АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1616/4675/2012
Номер провадження 22-ц/786/2775/14
Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І.
Доповідач Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" та ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 27 червня 2014 року

та за апеляційною скаргою Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго"

на додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 25 липня 2014
року

по справі за позовом Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивача: Комунального підприємства
Полтавської обласної ради
"Полтававодоканал", Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, Головного управління
житлово-комунального господарства
Полтавської облдержадміністрації,
Державного підприємства
"Полтавастандартметрологія" про
стягнення заборгованості за послуги
теплопостачання та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", за участю третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання дій незаконними, зобов'язання
вчинити певні дії, визнання правочину
недійсним та стягнення моральної шкоди
і судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 27 червня 2014 року в
задоволенні позову Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» відмовлено за
безідставністю та недоведеністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено
частково.

Визнано дії Полтавського
комунального підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» по
перевірці приладів обліку води за
рахунок ОСОБА_1 - незаконними.

Зобов'язано ОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» провести
перерахунок платежів з 01 вересня 2009
року у відповідності до фактично
наданих послуг по квартирі АДРЕСА_1.

Стягнуто з Полтавського обласного
комунального підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» на
користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду
у сумі 1 000 грн.

В частині вимог ОСОБА_1 про визнання
недійсним правочину (договору) між
Полтавським комунальним
підприємством теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» та споживачем
ОСОБА_1, який датований 04 серпня 2008 року
за № 1378 - відмовлено в зв'язку з
безпідставністю.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 25 липня 2014
року стягнуто з Полтавського
комунального підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» на
користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 8 645 грн.

З вказаними рішеннями суду не
погодилося ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та подало на них
окремі апеляційні скарги, в яких
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить судове рішення від 27.06.2014 року
частково скасувати та ухвалити нове,
яким його позовні вимоги задовольнити
повністю, а у задоволенні зустрічних
позовних вимог відмовити, а також
просить скасувати додаткове рішення та
ухвалити нове, яким у стягненні з
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на
користь ОСОБА_1 судових витрат
відмовити за безпідставністю.

Окрім того, з рішенням місцевого суду
від 27.06.2014 року не погодився ОСОБА_1 та
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій також посилаючись на порушення
судом норми матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить
його частково скасувати та змінити,
визнавши недійсним правочин (договір)
№ 1378 від 04.08.2008 року та стягнути з
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» моральну
шкоду в сумі 100 000 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апелянтів, приходить
до висновку, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення за наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно встановлено, що квартира
АДРЕСА_1, належить відповідачам за
первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві приватної
спільної часткової власності. Поряд з
цим судом встановлено, що останні
зареєстровані за даною адресою (т.1
а.с.5).

На підставі договору від 04 серпня 2008
року, укладеного між Полтавським
обласним комунальним виробничим
підприємством теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1,
відповідачі за первісним позовом
користуються послугами з
теплопостачання (т. 1 а.с. 117-118).

Звертаючись до суду за захистом свого
порушеного права, ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» вказувало, що
відповідачі протягом кількох років не
проводили державної метрологічної
повірки приладів обліку гарячої води,
в зв'язку з чим підприємство проводить
нарахування оплати за послуги гарячого
водопостачання не за показниками
приладів обліку, а з розрахунку
кількості зареєстрованих осіб в
квартирі відповідачів та на підставі
тарифів за підігрів води на 1 особу.
Зважаючи на вказані обставини, за
період з 01.09.2009 року по 01. 09.2011 року у них
утворилась заборгованість у сумі 1961
грн. 18 коп., а загальна сума
заборгованості з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних становить 2141,95 грн.

Судом також встановлено, що за власні
кошти відповідачі за первісним
позовом придбали та встановили у
квартирі АДРЕСА_1 4 прилади обліку води,
два з яких Полтавське обласне
комунальне виробниче підприємство
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» прийняло на
абонентський облік, що підтверджується
Актом прийняття №13780 від 24.03.2004 року (т.4
а.с. 135).

Поряд з цим, ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» самостійно, в
односторонньому порядку було
встановлено наступний термін повірки
вказаних лічильників в строк до 01.01.2010
року, однак державну повірку у
встановлений строки дані прилади
обліку води не пройшли. За період з 01
січня 2010 року до 01 вересня 2011 року
Полтавське обласне комунальне
виробниче підприємство теплового
господарства «Полтаватеплоенерго»
проводило нарахування за вказані
послуги з розрахунку кількості
зареєстрованих у квартирі осіб, на
підставі тарифів за підігрів на одну
особу.

Відмовляючи в задоволенні позову
ПОКВПТГ «Полтаватаплоенерго» місцевий
суд виходячи з характеру
правовідносин, що склався між
сторонами, вказав, що оскільки ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» є виконавцем
послуг з централізованого опалення та
централізованого постачання гарячої
води в житлових будинках комунальної
власності, то не проведення ним повірки
приладів обліку води в квартирі
відповідача за первісним позовом, в
результаті чого підприємство
проводило нарахування за послуги
гарячого водопостачання не за
показниками приладів обліку, а з
розрахунку кількості зареєстрованих
в квартирі відповідача є
неправомірним.

