Справа № 456/2645/14 Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/7691/14 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Щербая В.П.,

з участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

09 серпня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» ст. ст.203, 215, 216, 230,1051 ЦК України просив:

визнати недійсним кредитний договір № R 1 В, укладений між ним та Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» 13 червня 2012 року;

зобов'язати Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» прийняти від нього грошові кошти, що були сплачені Банку на виконання Договору, як кошти, що повертаються у натурі (а.с.1-5).

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що Банком було розроблено такий вигляд договору, який робить неможливим читання, його було введено в оману, в результаті чого був підписаний договір умови якого не відповідають його волевиявленню та внутрішній волі.

Всупереч умовам Договору, відповідач не надав кредитні кошти в повному обсязі, зокрема, згідно умов договору він мав отримати 100 000 гривень, а на рахунок було переведено лише 88010 гривень.

Суд не витребував оригіналу договору та зробив висновки на показах представника Банку.

Типова форма оспорюваного кредитного договору не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначає, що інформація, що мала бути надана Банком, до моменту укладення кредитного договору у повному обсязі надана не була, тому вважає, що спірний договір обмежує його права як споживача.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу, а згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам державі і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 ст.229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пункти 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06 листопада 2009 року зазначає, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно із п.1ч.7 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей,- споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Судом та матеріалами справи установлено, що 13 червня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № R 1 В, згідно умов кого Банк зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (надалі-Кредит), а позичальник зобов'язувався прийняти Кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку Кредит до 13 червня 2016 року, а також сплатити Проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим Договором (п.п.1.1., 3.2. Договору).

Сума та валюта Кредиту становить 100 000 гривень (п.3.1 Договору).

Проценти за користування кредитом нараховується Банком за ставкою у розмірі 31% (п.3.3.1 Договору).

Спосіб повернення кредиту, щомісячно відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати Процентів та розрахунку сукупної вартості кредиту (п.3.4. Договору).

У відповідності до п.3.9. Договору - кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, 3754, у відділенні «Друге Стрийське» ПАТ «ВТБ Банк».

Копією меморіального ордеру №37292 від 13 червня 2013 року стверджується, що ПАТ «ВТБ Банк» перерахував на картковий рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_1 100 000 гривень, згідно кредитного договору № R 1В від 13 червня 2012 року (а.с.39).

Згідно фіскального чеку ОСОБА_2 14 червня 2012 року отримав у банківському терміналі 88 000 гривень готівки (а.с.14).

Як убачається із виписки по рахунку №/0522 від 22 травня 2014 року, ОСОБА_2, 13 червня 2012 року, надано кредит в сумі 100 000 гривень та нараховано комісію за безготівкове поповнення осн. СКС №2 в сумі 11990 гривень (а.с.38). Тому на поточний рахунок позивача було переховано 88 010 гривень, що відповідає умовам кредитного договору № R 1 від 13 червня 2012 року (п.п.1.1., 3.9.).

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що Банк надав позивачу кредитні кошти не в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги, як-от: неможливість читання умов договору № R 1 від 13 червня 2012 року, введення позивача в оману, відсутність оригіналів кредитних договорів, не відповідність форми кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» висновків суду не спростовують.

Умови кредитного договору № R 1 від 13 червня 2012 року є зрозумілими, до кредитного договору доданий графік повернення кредиту і сплати процентів, а також розрахунок орієнтованої сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з яким позивача було ознайомлено та вручено примірники оригіналів Договору та Додатків до нього (а.с 6-10).

Посилання апелянта на те, що відповідач ввів його в оману судова колегія не приймає до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_2 не представлено а судом не здобуто доказів ненадання Банком для нього як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, як і доказів включення до умов договору положень, які відповідно до ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» можуть вважатися несправедливими.

На момент укладення оспорюваного кредитного договору, сторонами були дотримані всі необхідні умови дійсності правочину, відсутні загальні, передбачені ст.203 ЦК України, та спеціальні (передбачені галузевим законодавством) підстави для визнання зазначених договорів недійсними, права ОСОБА_2, як споживача при укладенні та виконанні оспорюваних договірних зобов'язань порушені не були, а відтак - позовні вимоги безпідставні.

Крім того, звертаючись до суду за захистом своїх прав з підстав порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не звернув уваги на те, що положення даного закону, які виникли з кредитних правовідносин застосовуються лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання договору цей закон не застосовується, оскільки ці правовідносини регулюються нормами ЦК України та іншим спеціальним законодавством в системі кредитування.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.