Справа № 743/2049/13-ц
Провадження № 2/743/322/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2014 року смт.
Ріпки

Ріпкинський районний суд
Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарях Коваль Т.С.,
Шагаєвій Е.Є., Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
смт.Ріпки справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області, відділу Держземагенства у
Ріпкинському районі Чернігівської
області - про визнання протиправною
бездіяльності відповідачів та
зобов"язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом,
зазначивши, що після смерті чоловіка -
ОСОБА_7, котра настала ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
вона успадкувала житловий будинок з
господарськими спорудами, які
розташовані по АДРЕСА_1 Ріпкинського
району Чернігівської області та
вподальшому, на підставі рішення
органу місцевого самоврядування,
отримала дозвіл на виготовлення
технічної документації про передачу їй
у власність земельної ділянки,
орієнтовною площею 0,25 га., призначеної
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд.

В свою чергу, суміжний
землекористувач ОСОБА_3, з надуманих
підстав, відмовилась від підписання
акта визначення та погодження
зовнішніх меж земельних ділянок та
акту прийому-передачі межових знаків
на зберігання.

Представники органу місцевого
самоврядування також відмовились від
підписання розробленої проектної
документації, без попереднього її
погодження з ОСОБА_3

Вподальшому, рішенням державного
кадастрового реєстратора відділу
Держземагенства у Ріпкинському районі,
позивачеві було відмовлено у внесенні
відомостей про земельну ділянку до
Державного земельного кадастру, без
погодження технічної документації зі
сторони ОСОБА_3 та Неданчицької
сільської ради.

Таким чином, вважаючи бездіяльність
відповідачів неправомірною, ОСОБА_1
просить: 1) визнати відмову
Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району та ОСОБА_3 від
підписання акта визначення та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки в натурі та акту
прийому-передачі межових знаків на
зберігання, протиправними; 2)
зобов'язати відділ Держземагенства у
Ріпкинському районі здійснити
державну реєстрацію земельної ділянки
площею 0,25 га., розташованої по АДРЕСА_1
Ріпкинського району Чернігівської
області, без визначення та погодження
зовнішніх меж земельної ділянки в
натурі та без підписання акта
прийому-передачі межових знаків на
зберігання; 3) зобов'язати відділ
Держземагенства у Ріпкинському районі
видати позивачеві витяг про державну
реєстрацію права власності позивача на
земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали свої вимоги,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнала з тих підстав, що
погодження меж земельних ділянок у
розмірах та конфігурації, які
визначені в проектній документації,
виготовленій на замовлення ОСОБА_1,
порушить її право на власну земельну
ділянку, котрою ОСОБА_3 володіє на
законних підставах.

Крім того, відповідач пояснила, що
ОСОБА_1 вже заволоділа частиною
земельної ділянки, на яку ОСОБА_3 має
правовстановлюючий документ.

Представник відповідача, в особі
Неданчицької сільської ради, позов не
визнала, пояснивши, що земельною
комісією створеною при сільській раді,
встановлено, що площа земельної
ділянки яка перебуває у власності
ОСОБА_3, на 0,0083 га. менша, ніж зазначено в
правовстановлюючому документі.
Невідповідність площі земельної
ділянки відповідача може бути
обумовлена тим, що її частиною
користується позивач ОСОБА_1

Представники відділу Держземагенства
в судовому засіданні позов не визнали з
тих підстав, що ОСОБА_8 у встановленому
законом порядку, набула право
власності на суміжну зі ОСОБА_1
земельну ділянку, а не погодження
сторонами зовнішніх меж ділянок,
вказує на спір про їх розмір та
конфігурацію, що в свою чергу,
унеможливлює внесення державним
реєстратором відомостей до Державного
земельного кадастру про право
власності ОСОБА_1 на нерухоме майно.

Представники відділу Держземагенства
також вказали, що державний реєстратор,
являючись посадовою особою
відповідача, самостійний у прийнятті
рішень щодо внесення або не внесення
даних про право власності до ДЗК.

Крім того, відділ Держземагенства не
уповноважений на вчинення дій щодо
визначення меж земельних ділянок на
місцевості і не має для цього
спеціалістів та обладнання.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
свідка, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно свідоцтва про право на спадщину,
виданого 05.11.2012 року Першою
Чернігівською державною нотаріальною
конторою, позивачеві ОСОБА_1 належить
житловий будинок з господарськими
спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1
Ріпкинського району Чернігівської
області.

У відповідності до ч.1,2 ст.118 ЗК
України, громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває в його користуванні, подає
заяву до відповідної сільської ради, за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішенням Неданчицької сільської
ради Ріпкинського району від 27.12.2012
року позивачеві ОСОБА_1 було надано
дозвіл на виготовлення технічної
документації щодо складання
документів, які посвідчують право
власності на земельну ділянку,
призначену для обслуговування
успадкованого нею нерухомого майна.

На замовлення позивача, ТОВ
"Молодіжна інвестиційна компанія"
розробило технічну документацію щодо
встановлення меж земельної ділянки на
місцевості, призначеної для
обслуговування житлового будинку з
господарськими спорудами, які
успадкувала ОСОБА_1

Суміжна земельна ділянка, загальною
площею 0,1118 га., яка розташована на
землях Неданчицької сільської ради та
призначена для ведення
індивідуального садівництва, згідно
державного акта серії ІІІ ЧН № 030918,
виданого 15.03.2000 року, належить на праві
приватної власності відповідачеві
ОСОБА_3

Рішенням виконкому Неданчицької
сільської ради № 40 від 21.06.2012 року,
земельній ділянці, яка була передана у
власність ОСОБА_3, присвоєно адресу -
АДРЕСА_1

В судовому засіданні сторони не
оспорювали факт належності ОСОБА_3
правовстановлюючого документа та
правомірність присвоєння адреси
земельній ділянці, призначеній для
ведення садівництва.

Правовстановлюючий документ на землю,
який був виданий ОСОБА_3 15.03.2000 року, на
момент розгляду справи судом, є чинним,
а рішення виконавчого комітету
Неданчицької сільської ради про
присвоєння земельній ділянці адреси,
не змінювалось і не скасовувалось.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та голова Неданчицької
сільської ради відмовились від
підписання акту визначення та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки ОСОБА_1 від 29.12.2012 року.
Вказаний
акт підписано лише одним із суміжних
користувачів - ОСОБА_9 Рішенням
державного кадастрового реєстратора №
РВ-013 від 12.12.2013 року, ОСОБА_1 було
відмовлено у внесенні відомостей до
ДЗК через відсутність підписів
відповідачів в актах визначення та
погодження зовнішніх меж земельної
ділянки та актах прийому-передачі
межових знаків на зберігання.
Статтею 91 Земельного кодексу
України визначено, що власники
земельних ділянок зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
ділянок та землекористувачів, а також
дотримуватись правил добросусідства.
Вирішення питань
стосовно земельних спорів у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, які перебувають у власності чи
користуванні громадян та додержання
правил добросусідства, відповідно до
ст.158 ЗК України, покладено на органи
місцевого самоврядування.
З
матеріалів справи вбачається, що
Неданчицькою сільською радою, в межах
її повноважень, вживалися заходи щодо
врегулювання спору між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 з приводу володіння та
користування земельними ділянками.
Так, на підставі
рішення виконавчого комітету
Неданчицької сільської ради № 56 від
21.11.2013 року, у відповідності до вимог
Закону України "Про місцеве
самоврядування", було створено комісію
по вирішенню спірних земельних питань
у складі семи осіб.

26.11.2013 року вказаною комісією
проведено обмір земельної ділянки
належної ОСОБА_3, за наслідками якого
було встановлено, що фактичний розмір
ділянки, яка перебуває у власності
відповідача, на 0,0083 га. менший, ніж
зазначено в правовстановлюючому
документі.
За змістом
вказаного акту і пояснень сторін, які
вони дали в судовому засіданні,
зменшення площі земельної ділянки
ОСОБА_3, стало наслідком самозахвату
частини цієї ділянки позивачем ОСОБА_1
У
відповідності до акту, складеного
комісією по вирішенню земельних
спорів, станом на 23.12.2014 року,
відповідач ОСОБА_1 розібрала частину
паркану, встановила його на новому
місці, таким чином повернувши ОСОБА_3
частину спірної ділянки, розміром 0,0083
га.
Як позивач ОСОБА_1, так і
відповідач ОСОБА_3, в судовому
засіданні підтвердили обставини,
відображені у акті від 23.12.2014 року.
В той же час,
ОСОБА_3 не дала згоди на підписання акту
погодження меж земельної ділянки,
додатково мотивуючи свою відмову тим,
що ОСОБА_1 іншим чином порушує її право
користування земельною ділянкою.
Крім того, ОСОБА_3
пояснила, що підписання нею акта,
призведе до порушення прав іншого
землекористувача - її рідного брата
ОСОБА_10, котрий являється ще одним
суміжним землекористувачем, однак не
має правовстановлюючих документів на
землю.
Таким чином, орган місцевого
самоврядування у визначений законом
спосіб, не зміг врегулювати спору між
власником і користувачем суміжних
земельних ділянок.

Не підписання ОСОБА_3
акту погодження меж, являється
перешкодою в реалізації права позивача
на безоплатне отримання у власність
земельної ділянки, так як орган
місцевого самоврядування позбавлений
можливості затвердити технічну
документацію та прийняти рішення про
передачу у власність ОСОБА_1 земельної
ділянки.

В свою чергу, територіальний орган
Держкомзему, не має достатніх підстав
для внесення у Державний земельний
кадастр інформації про право власності
ОСОБА_1 на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку що підстави, за
яких ОСОБА_3 відмовляється від
підписання акту погодження меж
суміжних ділянок, є надуманими та прямо
вказують на порушення нею правил
добросусідства.

Частинами 2, 3 ст.158 ЗК України
передбачено, що земельні спори з
приводу володіння, користування і
розпорядження земельними ділянками,
які перебувають у власності громадян і
юридичних осіб, вирішуються виключно
судом. У
відповідності до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004
року "Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", згідно зі ст. 158 ЗК
України суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.
В той же час, з
урахуванням конкретних обставин
справи, суд позбавлений можливості у
передбаченому процесуальним законом
порядку, в повній мірі перевірити
обставини, на які сторони посилаються
як на підстави своїх вимог та
заперечень.

Так, з пояснень представника
Неданчицької сільської ради
вбачається, що на посаді
землевпорядника працює особа, котра не
має спеціальної освіти, а в його
розпорядженні відсутні спеціальні
інструменти та обладнання, які давали б
можливість з повною достовірністю
визначити межі земельних ділянок, їх
площу, конфігурацію та можливі точки
накладення.
Допитаний в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_11
показав, що він має повну вищу освіту за
фахом інженера-землевпорядника, працює
в ТОВ "Молодіжна інвестиційна компанія"
і ознайомлений з технічною
документацією, розробленою на
замовлення ОСОБА_1 Свідок особисто не
приймав участі у виготоленні проекту
документації, безпосередньо не
виїжджав для обстеження меж земельних
ділянок. Зі слів іншої особи, яка
розробляла проект, останній
розроблявся з дотриманням всіх вимог,
передбачених діючими нормативними
документами, з виїздом на місцевість,
застосування необхідних приладів і
обладнання та в присутності сторін. На
прохання ОСОБА_3 до проекту
неодноразово вносилися зміни, на які
давала згоду і ОСОБА_1
Суд не може вважати
належними і допустимими покази ОСОБА_11,
оскільки про фактичні обставини справи
він дізнався з чужих слів;
безпосередньо не розробляв проекту
документації; не проводив обмірів
земельних ділянок, отже його показання
не можуть вважатися доказами, у
розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України.

Пунктом 1.16
"Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі", затвердженої
наказом Держкомзему № 43 від 04.05.1999 року,
передбачалось, що технічна
документація зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку включає, зокрема, кадастровий
план земельної ділянки, складений за
результатами зйомки та збірний
кадастровий план суміжних
землевласників і землекористувачів.

Згідно п.2.3 вказаної вище
Інструкції, межі земельних ділянок, що
передаються або надаються у власність
чи у користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість),
за наявними планово-картографічними
матеріалами.

У відповідності до п.2.4
Інструкції, перенесення в натуру (на
місцевість) або відновлення всіх
поворотних точок меж земельної
ділянки, здійснюється геодезичними
методами з прив'язкою не менше двох
характерних закріплених поворотних
точок до пунктів державної геодезичної
мережі та до твердих точок на
місцевості.

Держкомзем України наказом № 376 від
18.05.2010 року затвердив інструкцію про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками.
Погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами передбачено ст.198
ЗК України при кадастровій зйомці як
комплексу робіт, виконуваних для
визначення та відновлення меж
земельних ділянок.

В той же час, таке
погодження є складовою технічної
документації при передачі громадянам
земельних ділянок у власність.

Скасовуючи попередні судові рішення,
винесені у спорі між тими самими
сторонами, з того ж предмету і з тих же
підстав та повертаючи справу на новий
судовий розгляд, суд касаційної
інстанції, в ухвалі від 27.08.2014 року,
зазначив, що суд І інстанції не звернув
уваги на те, що погодження при
кадастровій зйомці як комплексі робіт,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок,
здійснюється з метою правильного
визначення меж земельної ділянки та
відповідно не перевірив межі земельних
ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_3, згідно даних
земельного кадастру; конфігурацію
спірних земельних ділянок, їх взаємне
розташування; не з'ясував, чи має місце
накладення земельних ділянок та,
відповідно, точні розміри і координати
такого накладення, обґрунтувавши свої
висновки на припущеннях.

Вказівки суду вищестоячої інстанції
є обов"язковими для суду, який повторно
розглядає справу.

При новому розгляді справи, суд у
передбаченому процесуальним законом
порядку, вживав заходи щодо виконання
вимог, викладених в ухвалі ВССУ від
27.08.2014 року та призначав
земельно-технічну експертизу, оскільки
без застосування спеціальних знань,
встановити фактичні обставини справи
не виявляється можливим.

Після повернення з експертної
установи матеріалів справи без
виконання, ініціатор експертизи -
позивач ОСОБА_1, відмовилась від
повторного призначення експертних
досліджень, в тому числі в іншій
установі.
Відповідачі в судовому засіданні також
відмовились від проведення експертизи.

З
урахуванням викладеного, суд приходить
до висновку, що позивач, належними і
допустимими засобами доказування не
довела обставин, на які вона
посилалась, як на підставу своїх вимог.

Таким чином підстави для
задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Судові витрати
по справі відсутні.
Керуючись
ст.ст.10, 57, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Неданчицької сільської ради
Ріпкинського району Чернігівської
області, відділу Держземагенства у
Ріпкинському районі Чернігівської
області - про визнання протиправною
бездіяльності відповідачів та
зобов"язання їх вчинити певні дії,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана
до апеляційного суду Чернігівської
області, через Ріпкинський районний
суд, протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні під час проголошення рішення -
у цей же строк, з дня отримання його
копії.

Суддя
Є.А. Жовток