У х в а л а

іменем україни

10 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької
В.С., Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 19
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, в якому просило стягнути з
відповідачів солідарно на його користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 231 241 грн 86 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилалося на те, що 24 грудня 2007 року
між Відкритим акціонерним товариством
комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ
КБ «Надра»), правонаступником якого є
ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір
№ 2007/840-МК1/33, за умовами якого
банк надав позичальнику грошові кошти
у розмірі 20 000 доларів США зі сплатою за
користування кредитом відсотків з
розрахунку 14,5 % річних та кінцевим
терміном повернення до 20 грудня 2012 року
включно.

Позивач вказав, що того ж дня з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором між
банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено
окремі договори поруки, за умовами яких
поручителі поручились за належне
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором.

ПАТ «КБ «Надра» вказало, що позичальник
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яку позивач
просив солідарно стягнути з
відповідачів.

Рішенням Іршавського районного суду
Закарпатської області від 09
грудня 2011 року позов ПАТ «КБ «Надра»
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
від 24 грудня 2007 року у розмірі
231 241 грн 86 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 19 березня
2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено частково, рішення
Іршавського районного суду
Закарпатської області від 09 грудня 2011
року в частині солідарного стягнення
зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ Надра»
суми боргу у розмірі 231 241 грн 86 коп.
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В іншій частині рішення місцевого суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 на касаційну скаргу, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, виходив із того, що позичальник
належним чином не виконував взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає
солідарному стягненню з відповідачів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду в частині
солідарного стягнення зі ОСОБА_4 на
користь ПАТ «КБ «Надра» суми боргу в
розмірі 231 241 грн 86 коп., а в іншій
частині залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, виходив із того, що
заборгованість за спірним кредитним
договором підлягає стягненню лише з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оскільки договір
поруки, укладений 24 грудня 2007 року між
ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, визнано
припиненим заочним рішенням
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 01 жовтня 2013
року, яке набрало законної сили.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 24 грудня 2007 року
між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір №
2007/840-МК1/33, за умовами якого банк надав
позичальнику грошові кошти у розмірі
20 000 доларів США зі сплатою за
користування кредитом відсотків з
розрахунку 14,5 % річних та кінцевим
терміном повернення до 20 грудня 2012 року
включно (а. с. 5, 6).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором 24 грудня 2007 року між банком,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено окремі
договори поруки, за умовами яких
поручителі поручились за належне
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором (а.
с. 8, 9).

Судами також встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_3 належним чином не виконував
умови кредитного договору, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість у
розмірі 231 241 грн 86 коп. (а. с. 12-14).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України
обов'язком позичальника за кредитним
договором є, зокрема, повернення
кредиту та сплата процентів за
користування ним.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України
визначено, що поручитель відповідає
перед кредитором за виконання
боржником його обов'язку, а у випадках
порушення такого обов'язку боржник та
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний
обов'язок або солідарна вимога
виникають у випадках, встановлених
договором або законом, зокрема, у разі
неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників, так і від
будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено,
що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Із матеріалів справи встановлено, що
заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01 жовтня 2013 року визнано
припиненим договір поруки, укладений 24
грудня 2007 року між ВАТ КБ
«Надра» та ОСОБА_4 (а. с. 161-163).

Ухвалою цього ж суду від 09 грудня 2013
року заяву ВАТ КБ «Надра» про перегляд
заочного рішення задоволено, заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 01
жовтня 2013 року скасовано (а. с. 171).

З огляду на викладене колегія суддів
суду касаційної інстанції вважає, що
суд апеляційної інстанції, посилаючись
на заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 01 жовтня 2013 року та
скасовуючи рішення місцевого суду в
частині солідарного стягнення зі
ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» суми
боргу в розмірі 231 241 грн 86 коп., на
порушення приписів ст. ст. 303, 304 ЦПК
України не врахував, що заочне рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 01 жовтня 2013
року, яким визнано припиненим спірний
договір поруки, законної сили не
набрало, оскільки скасовано ухвалою
цього ж суду від 09 грудня 2013 року, у
зв'язку з чим дійшов передчасного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в частині солідарного
стягнення зі ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ
«Надра» кредитної заборгованості.

До того ж вказане рішення не було
предметом дослідження в суді першої
інстанції, а матеріали справи свідчать
ще й про обізнаність апеляційного суду
щодо оскарження в апеляційному порядку
рішення від 12 березня 2014 року, яке
ухвалено після перегляду
вищевказаного заочного рішення (а. с.
177-180).

Не можна вважати законним і рішення
місцевого суду, оскільки з
поручителями укладено на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитом
окремі договори поруки, а тому
стягненню підлягає сума
заборгованості позичальника солідарно
з кожним поручителем окремо (ч. 1 ст. 554
ЦК України).

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
19 грудня 2011 року у справі № 6-84цс11, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За викладених обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, проаналізувавши матеріали
справи та виходячи з предмета
заявленого позову, дійшла висновку про
невідповідність вимогам закону
рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 09
грудня 2011 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 19
березня 2014 року, а тому вказані рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 09
грудня 2011 року та рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 19
березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова