У х в а л а

іменем україни

28 січня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Гончара В.П., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області до ОСОБА_4, треті особи: реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, відділ Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області, про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою в інтересах ОСОБА_4, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року заступник прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Одеській області звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2008 року визнано дійсним договір міни, укладений 26 листопада 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та визнано за останнім право власності на земельні ділянки загальною площею 5,62 га - рілля та 23,54 га - багаторічні насадження. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 3 вересня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Посилаючись на те, що право власності ОСОБА_4 на земельні ділянки було набуто на підставі рішення суду, яке скасовано, просив визнати недійсними державні акти від 28 листопада 2005 року, видані на ім'я ОСОБА_4 на право власності на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Новоградківської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3 липня 2014 року, позов заступника прокурора Малиновського району м. Одеси задоволено.

Визнано недійсними державні акти від 28 листопада 2005 року на право власності ОСОБА_4 на земельні ділянки з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського господарства, що розташовані у Новоградківській сільській раді (за межами населених пунктів) Овідіопольського району Одеської області:

серії ЯБ № 438111 на земельну ділянку площею 1,80 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 85;

серії ЯБ № 438105 на земельну ділянку площею 4,95 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 82;

серії ЯБ № 438110 на земельну ділянку площею 3,82 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 86;

серії ЯБ № 438103 на земельну ділянку площею 4,93 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 84;

серії ЯБ № 438108 на земельну ділянку площею 2,59 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. договорів оренди землі за № 79;

серії ЯБ № 438107 на земельну ділянку площею 2,53 га, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. договорів оренди землі за № 80;

серії ЯБ № 438106 на земельну ділянку площею 1,49 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. договорів оренди землі за № 81;

серії ЯБ № 438104 на земельну ділянку площею 4,43 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 83;

серії ЯБ № 438109 на земельну ділянку площею 2,62 га, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 96.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст. ст. 8, 124 Конституції України, ст. ст. 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таку саме правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 4 червня 2014 року (справа № 64-цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог прокурора щодо безпідставного набуття відповідачем права власності на спірні земельні ділянки за рішенням суду, яке в подальшому було скасовано, під час дії мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко