тому 22 жовтня 2013 р. уклав з
відповідачем договір позики.
Обставини склалися таким чином , що він
не повернув позику вчасно через
відсутність грошей, по цій же причині
ОСОБА_7 відмовився укладати договір
Вказував, що на сьогоднішній день він
несе витрати щодо зберігання
автомобіля, проте ОСОБА_6 не виявляє
бажання приймати автомобіль.
Тому ОСОБА_7 просив суд визнати, що
автомобіль тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, технічний
паспорт САТ403463 зареєстрований за
ОСОБА_7, куплений за рахунок позики з 1
листопада 2013 р. належить ОСОБА_6 та
визнати договір позики від 22 жовтня 2013
р. таким, що є фактично виконаним.
31 березня 2014 р. ОСОБА_6 подав суду заяву
про зміну предмету позову та просив суд
визнати за ним право власності на
автомобіль тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який придбаний
відповідачем за кошти, отримані згідно
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 3 квітня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про визнання права власності
на автомобіль та визнання договору
позики виконаним.

Відмовлено і в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про передачу
автомобіля та визнання договору позики
виконаним.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу в якій просить
про його скасування та ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог повністю, посилаючись
на те, що рішення суду в цій частині
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи
встановлено, що 1 жовтня 2013 р. ОСОБА_6
позичив ОСОБА_7 15 000 грн. для купівлі
автомобіля, що підтверджується
розпискою.

22 жовтня 2013 р. на підтвердження
отримання коштів між сторонами було
укладено договір позики з кінцевим
терміном повернення коштів до 31 жовтня
2013 р., відповідно до якого ОСОБА_7
придбав за рахунок позичених у
позивача коштів автомобіль тягач MAN
18.463, НОМЕР_2, 2000 рік випуску, д.н.з.
НОМЕР_1.

Відповідно до п. 7 договору
позикодавець зобов'язався надати
позичальнику додатково грошові кошти в
сумі 20 000 грн. на відновлення вказаного
автомобіля, за умови укладання
договору застави на придбаний за
рахунок позики автомобіль.

Умовами договору було передбачено, що в
разі оформлення договору застави строк
дії договору позики продовжується до 30
березня 2014 р.

Станом на 31 жовтня 2013 р. відповідач від
укладення договору застави на
придбаний за рахунок позики автомобіль
відмовився, позику не повернув, що
стало підставою для звернення ОСОБА_6
до суду з позовом про стягнення суми
боргу.

Однак, під час розгляду справи, позивач
змінив свої вимоги і просив суд визнати
за ним право власності на автомобіль
тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, який був придбаний
відповідачем за кошти, отримані згідно
з договором позики.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 суд обґрунтовано виходив з того,
що відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості., та з того, що згідно із
вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що ОСОБА_6,
позичивши ОСОБА_7 грошові кошти, за
договором позики має право вимагати в
судовому порядку повернення йому саме
грошових коштів в сумі, визначеній
договором, а не ставити питання про
визнання за ним право власності на
майно, придбане за позичені кошти.

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно не взяв до уваги п. 13
договору позики, укладеного між
сторонами 22 жовтня 2013 р., яким було
передбачено, що у разі невиконання
позичальником умов договору про
повернення позики до 31 жовтня 2013 р.,
право на автомобіль негайно визнається
сторонами за позикодавцем з підстав
того, що майно придбане за рахунок
позики, колегія суддів не може прийняти
до уваги, оскільки суд правильно, з
посиланням на вимоги ст. ст. 328, 334 ЦК
України та ст. ст. 1, 13 Закону України
«Про заставу», прийшов до висновку про
те, що зважаючи на те, що договір
застави між сторонами не укладався,
підстав для визнання за позивачем
права власності на автомобіль немає,
визнання такого права суперечить
правовій природі договору позики, який
укладений між сторонами.

Крім того, між сторонами фактично
відсутній спір з приводу
переоформлення права власності на
автомобіль на позивача, про що свідчить
як заява відповідача про визнання ним
позову в цій частині вимог, подана до
суду першої інстанції представником
відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_9 31 березня
2014 р., так і заява сторін у справі про
визнання мирової угоди по справі,
подана 31 липня 2014 р., і залишена без
задоволення апеляційним судом.

До того ж сторони, з врахуванням їх
позиції про визнання вимог один одного,
не позбавлені можливості переоформити
право власності на автомобіль у
позасудовому порядку, доказів про те,
що таке переоформлення неможливе, вони
суду не надали.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи апелянта з приводу того, що суд
не провів розподіл судових витрат між
сторонами по справі.

Згідно із вимогами ст. 88 ЦПК України
розподіл судових витрат між сторонами
шляхом присудження на користь
позивача, яким у даній справі є апелянт,
понесених ним судових витрат можливий
у разі задоволення позову в повному
об'ємі або частково. У задоволенні
позову ОСОБА_6 судом відмовлено, а отже
і не відшкодовано йому судові витрати
по справі.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржується.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення суду відповідає вимогам закону
та встановленим у справі обставинам і
підстав для його скасування колегія
суддів не знаходить. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити,
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 3 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання права власності на автомобіль
та визнання договору позики виконаним
та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6 про передачу автомобіля та
визнання договору позики виконаним
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :