АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5452/14
Головуючий 1-інстанції -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкриоому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського
районного суду міста Харкова від 26
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
втратившею право користування жилою
площею, треті особи: ОСОБА_6,
Московський районний відділ у місті
Харкові Головного управління
державної міграційної служби України в
Харківській області та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про вселення в житлове
приміщення, відновлення реєстрації,
визнання незаконним і скасування
розпорядження і свідоцтва про право
власності, треті особи: ОСОБА_6,
Московський районний відділ у місті
Харкові Головного управління
державної міграційної служби України в
Харківській області, Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради, -

в с т
а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_7 звернувся
до Московського районного суду міста
Харкова з позовом, в якому просив
визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право
користуванням житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати СГІРФО
Московського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області зняти
відповідачку з реєстрації за вказаною
адресою.

В обґрунтування позову посилався
на те, що він є наймачем квартири
АДРЕСА_1 , відповідачка зареєстрована в
ній з 1993 року, проте з моменту
реєстрації в квартирі не проживає.

Протокольною ухвалою
Московського районного суду міста
Харкова від 18.06.2012 року до участі у
справі в якості 3-х осіб залучено
ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_4

Заочним рішенням Московського
районного суду міста Харкова від 05.07.2012
року позов було задоволено.

Ухвалою цього ж суду від 28.11.2013
року заочне рішення від 05.07.2013 року
скасоване і справа призначена до
розгляду в загальному порядку, під час
якого відповідач звернулась із
зустрічним позовом до ОСОБА_7,ОСОБА_3,
ОСОБА_4.в якому, з урахуванням уточнень,
просила вселити її у спірну квартиру і
зобов'язати Московський РВ у місті
Харкові ГУДМС України в Харківській
області зареєструвати її місце
проживання в цій квартирі;

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження відділу приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації ХМР
№ 501 від 04.04.2013 року про передачу
спірної квартири у власність ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 та свідоцтво про право
власності № 5-13-301873 на спірну квартиру
на ім'я вказаних осіб.

Третіми особами за своїм позовом
зазначила ОСОБА_6 Московський РВ у
місті Харкові ГУДМС України в
Харківській області та Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради. (а.с.155-158 т.1)

У обгрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що з дитинства
проживала у спірній квартирі, по
досягненню 16-ти років отримала за
місцем проживання паспорт, наглядалась
у поліклініці за місцем проживання.
Проте, дізнавшись про її вагітність
відповідач ОСОБА_7 став перешкоджати її
проживанню в квартирі, вимагав, щоб
вона знялась з реєстрації, поміняв
замки і не пускав у квартиру.

Знявши її з реєстрації на підставі
заочного рішення від 05.07.2012 року ,
відповідачі приватизували квартиру
без її участі.(а.с.155-158 т.1)

У зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 помер, до участі у справі в
якості позивачів були залучені ОСОБА_3
і ОСОБА_4,

Рішенням Московського районного
суду міста Харкова від 26.06.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 і ОСОБА_4
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5
задоволено. Вселено її в квартиру
АДРЕСА_1.

Зобов"язано Московський РВ у
місті Харкові ГУДМС України в
Харківській області зареєструвати
місце проживання ОСОБА_5 в цій
квартирі;

Визано незаконними та скасовано
розпорядження відділу приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації ХМР
№ 501 від 04.04.2013 року про передачу
спірної квартири у власність ОСОБА_3,
ОСОБА_7, ОСОБА_4 та свідоцтво про право
власності реєстраційний № 5-13-301873
оформлене та видане ОСОБА_7, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просить скасувати вказане рішення як
таке, що не відповідає вимогам
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове, яким задовольнити
первісний позов і відмовити у
задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування скарги
посилається на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам,
зазначаючи , що в обґрунтування цих
висновків суд послався на показання в
якості свідка ОСОБА_5та інших осіб, у
той час як сама ОСОБА_5 тільки допускала
факт заміни замків, свідок ОСОБА_8 ( мати
ОСОБА_5) пояснила, що про візит ОСОБА_3 її
повідомляли співробітник пошти та
сусіди, а ОСОБА_7 до неї ніколи не
приходив. Вітчим ОСОБА_5 підтвердив, що
після досягнення ОСОБА_5 повноліття
ніхто з позивачів за теперішнім місцем
її проживання не з»являвся.

