АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 1903/1972/2012Головуючий у 1-й
інстанції Федорончук В.Б. Провадження
№ 22-ц/789/822/14 Доповідач - Сташків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - апелянтів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, їхнього представника ОСОБА_3,
позивача ОСОБА_4, її представника
ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного
суду від 29 травня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа Озерянська сільська рада
Бучацького району про зобов'язання
відновити межу земельної ділянки та
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа Озерянська сільська рада
Бучацького району, уточнивши позовні
вимоги, просила зобов'язати відновити
межу земельної ділянки та усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою площею 0,0023 га шляхом
демонтування огорожі між земельними
ділянками. В обгрунтування позовних
вимог, посилається на те, що
відповідачі порушили межовий знак між
їхніми земельними ділянками,
розташованими в с.Озеряни Бучацького
району, самовільно зайняли частину її
земельної ділянки вздовж межі, яку
добровільно повернути відмовляються,
та встановили на ній огорожу.

Рішенням Бучацького районного суду від
29 травня 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1, ОСОБА_2 відновити
межові знаки. Усунути перешкоди ОСОБА_4
в користуванні земельною ділянкою
площею 0,0023 га, шляхом демонтування
огорожі між її земельною ділянкою та
земельною ділянкою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
встановлення межового знаку згідно
висновку судової земельно-технічної
експертизи №3255/13-22 (додатку №5).

Вирішено стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 3530 грн. 88 коп. витрат на
проведення судової експертизи та 1500
грн. витрат на правову допомогу.

Додатковим рішенням Бучацького
районного суду від 15 липня 2014 року
вирішено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 107 грн. 30 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позову.
Зокрема вказують на те, що суд першої
інстанції не врахував всіх обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи.

В апеляційній інстанції апелянти та
їхній представник вимоги апеляційної
скарги підтримали з мотивів викладених
в ній.

Позивач та її представник апеляційну
скаргу заперечили та просять рішення
суду залишити без змін.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, проте звернувся
в суд із заявою про слухання справи без
участі їхнього представника.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
сторін, розглянувши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, вважає, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

У відповідності до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі перемістили умовну лінію,
яка розмежовувала земельні ділянки, і
самовільно зайняли частину земельної
ділянки позивачки. Площа самовільно
зайнятої ділянки, як це зазначено у
додатку №5 до висновку судової
земельно-технічної експертизи №3255/13-22,
становить 0,0023 га. Беручи за основу таку
площу самовільно зайнятої земельної
ділянки, суд виходив з того, що вона є
більш наближеною до висновку цієї ж
експертизи про те, земельна ділянка,
якою фактично користується позивачка,
менша за земельну ділянку, яка
визначена картографічними матеріалами
с.Озеряни Бачацького району
Тернопільської області 1964 року, на 0,0093
га.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки він зроблений на підставі
вірно встановлених обставин та
правовідносин між сторонами і
відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконно користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Судом встановлено, що сторони по справі
є суміжними землекористувачами.

Земельні ділянки сторін розділяє межа
у вигляді огорожі, яку встановили
відповідачі.

Згідно Свідоцтва на забудову садиби в
сільських населених пунктах
Української РСР ОСОБА_4 позивачка
повинна користуватися земельною
ділянкою площею 0,06 га.

Відповідно до Свідоцтва на забудову
індивідуальної садиби ОСОБА_8 та Плану
забудови садиби ОСОБА_8 відповідачі
повинні користуватися земельною
ділянкою площею 806 кв.м.

Згідно Акту відведення в натурі
земельної ділянки для індивідуального
будівництва в с.Озеряни Бучацького
району Тернопільської області від 20
серпня 1982 року ОСОБА_8 відповідачі
повинні користуватися земельною
ділянкою площею 800 кв.м.

Згідно картографіічних матеріалів
с.Озеряни Бучацького району 1964 року
сторони по справі повинні
користуватись такими площами
земельних ділянок: ОСОБА_4 - 0,14 га,
ОСОБА_2 - 0,16 га.

Із акту встановлення межових знаків
земельних ділянок та абрису земельних
ділянок від 12 червня 2012 року, складених
комісією Озерянської сільської ради за
наслідками розгляду звернення ОСОБА_4,
вбачається, що комісія при проведенні
обмірів земельних ділянок сторін,
користуючись земельно-кадастровою
документацією, картографічними
матеріалами, 30-метровою стрічкою та
вимірними лінійками, встановила, що
ширина земельної ділянки, якою
користується ОСОБА_1, є більшою, ніж
значиться в картографічних матеріалах.

З довідки Озерянської сільської ради
Бучацького району Тернопільської
області від 15 серпня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_4, згідно облікових
кадастрових документів є користувачем
0,3200 га для ведення особистого
селянського господарства ( с.Озеряни )
та земельною ділянкою площею 0,08 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (АДРЕСА_1).

Відповідно до висновку судової
земельно-технічної експертизи від 19
грудня 2013 року №3255/13-22 згідно
картографічних матеріалів с.Озеряни
Бучацького району Тернопільської
області 1964 року сторони по справі
повинні користуватися такими площами
земельних ділянок: ОСОБА_4 - 0,14 га,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 - 0,16 га. Згідно фактичних
обмірів, які були проведені експертом у
присутності сторін по справі, площа
земельних ділянок, якими фактично
користуються сторони на момент огляду,
становить: ОСОБА_4 - 0,1307 га, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - 0,1719 га. Земельна ділянка, якою
фактично користується ОСОБА_4 менша за
земельну ділянку, яка визначена
картографічними матеріалами с.Озеряни
Бачацького району Тернопільської
області 1964 року, на 93 кв.м. Земельна
ділянка, якою фактично користується
ОСОБА_1, ОСОБА_2 більша за земельну
ділянку, яка визначена картографічними
матеріалами с.Озеряни Бачацького
району Тернопільської області 1964 року,
на 119 кв.м. Огорожа, що встановлена між
земельними ділянками, якими фактично
користується позивачка та відповідачі,
не відповідає Плану забудови садиби
ОСОБА_4, Акту відведення земельної
ділянки для індивідуального
будівництва ОСОБА_8 та картографічним
матеріалам. Таким чином ОСОБА_1, ОСОБА_2
користуються частиною земельної
ділянки позивачки, площею 1+ 22=23 кв.м.
Згідно Акту відведення земельної
ділянки для індивідуального
будівництва ОСОБА_8 (схеми відведення
земельної ділянки в натурі), ОСОБА_1,
ОСОБА_2 користуються частиною
земельної ділянки позивачки, площею
1+11=12 кв.м.

Згідно зі ст. 116 ЗК України, громадяни та
юридичні особи, набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 1 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» від
19 червня 2003 року N 963-IV самовільним
зайняттям земельної ділянки
вважаються будь-які дії, які свідчать
про фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої в влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Отже, самовільному зайняттю земельних
ділянок притаманні такі юридичні
ознаки: з об'єктивної сторони - це
будь-які дії особи, які свідчать про
фактичне заволодіння чи використання
земельної ділянки; відсутність при
цьому відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її відчуження або
надання у користування; відсутність
вчиненого правочину щодо такої
земельної ділянки; такі дії є
неправомірними, тобто їх правомірність
не закріплена нормативно-правовим
актом України; з суб'єктивної сторони -
такі дії є винними.

З огляду на викладене колегія суддів,
приходить до висновку, що дії
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 можуть
розглядатися як самовільне зайняття
земельної ділянки, оскільки земельна
ділянка, якою фактично користується
позивач, менша за земельну ділянку, яка
визначена картографічними матеріалами
с.Озеряни Бучацького району 1964 року, на
93 кв.м, а земельна ділянка, якою
фактично користуються відповідачі
більша за земельну ділянку, яка
визначена картографічними матеріалами
с.Озеряни Бучацького району 1964 року, на
119 кв.м. Огорожа, що встановлена між
земельними ділянками, якими фактично
користується позивачка та відповідачі,
не відповідає Плану забудови садиби
ОСОБА_4, Акту відведення земельної
ділянки для індивідуального
будівництва ОСОБА_8 та картографічним
матеріалам, тобто проходить по
земельній ділянці позивачки, що
свідчить про неправомірне зайняття
відповідачами цієї земельної ділянки.

Таким чином, судом першої інстанції, з
врахуванням висновку судової
земельно-технічної експертизи від 19
грудня 2013 року, вірно встановлено, що
відповідачі користуються частиною
земельної ділянки позивачки.

Надуманим є посилання апелянтів на ту
обставину, що 23 травня 2002 року за
спільною згодою обох сторін був
підписаний акт встановлення межових
знаків між їхніми господарствами, та
спростовується самим актом і
відсутністю на ньому підпису позивачки
ОСОБА_4, що підтверджує той факт, що
участі у його складанні вона не брала,
згоди на встановленні нових межових
знаків вона не давала, а про існування
даного акту та про порушення її прав
ОСОБА_4 дізналась лише з акту
встановлення межових знаків земельних
ділянок та абрису земельних ділянок
від 12 червня 2012 року. Після чого
звернулась відразу в суд за захистом та
відновленням своїх порушених прав на
земельну ділянку.

А тому безпідставним є посилання
апелянтів про порушення позивачкою
строків на звернення в суд за захистом
свого права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції, з урахування
вимог ст. 60 ЦПК України, відповідно до
якої кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, обґрунтовано прийшов до
висновку, що права позивача порушенні,
а тому підлягають захисту, шляхом
відновлення межових знаків, усуненням
перешкод ОСОБА_4 в користуванні
земельною ділянкою площею 0,0023 га,
шляхом демонтування огорожі між її
земельною ділянкою та земельною
ділянкою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
встановленням межового знаку згідно
висновку судової земельно-технічної
експертизи №3255/13-22 (додатку №5).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
повно та правильно з'ясував характер
спірних правовідносин, правильно
застосував зазначені норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню, висновки суду про
встановлені обставини й правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності та підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-317, 319, 324, 325
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишити без задоволення, а рішення
Бучацького районного суду від 29 травня
2014 року - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.І. Сташків