Провадження № 22-ц/779/2619/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Соколовського
В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій
О.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
коштів за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 03 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
вказаним позов посилаючись на те, що 26
жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_5
було укладено нотаріально посвідчений
договір позики, відповідно до якого він
надав відповідачам грошові кошти в
сумі 73350 грн., що еквівалентно 9000
доларів США. Згідно договору
відповідачі зобов'язувались повертати
йому кошти готівкою рівними частками
кожні 4 місяці до 31 числа четвертого
місяця, починаючи з 01.12.2012 р., з
остаточним строком повернення 01.01.2014 р.
Однак відповідачі коштів не повернули,
у зв'язку з чим існує заборгованість в
сумі 73350 грн., яку просив стягнути з
відповідачів. Крім того, на підставі
ст.625 ЦК України позивач просив
стягнути з відповідачів інфляційні
втрати в розмірі 4474,80 грн., а також три
проценти річних, що становить 1145,46 грн.
На підставі ж ст.623 ЦК України просив
стягнути збитки, завдані різницею
курсів долара до гривні, в розмірі 31500
грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 03 листопада 2014 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики від
26.10.2012 року у розмірі 73350 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 4474 грн. 80
коп. та три проценти річних у розмірі 1145
грн. 46 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідачів на користь
позивача витрати по сплаті судового
збору в розмірі по 394 грн. 85 коп. з
кожного.

На вказане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом норм
матеріального права. Так, апелянт не
погоджується із висновком суду про
відмову в задоволенні позовної вимоги
про стягнення різниці курсів на тій
підставі, що позика надавалась у
гривні, а тому вимога про стягнення
курсової різниці є безпідставна.
Апелянт вважає, що даний висновок суду
є неправильним, оскільки судом не
застосовано статті 524 та 533 ЦК України,
відповідно до яких сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті; якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу.
Вважає, що оскільки у договорі позики
сторони визначили еквівалент
позичених коштів в доларах США і на
момент стягнення коштів курс долара
США істотно змінився, то вимога про
стягнення курсової різниці підлягає до
задоволення. З цих підстав просив
рішення суду в частині відмови в
позовній вимозі скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному об'ємі.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що відповідно до ч.2
ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи.

Представник апелянта ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав з
наведених у ній мотивів та просив її
задовольнити.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
відповідає.

Судом встановлено, що 26.10.2012 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було
укладено договір позики, відповідно до
якого позивач передав у спільну
сумісну власність відповідачів кошти у
розмірі 73350 грн., що еквівалентно 9000
доларів США, які відповідачі
зобов'язалися повертати готівкою
рівними частками кожні чотири місяці
до тридцять першого числа четвертого
місяця, починаючи з 01.12.2012р., з
остаточним строком повернення 01.01.2014 р.
Сторонами визначено місце виконання
договору - м. Івано- Франківськ (а.с.116).

У визначений договором строк суму
позики відповідачами повернуто не
було.

Частково задовольняючи позов, суд
виходив з того, що відповідачі
зобов'язань згідно договору позики не
виконали - кошти, у встановлений
договором строк, не повернули, а тому на
підставі ст.625 ЦК України позивач має
право вимагати, а відповідачі, в свою
чергу, зобов'язані сплатити суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми. Відмовляючи ж у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення збитків, завданих порушенням
зобов'язання, а саме, спричинених
різницею курсів, суд виходив з того, що
за договором, укладеним між сторонами,
позика надавалась у національній
грошовій одиниці - гривні, тому в цій
частині позовні вимоги є
безпідставними.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та нормам чинного
законодавства.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором.

Суд правильно взяв до уваги проведений
позивачем розрахунок, згідно якого три
проценти річних від простроченої суми
становлять 2200 грн. 50 коп., а за 190 днів ця
сума складає 1145 грн. 46 коп., інфляційні
втрати за весь час прострочення
становлять 4474 грн. 80 коп.

Таким чином, судом обґрунтовано та
відповідно до законодавства стягнуто
суму боргу за договором позики, індекс
інфляції та три проценти річних.

Позивач у позові просив на підставі
ст.623 ЦК України стягнути з
відповідачів в його користь також
збитки, спричинені різницею курсу
долара в розмірі 31500 грн., оскільки курс
на момент укладення договору позики
становив 8 грн. за 1 долар, а на момент
пред'явлення позову - 11,65 грн. за 1 долар.

Відповідно до ст.623 ЦК України Боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. Збитки визначаються з
урахуванням ринкових цін, що існували
на день добровільного задоволення
боржником вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення. При визначенні
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
щодо їх одержання.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода) (ч.2 ст.22 ЦК
України).

Як видно із договору, позику було
надано у гривнях, а тому суд дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні вимоги про стягнення
збитків, завданих різницею курсів,
наявність яких позивачем не доведено.

Колегія суддів вважає, що хоча у
договорі і зазначено, що 73350 грн.
еквівалентно 9000 доларам США, позику
було надано у гривнях, тому до
правовідносин між сторонами не може
бути застосовано ст.524 та 533 ЦК України.
З огляду не це доводи, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними.

Рішення судом ухвалено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
підстав для скасування рішення не
вбачається.

Керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 03 листопада 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Соколовський

Судді:
О.В. Пнівчук

О.Ю. Беркій