Дата документу 20.05.2014
Справа № 320/340/14-ц
Провадження № 2/320/755/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Бєгушевій Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради
про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до Мелітопольської міської ради
про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову, позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її батько - ОСОБА_2. Факт її родинних
відносин з ОСОБА_2 підтверджується
свідоцтвом про народження від 01.03.1977
року та свідоцтвом про одруження від 06
вересня 1985 року, з якого вбачається, що
06.09.1985 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3,
після чого взяла собі призвіще ОСОБА_1.

За життя її батько вирішив побудувати
житловий будинок, для чого рішенням
Виконкому від 06.04.1967 року йому було
надано земельну ділянку площею 600 кв.м.
під будівництво будинку по АДРЕСА_1.
13.09.1967 року ОСОБА_2 було укладено з
Виконкомом Мелітопольської міської
ради депутатів договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку за вищевказаною адресою та
було виготовлено планувальне завдання
забудови та відведено вищезазначену
земельну ділянку для будівництва
житлового будинку.

У 1968 році ОСОБА_2 було побудовано
житловий будинок по АДРЕСА_1. В
послідуючому, а саме у 2006 році,
вищевказаний житловий будинок,
позначений літ. «А-1», було
реконструйовано, після чого його площа
становить 150,1 кв. м. На вищевказаному
домоволодінні також були побудовані: у
1980 році - навіс «а-1», площею 15,3 кв.м.; у 1980
році - гараж «Б-1», площею 14,0 кв.м.; у 1980
році - вбиральня «В-1», площею 1,5 кв.м.; у
1980 році - літня кухня «Г-1», площею 26,5
кв.м.; - у 1999 році - вбиральня «В-2», площею
1,5 кв.м.

Закінчивши будівництво, ОСОБА_2 не
встиг у встановленому законом порядку
зареєструвати право власності на
зазначені об'єкти нерухомого майна та
отримати право власності на земельну
ділянку на якій розташовані вказані
об'єкти нерухомого майна.

Після смерті батька вона прийняла
спадщину, яка складається з
вищевказаного нерухомого майна,
розташованого АДРЕСА_1, шляхом
сумісного проживання зі спадкодавцем.
Крім неї спадкоємців ні за заповітом ні
за законом у ОСОБА_2 немає.

У 2006 році вона зверталася до
Мелітопольської державної
нотаріальної контори з заявою про
оформлення спадщини, де її було
відправлено до Мелітопольського ММБТІ.
Там вона дізналася що її батько за
життя не здав будинок в експлуатацію.

07 жовтня 2013 року інженером технічної
інвентаризації нерухомого майна
Невальонною Г.В. був виготовлений
технічний паспорт на зазначений
житловий будинок, в якому відсутні
будь-які посилання на те, що
будівництво здійснене самовільно.

Разом з тим, Державна реєстраційна
служба України у зв'язку з
неоднозначністю правозастосовної
практики в Листі від 12.03.2013 № 95-06-15-13
роз'яснила, що для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 05.08.1992 р., документом, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна. Разом з тим, жодним з наведених
нормативних актів та відомчих
роз'яснень не передбачена можливість
оформлення спадкоємцем права
власності на житловий будинок,
будівництво якого було завершене
спадкодавцем до 05 серпня 1992 року.

Таким чином, оформити спадщину у
позасудовому порядку вона не має змоги.

Тому позивач просить суд визнати за нею
право особистої приватної власності на
нерухоме майно в порядку спадкування,
яке складається з жилого будинку «А-1»,
загальною площею 150,1 кв.м., навісу «а-1»,
площею 15,3 кв.м.; гаражу «Б-1», площею 14,0
кв.м.; вбиральні «В-1», площею 1,5 кв.м.;
вбиральні «В-2», площею 1,5 кв.м. та
літньої кухні «Г-1», площею 26,5 кв.м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2.

В судове засідання позивач та
представник позивача не з'явилися, але
надали заяву про розгляд справи у їх
відсутності, позов підтримують в
повному обсязі.

Представник відповідача -
Мелітопольської міської ради - в судове
засідання не з'явився але надав заяву
про розгляд справи у її відсутності,
проти задоволення позову заперечують,
посилаючись на те, що ОСОБА_2 було
здійснено забудову земельної ділянки,
відведеної для будівництва будинку, не
дотримуючись та порушуючи приписи
планувального завдання, та в
подальшому належним чином не оформлено
на ці об'єкти правовстановлюючих
документів, а тому він вважає, що дане
нерухоме майно створене самочинно, та
не може входити до складу спадщини.

У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України
у зв'язку з розглядом справи за
відсутності сторін фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовна заява підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Згідно ст.1297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.2
ст. 182 ЦК України, державна реєстрація
прав на нерухомість є публічною,
здійснюється відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом. Згідно
ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
законність набуття права власності не
встановлено судом.

Згідно ч.2 ст.1225 ЦПК України, до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені.

Згідно ст.1261 ЦПК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Згідно п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
№7 «Про судову практику у справах про
спадкування», при розгляді справ слід
перевіряти наявність або відсутність
спадкової справи стосовно
спадкодавця у державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини,
наявність у матеріалах справи
обґрунтованої постанови про відмову
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
зокрема відмови у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

Згідно п.3.1 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» відповідно до ст. 67 Закону
України "Про нотаріат" свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою всіх спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством. Якщо нотаріусом
обґрунтовано відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні. Визнання права власності
на спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верхового
Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК України, а також правильно
витлумачив ці норми.

Встановлення судом часу завершення
спорудження будинку визначає
законодавство, відповідно до якого
встановлюється правовий режим
нерухомого майна та документи, якими
посвідчується право власності на це
майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 ЗУ від
1.07.2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання
права власності на спадкове майно
судам слід керуватися законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності у самих спадкодавців на
момент закінчення будівництва
будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР
1963 року, Законом України "Про
власність", Законом України від 7 грудня
1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради
народних депутатів та місцеве і
регіональне самоврядування", Законом
України від 25 грудня 1974 року "Про
державний нотаріат", постановою Ради
Міністрів Української РСР від 11
березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку
житлового фонду в Українській РСР", та
іншими нормативними актами.

Як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача -
ОСОБА_2, про що свідчить копія свідоцтва
про смерть від 04.05.2006 року, актовий
запис № 929 (а.с.9).

Факт родинних відносин позивача з
ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про
народження від 01.03.1977 року та
свідоцтвом про одруження від 06 вересня
1985 року, згідно якого 06.09.1985 року
позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 та взяла
собі призвіще «ОСОБА_1» (а.с.8).

За життя батько позивача ОСОБА_2
побудував житловий будинок, для чого
він звернувся з відповідною заявою до
Виконавчого комітету Мелітопольської
міської ради депутатів про надання для
будівництва земельної ділянки, після
чого рішенням Виконкому від 06.04.1967 року
йому було надано земельну ділянку
площею 600 кв.м. під будівництво будинку
по АДРЕСА_1 (а.с.12, 13).

13.09.1967 року ОСОБА_2 було укладено з
Виконкомом Мелітопольської міської
ради депутатів договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва житлового
будинку за вищевказаною адресою
(а.с.10-11).

13.09.1967 року ОСОБА_2 було виготовлено
планувальне завдання забудови та
відведено вищезазначену земельну
ділянку для будівництва житлового
будинку (а.с.12).

У 1968 році ОСОБА_2 було побудовано
житловий будинок по АДРЕСА_1, про що
свідчать відповідні записи у
технічному паспорті.

В 2006 році, вищевказаний житловий
будинок, позначений літ. «А-1», було
реконструйовано, після чого його площа
становить 150,1 кв. м. На вищевказаному
домоволодінні також були побудовані: у
1980 році - навіс «а-1», площею 15,3 кв.м.; у 1980
році - гараж «Б-1», площею 14,0 кв.м.; у 1980
році - вбиральня «В-1», площею 1,5 кв.м.; у
1980 році - літня кухня «Г-1», площею 26,5
кв.м.; - у 1999 році - вбиральня «В-2», площею
1,5 кв.м.

Закінчивши будівництво ОСОБА_2 не встиг
у встановленому законом порядку
зареєструвати право власності на
зазначені об'єкти нерухомого майна, у
відповідних на те органах та 29.04.2006 року
помер. Не встиг померлий і отримати
право власності на земельну ділянку на
якій розташовані вказані об'єкти
нерухомого майна, однак як свідчать
вищезазначене земельна ділянка була
виділена територіальною громадою саме
для будівництва будинку.

Згідно ст.1261 ЦПК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину.

Після смерті батька позивач прийняла
спадщину, яка складається з
вищевказаного нерухомого майна,
розташованого по АДРЕСА_1, шляхом
сумісного проживання зі спадкодавцем,
що підтверджується довідкою голови
квартального комітету Мелітопольської
міської ради від 13.11.2013 року (а.с.19).

Крім позивача інших спадкоємців ні за
заповітом ні за законом у померлого
ОСОБА_2 більше немає, що
підтверджується копією спадкової
справи.

У 2006 році позивач зверталася до
Мелітопольської державної
нотаріальної контори з заявою про
оформлення спадщини, де її було
відправлено до Мелітопольського ММБТІ
за інформацією про нерухоме майно.
Довідкою ММБТІ № 4768 від 23.11.2006 року було
повідомлено, що за даними БТІ житловий
будинок АДРЕСА_1 не зареєстрований,
житловий будинок до експлуатації не
зданий (а.с.18).

14.05.2014 року позивач звернулась до
Мелітопольської державної
нотаріальної контори Запорізької
області для оформлення спадщини, однак
їй було відмовлено, так як відсутні
правовстановлюючі документи
спадкодавця (а.с.6).

На момент завершення будівництва
житлового будинку у 1968 році не існувало
жодного нормативного акту, що
передбачав би процедуру введення
завершеного будівництвом приватного
житлового будинку в експлуатацію. 5
серпня 1992 року було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення» (втратила чинність).
Зазначеною Постановою було
встановлено, що порядок прийняття в
експлуатацію об'єктів недержавного
замовлення визначається
держадміністраціями за погодженням з
Держбудом. У відповідності до цієї
Постанови місцевими органами влади в
свій час були розроблені та
затверджені, за погодженням з
Держбудом, Положення про прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів недержавної власності
державними технічними комісіями.
Відповідно до Листа Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №12/5-126 від
23.03.1999 року, по об'єктах, що збудовані до
5 серпня 1992 року, тобто до прийняття
Урядом України документу, яким
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним з
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
ліцензованою організацією.

Відповідно до Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої Наказом Держбуду України
24.05.2001 р. № 127, зареєстрованої
Міністерством юстиції України 10 липня
2001 р. за № 582/5773, не належать до
самочинного будівництва індивідуальні
(садибні) житлові будинку, садові, дачні
будинки, господарські (присадибні)
будівлі та споруди, прибудови до них,
побудовані до 05 серпня 1992року.

07 жовтня 2013 року інженером технічної
інвентаризації нерухомого майна
Невальонною Г.В. був виготовлений
технічний паспорт на зазначений
житловий будинок, в якому відсутні
будь-які посилання на те, що
будівництво здійснене самовільно, а
тому будівництво проведено згідно
вимогам законодавства та будівельним
нормам (а.с.14-17).

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначений
перелік випадків, у яких видається
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94
"Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється: - по об'єктах, що
збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до
прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992
року № 449, якою встановлено порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, при їх
реєстрації для оформлення права
власності одним із документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 5 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992
року, на які спадкодавцем не було
отримано правовстановлюючі документи.

За умови наявності акта відведення
земельної ділянки під забудову,
дозволів на забудову, якщо будинок не
було введено в експлуатацію, таке
будівництво не може визнаватись
самочинним, а є незавершеним.

Враховуючи докази, які знаходяться в
матеріалах справи, з урахуванням норм
законів та з урахуванням листа
роз'яснення ВССУ, можливо зробити
висновок, що померлим ОСОБА_2 житловий
будинок АДРЕСА_1 був збудований на
законних підставах та відповідно до
встановлених законодавством норм,
оскільки земельна ділянка була йому
відведена саме для будівництва
житлового будинку, видано відповідний
дозвіл та складено проект. Згідно
технічного паспорту, будинок та
споруди побудовані без порушення
будівельних норм, а тому посилання
відповідача, про те, що даний будинок і
споруду є самочинно збудованими є
необґрунтованим та спростовується
матеріалами справи.

Тому враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є
єдиним спадкоємцем, з заявою про
відмову від прийняття спадщини до
державної нотаріальної контори не
зверталася, на час відкриття спадщини
проживала разом із спадкодавцем, на
даний час бажає прийняти спадщину та
оформити її у встановленому законом
порядку, тому суд вважає за необхідне
визнати за позивачем право власності
на спадкове майно за законом.

На підставі вищевикладеного, та
керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК
України, ст. ст. 1216-1218, 1222-1223, 1233-1236, 1268-1270,
1296 ЦК України, Пленумом ВСУ №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Мелітопольської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1
(ін.НОМЕР_1), яка мешкає: АДРЕСА_1, право
особистої приватної власності на
нерухоме майно в порядку спадкування,
яке складається з жилого будинку «А-1»,
загальною площею 150,1 кв.м., навісу «а-1»,
площею 15,3 кв.м.; гаражу «Б-1», площею 14,0
кв.м.; вбиральні «В-1», площею 1,5 кв.м.;
вбиральні «В-2», площею 1,5 кв.м. та
літньої кухні «Г-1», площею 26,5 кв.м., які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_2..

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В.
Іваненко