У відповідності до п. 4.9 договору від 04
серпня 2008 року, визначено, що
приймаються до розрахунку показання
засобів обліку теплової енергії та
води, які мають клейма та свідоцтва про
проходження Державної метрологічної
повірки, термін якої не закінчився.

Пунктом 4.12 вказаного договору
визначено, що засоби обліку гарячої
води, встановлені у квартирі та на
вводі в будинок, підлягають
періодичній повірці. Періодична
повірка проводиться у строк, що не
перевищує один місяць. За цей час
споживач оплачує за послуги з
підігріву води із середньомісячними
показниками засобів обліку за
попередні три місяці. У разі
несправності засобів обліку, що не
підлягають усуненню, знаходження їх на
повірці більше одного місяця,
втручання в їх роботу, плата за послуги
з моменту їх виявлення вноситься
згідно з нормативами (нормами)
споживання.

Частиною 3 статті 28 Закону України
«Про метрологію та метрологічну
діяльність» визначено прядок подання
фізичним особам, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності -
власниками засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) на періодичну повірку цих
засобів та оплати за роботи, пов'язані
з повіркою, встановлюється Кабінетом
Міністрів України. Періодична повірка,
обслуговування та ремонт (у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж)
зазначених засобів вимірювальної
техніки здійснюються за рахунок
підприємств і організацій, які надають
послуги з електро-, тепло-, газо- і
водопостачання.

У відповідності до статті 21 Закону
України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» передбачено,
що до державного метрологічного
контролю належить, зокрема повірка
засобів вимірювання техніки.

У відповідності до Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21.07.2007 року, а саме пункту 9,
визначено, що у квартирі (будинку
садибного типу) роботи з установлення
засобів обліку води і теплової енергії
проводяться спеціальною організацією,
виконавцем, виробником чи
постачальником за рахунок коштів
споживача.

Крім того, даними Правилами
визначено, що періодична повірка,
обслуговування та ремонт ( у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж)
квартирних засобів обліку
проводяться за рахунок виконавця.

У відповідності до пункту 16 вказаних
вище Правил визначено право споживача
проводити позачергову повірку за
власні кошти квартирних засобів
обліку у разі виникнення в нього
сумнівів щодо правильності їх
показань, про що він інформує
виконавця. Якщо виявлена у показаннях
помилка виходить за межі, передбачені
у паспорті квартирного засобу обліку,
виконавець повинен здійснити
перерахунок плати за споживання води
та/або теплової енергії з дня
останньої повірки або встановлення
засобу обліку, якщо його повірка не
проводилась, шляхом зменшення плати на
відсоток, який перевищує встановлені
межі точності для цього типу засобу
обліку, до моменту виявлення помилки.

Таким чином, як вбачається з
аналізу даних норм закону і
підзаконних актів та вірно зазначено
місцевим судом, що на споживача не
покладено обов'язку по проведенню
чергової повірки засобу обліку, а
споживачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4., в свою чергу, проти надання
приладів обліку для перевірки ніколи
не заперечували, та відносно таких
перевірок жодних перешкод надавачу
послуг не чинили. При цьому, витрати,
пов'язані з проведенням повірки
лічильників, не були включені у тарифи
послуг, а, відповідно, їх оплата не
проводилась останніми, що не звільняє
виконавця послуг ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» від обов'язку по
проведенню ним чергової повірки
квартирних засобів обліку.

Такий висновок суду відповідає
вірно встановленим судом обставинам
справи щодо позовних вимог ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» та вимогам
матеріального та процесуального права.

Разом з цим, вирішуючи спір в
межах заявлених зустрічних вимог
ОСОБА_1 місцевий суд правомірно виходив
з наступного.

Згідно рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 30 жовтня 2007
року визнано дії Полтавського
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» та комунального
підприємства Полтавської обласної
ради «Полтававодоканал» щодо
спонукання проведення перевірки
приладів обліку води за рахунок ОСОБА_1
- незаконними.

Зобов'язано КП «Полтававодоканал»
та ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
провести перерахунки платежів з 10
лютого 2007 року у відповідності до
фактично наданих послуг по квартирі
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22-24).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З урахуванням вимог вищенаведеної
статті, місцевим судом вірно взято до
уваги обставини встановлені рішенням
Апеляційного суду Полтавської області
від 30 жовтня 2007 року, ухваленого за
результатами розгляду справи, в якій
брали участь ті самі особи, яке набрало
законної сили та є чинним, а відтак
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 за зустрічним позовом про
визнання дій ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» незаконними та
зобов'язання останніх провести
перерахунок платежів у відповідності
до розміру фактично наданих ними
послуг є законними та обґрунтованими.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо
визнання договору від 04 серпня 2008 року
недійсним, місцевий суд виходив з того,
що доводи позивача щодо підробки
вказаного правочину та укладання його
шляхом обману є безпідставними та
недоведеними достатніми, належними та
допустимими доказами, у зв'язку з
передчасністю заявлених позовних
вимог, оскільки на даний час триває
досудове розслідування по факту
підроблення предмету позову -
правочину від 04 серпня 2008 року за
ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.
358 КК України, та на даний час слідчим
СВ Ленінського РВ ПМУ УМВС України в
Полтавській області отримано
тимчасовий доступ до оригіналу
вказаного правочину, згідно ухвали
суду від 24 червня 2014 року, з метою
призначення судової почеркознавчої
експертизи по даному договору.

Пунктом 4 статті 23 ЦК України визначено,
що моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не
пов'язана з розміром цього
відшкодування.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України № 5 від 25 травня 2001 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної
(немайнової)шкоди», визначено, що під
моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Так, місцевий суд встановивши, що
протягом тривалого часу відповідачем
ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»
розміщуються письмові об'яви, де
мешканцям більше 300 квартир та де
ОСОБА_1 проживає 22 роки, надається
недостовірна та неповна інформація
про заборгованість по квартирі
позивача за зустрічним позовом № 256 та
направляються на адресу ОСОБА_1
щомісячно письмові повідомлення про
наявність заборгованості перед
ПОКВПТГ «Полтватеплоенерго» та
вимагається провести повірку
лічильників за рахунок останнього,
прийшов до висновку, що вказані
обставини призвели до моральних
страждань та переживань позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_1, які судом
були оцінені в розмірі 1000 грн.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна правова оцінка, в судових
рішеннях повно відображені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні, а відтак суд обґрунтовано
прийшов до висновку про часткове
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1, та відмову в позові ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго».

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

В свою чергу, апеляційні скарги
не містять нових фактів чи засобів
доказування, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.
Наведені в них доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, задовольняючи частково
заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового
рішення суд першої інстанції
правомірно виходив з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України
передбачено право суду, який ухвалив
рішення, за заявою осіб, які беруть
участь у справі чи з власної ініціативи
ухвалити додаткове рішення, якщо
стосовно якої-небудь позовної вимоги, з
приводу якої сторони подавали докази і
давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Особа, зазначена в частині першій цієї
статті, має право: знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні.

Повноваження представника ОСОБА_5
підтверджуються довіреністю (т.2 а.с. 24),
свідоцтвом про право на зайняття
адвокатською діяльністю (т.5 а.с. 17) та
договорами про надання правової
допомоги (т. 2 а.с. 9, 11).

Оплата правової допомоги
підтверджується квитанціями до
прибуткових касових ордерів (т. 2 а.с. 10,
12).

Відповідно до ст. ст. 79, 84 Цивільного
кодексу України судові витрати
складаються з судового збору та витрат,
пов'язаних з розглядом справи. До
витрат, пов'язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги.

Згідно п. 3.2 мотивувальної частини
рішення Конституційного суду України
від 30 вересня 2009 року, «правова
допомога» є багатоаспектною, різною за
змістом, обсягом і формами і може
включати консультації, роз'яснення,
складення позовів і звернень, довідок,
заяв, скарг, здійснення
представництва, зокрема в судах та
інших державних органах, захист від
обвинувачення тощо. Вибір форми та
суб'єкта такої допомоги залежить від
волі особи, яка бажає її отримати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Суд першої інстанції, керуючись
вищевказаними нормами закону, ч. 1 ст. 88
ЦПК України, виходячи з тривалості
розгляду справи та обсягу виконаної
роботи, навів у додатковому рішенні
суду вичерпний розрахунок витрат
ОСОБА_1 на правову допомогу, які
підлягають відшкодуванню в розмірі 8
645 грн., і такий висновок суду доводами
апеляційної скарги ПОКВПТГ
«Полтаватеплоенерго» не
спростовується.

Слід зазначити, що юридично
неспроможними є доводи апеляційної
скарги, що при здійсненні зазначених
розрахунків судом не взято до уваги той
факт, що вимоги щодо стягнення з
підприємства моральної шкоди
задоволено частково: із задоволених
100000 грн., стягнуто лише 1000 грн., які у
процентному співвідношенні складають
лише 1 відсоток від загальної суми, так
як ґрунтуються на невірному тлумаченні
норм цивільного процесуального
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З аналізу вказаної норми слідує, що
судові витрати присуджуються
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог чи то майнового, чи то
немайнового характеру.

Оскільки з чотирьох заявлених
позивачем ОСОБА_1 позовних вимог
місцевим судом задоволено три, то
відповідно судові витрати підлягають
стягненню пропорційно до задоволених
вимог, а саме в розмірі ? частин.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
рішення постановлені судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим не вбачається підстав
для їх скасування або зміни.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1
ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 27 червня 2014 року та
додаткове рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 25 липня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: /підпис/ Панченко
О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б.
/підпис/ Пікуль В.П.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області
_______________ Панченко О.О.