Ці та інші свідки також пояснили,
що обставини проживання ОСОБА_5 у
спірній квартири та перешкод у її
проживанні їм відомі зі слів самої
ОСОБА_5

Майже усі свідки, допитані за
клопотанням ОСОБА_5, є її родичами і
ніхто з них не проживає за місцем її
реєстрації., у той час як інши свідки,
її сусіди підтвердили, що ОСОБА_5 в
спірній квартиріт не проживала.

Вказує, що суд, всупереч вимогам
закону та роз"ясненням, які містяться в
п.3 та абз.4 п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року " Про судове рішення у цивільній
справі" не тільки не встановив
обставини, які є ключовими для
ухвалення обгрунтованого рішення. але
і спот ворив навіть ті факти, що були
встановлені у процесі судового
розгляду.

Зазначає також, що судом
задоволені вимоги ОСОБА_5 про
зобов"язання до реєстрації та про
скасування розпорядження і свідоцтва,
які фактично пред"явлені до третіх
осіб, що є правовим нонсенсом.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи і
доводи апеляційної скарги, судова
колегія доходить висновку, що рішення
суду підялгає скасування з мотивів,
наведених в апеляційній скарзі та у
відповідності до ч.3 ст.303 ЦПК України з
наступних підстав.

Частиною першою статті 21 ЦПК
України визначено, що суддя, який брав
участь у вирішенні справи в суді першої
інстанції, не може брати участі в
розгляді цієї самої справи в судах
апеляційної і касаційної інстанції, у
перегляді справи Верховним Судом
України, а так само у новому розгляді
її судом першої інстанції після
скасування попереднього рішення або
ухвали про закриття провадження у
справі.

З матеріалів справи убачається,
що ухвалою Московського районного суду
міста Харкова від 04 березня 2014 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_5 про визнання втратившею
право користування жилою площею було
закрито у зв"язу зі смертю позивача (
а.с.181 т.1).

Ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 15 квітня 2014
року вказана ухвала була скасована, а
справа повернута до суду першої
інстанції для подальшого розгляду по
суті і була розглянута тим самим
суддею.

Розгляд справи неповноважним
судом у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України є безумовною підставою для
скасування рішення.

Судова колегія доходить висновку, що
з вказаних підстав рішення підлягає
скасуванню в цілому, оскільки
зустрічний позов ОСОБА_5, провадження
за яким судом не закривалось , є
взаємопов"язаним з основним позовом.

Вирішуючи спір по суті судова
колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15, ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання..

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко -
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 71,
72 ЖК України особа може бути визнана
судом такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, якщо
не проживає в ньому понад шість місяців
без поважних причин. Якщо наймач був
відсутнім з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в
п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2
"Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" роз'яснив
судам, що у справах цієї категорії
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Спірною є трикімнатна квартира
АДРЕСА_1, наймачем якою на підставі
рішення виконавчого комітету
Московської районної ради народних
депутатів міста Харкова від 01.03.1994 року
за № 35/30 був визнаний ОСОБА_7 на сім"ю з
п"яти чоловік: ОСОБА_7 - наймач, ОСОБА_3 -
дружина, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 - сини і ОСОБА_5(
нині ОСОБА_5) - онука. (а.с.4 т.1)

З довідки дільниці № 39 КП "
Жилкомсервіс" від 20.09.2012 року за № 530
убачається, що ОСОБА_5 зареєстрована в
цій квартирі у 1993 році ( а.с.5 т.1)

Розпорядженням відділу
приватизації житлового фонду
Управління комунального майна і
приватизації Харківської міської ради
за № 501 від 04.04.2013 року зазначена
квартира передана у власність ОСОБА_7,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і оформлено свідоцтво
про право власності за № 5-13-301873.

Постанова державного
нотаріуса Одинадцятої Харківської
державної нотаріальної контори від
18.04.2014 року про відмову у вчиненні
нотаріальної дії та надані
апеляційному суд витяги з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
свідчать про відсутність у цьому
реєстрі даних про реєстрацію права
власності на спірну квартиру за ОСОБА_7,
ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Звернувшись до суду з позовом про
визнання ОСОБА_5 втратившею право
користування житловою площею ОСОБА_7
зазначав у своєму позові, що з часу
реєстрації у спірній квартирі
відповідач в ній не проживала.

Залучені до участі у справі у
якості правонаступників позивача
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, а також третя особа ОСОБА_4
вказаний позов підтримали та
стверджували, що відповідач ОСОБА_5 у
квартирі не проживала, іноді
навідувала дідуся і бабусю.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_6 пояснив, що його дочка була
зареєстрована за місцем його
реєстрації з метою постановки сім"ї
на облік осіб, що потребують поліпшення
житлових умов, хоча в квартиру не
поселялась. Після його розлучення з
ОСОБА_11 - матір"ю ОСОБА_5, остання
залишилась проживати з матір"ю за
місцем її проживання в Київському
районі міста Харкова і за місцем
реєстрації на будь-який час не
оселялась.

В суді апеляційної інстанції
ОСОБА_5 визнала, що дійсно проживала з
матір"ю, дошкільний дитячий заклад,
загальноосвітню школу відвідувала за
місцем проживання в Київському районі
міста Харкова , наглядалась у дитячій
поліклініці цього ж району, на обліку у
зв"язку з вагітністю перебувала також у
жиночій консультації Київського
району міста Харкова. Після реєстрації
шлюбу з ОСОБА_12 проживала як з матір"ю
так і з чоловіком у найманій квартирі.

ЇЇ посилання на те, що по
досягненню повноліття вона оселилась у
спірній квартирі і проживала в ній, а
залишила квартиру у зв"язку зі сваркою,
яка відбулась між нею і дідусем,
оскільки той категорично заявив, що не
дозволе проживати в квартирі її дитині
не підтверджено жодним належним та
допустимим доказом і суперечить також
і обставинам, на які вона посилалась у
обгрунтування своїх позовних вимог,
стверджуючи, що проживала у спірній
квартирі з дитинства і була позбавлена
право користування нею відповідачем,
який замінив замки і не пускав її в
квартиру.

В рішенні Київського районного
суду міста Харкова від 25.12.1995 року , яким
розірвано шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_11,
зазначено що сторони мають дочку
ОСОБА_13.ІНФОРМАЦІЯ_2, яка залишається
прроживати з матір"ю(а.с.178-180 т.1).

З приводу перешкод, які чиняться
їй у користуванні спірною квартирою
ОСОБА_5 до правоохоронних та житлових
органів не зверталась.

ЇЇ посилання на те, що за місцем
реєстрації вона отримувала паспорт,
зверталась до поліклініки ,
зареєструвала народження дитини та
отримує допомогу на дитину , а також, що
листування з вищім навчальним закладом
відбувалось також за цієї адресою не
може свідчити про її проживання у
спірній квартирі.

У довідці КЗОЗ Харківської
міської поліклініки № 11 зазначено про
те, що ОСОБА_5 зверталась до лікаря
отоларинголога вказаної поліклінікиї
у 2010 році, викликів додому за місцем
реєстрації не зареєстровано, на
діспансерному обліку не перебуває,
звернень до лікаря-гінеколога не
зареєстпровано. (а.с.87 т.1)

Харківській національний
університет міського господарства
ім.О.М.Бекетова на адвокатський запит
відповів, що телеграма про
відрахування ОСОБА_5 з 2-го курсу
містобудівельного факультету була
надіслана за адресою АДРЕСА_1. Проте, в
цій відповіді не зазначено про
вручення ОСОБА_5 телеграми і доказів
її отримання за вказаною адресою
відповідачка до суду не надавала.

Отримання паспорту, реєстрація
народження дитини та призначення
соціальних виплат за місцем реєстрації
відповідачки само по собі не може
свідчити про її проживання в житловому
приміщенні за вказаною адресою,
оскільки вирішення вказаних питань
компетентними органу району за місцем
реєстрації не потребує перевірки
факту її проживання за місцем
реєстрації.

Наявність прописки сама по собі
не може бути підставою для визнання
права користування житловим
приміщенням або віновлення такого
права, у разі доведеності того факту,
що право на проживання у житловому
приміщенні за місцем реєстрації не
було нею реалізовано і перешкод у його
реалізації їй не було створено.

Судова колегія доходить висновку,
що ОСОБА_5 не довела , що нею було
реалізовано право на проживання в
квартирі за місцем реєстрації і що
цього права вона була позбавлена
відповідачами, тому підстави для
задоволення її позову відсутні, а позов
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання її такою,
що втратила право користування жилою
площею в кварті АДРЕСА_1 підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова
колегія, -

В И
Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу
задовольнити.

Рішення Московського районного
суду міста Харкова від 26 червня 2014 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити. Визнати ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_5 про вселення,
відновлення реєстрації, визнання
недійсними та скасування
розпорядження та свідоцтва про право
власності відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга на
рішення апеляційного суду може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -