Справа № 296/2657/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський
районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюк Р.А.,

при
секретарі Шваб Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 327 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення неправомірної дії та
відшкодування збитків, -

В с т
а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вимогами заявленими до відповідача
ОСОБА_2 про припинення неправомірних
дій щодо утримання транспортного
засобу і не допускання його до
здійснення керування автомобілем та
стягнути з відповідача 22840,50 грн.
понесених збитків в наслідок цього.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказує, що 14.09.2010 р. він та відповідач
отримали довіреність на право
розпорядження автомобілем марки «Man»,
р/н НОМЕР_2. При отриманні довіреності
вони сплатили довірителю 8500 $? та за
ремонт 500$?. Оскільки вказані кошти були
запозичені, між ними була усна
домовленість про погашення боргу по 4500
$ ? кожен. За період спільного
використання авто, було придбано, за
кошти позивача, ноутбук, навігатор та
інструменти на суму 6200 грн.. Половину
витрачених коштів, відповідач був йому
винен. З врахуванням виплаченого боргу
та усіх здійснених покупок, позивач
винен від подачу 3515 грн.. У червні 2011 р.
через ряд непорозумінь, між ними
виникла домовленість про окреме
використання спільного авто, через
півмісячний термін. Протягом
червня-вересня 2011 року позивач
ремонтував авто на суму 18711 грн.. На
вимогу позивача про списання
вищенаведеної суми боргу в результати
втрат на ремонт та повернення йому
залишку коштів здійсненого ремонту при
відрахуванні його боргу від наявних
втрат, відповідач відмовився повертати
борг і заявив про намір продати авто. У
березні 2012 року відповідач забрав їх
спільний автомобіль, сховав його і з
цього часу не допускає позивача до його
використання. В наслідок таких дій
відповідача, позивач був позбавлений
можливості отримувати кошти від
перевезення вантажу даним авто і
втратив заробіток, а тому вимагає
відшкодування відповідачем упущеної
вигоди за його розрахунком на суму 17000
грн., що з врахуванням наявного боргу з
різниці від здійсненого ремонту літом
2011 року в розмірі 5840,50 грн., становить
загальну суму 22840,50 грн..

Позивач вважає, що відповідач своїми
протиправними діями допустив істотне
порушення його прав рівноправно
делегованих їм разом за довіреністю
про розпорядження автомобілем , а тому
вимагає відповідача відшкодувати
збитки завдані йому таким порушенням.
Позивач розраховував використовувати
отриманий за довіреністю автомобіль
для отримання заробітку, проте
внаслідок порушення відповідачем його
прав, що виразилося у безпідставному
достроковому вилученні автомобіля у
позивача, він не мав можливості
використовувати або надати його для
перевезення вантажів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_3 підтримали
вимоги позовної заяви та просили позов
задовольнити на підставі наданих
доказів та пояснень.

Представник відповідача ОСОБА_4
позовні вимоги не визнала, просила у їх
задоволенні відмовити, також
наголошувала на закінчені терміну дії
довіреності на розпорядження
сторонами спірним автомобілем.

Заслухавши пояснення сторін, покази
свідків, вивчивши наявні матеріали
справи, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

14 вересня 2010 року гр. ОСОБА_5 надав
сторонам у даній справі довіреність,
посвідчену приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за реєстровим номером № 6556, на
право розпорядження автомобілем марки
«MAN», модель 14.272., 1995 року випуску,
жовтого кольору, шасі (кузов, рама)
НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2,
належного йому на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_4, виданого ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві
11.12.2008 року, на ім'я повірених осіб -
відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1.

На підставі цієї довіреності, повірені
особи (сторони у справі), мають право
вчиняти певні юридичні дії, зокрема
керувати автомобілем та зняти його з
обліку в органах Державтоінспекції.
Довіреність видана строком до 14
вересня 2013 року. Повірені особи
отримали довіреність на право
розпорядження автомобілем для того,
щоб поставити його на облік в УДАІ на
своє ім'я, таким чином повірені особи
фактично придбали вказаний автомобіль.
В момент отримання довіреності на
автомобіль сторонами у справі було
сплачено довірителю 8500,00 $?. Крім цього,
автомобіль перебував у несправному
стані, і за для його експлуатації за
призначенням, сторони сплатили за
ремонт 500,00 $?.

Таким чином, сторони сплатили за право
розпорядження майном - 9000 $?. При цьому,
вказані кошти були в повному об'ємі
позичені у родичів відповідача, з
попередньою усною домовленістю про
зобов'язання сторін у справі повернути
борг у дольовому порядку по 4500,00 $?
кожен. Свою частину боргу за
домовленістю позивач мав повертати
відповідачу.

Крім цього, за період спільної роботи з
відповідачем, позивач придбав ноутбук,
навігатор та інструменти на загальну
вартість 6200,00 грн.. Оскільки вказані
речі були придбані для спільного
використання сторонами, вони
домовились про повернення
відповідачем половини суми їх вартості
в розмірі 3100 грн. шляхом відрахування
даної суми від загального розміру
залишку боргу позивача перед ним. З
врахуванням викладених обставин та
всіх здійснених покупок для спільного
використання при експлуатації
автомобілю, з урахуванням виплаченого
боргу, станом на квітень 2012 року
позивач винен відповідачу 3515,00 грн..

Як встановлено, сторони придбавали
даний автомобіль для спільної роботи, а
саме для перевезення різних вантажів
відповідно до отриманих замовлень. В
момент отримання автомобіля між
сторонами у справі також існувала усна
домовленість про те, що всі
амортизаційні витрати на автомобіль
вони ділять порівну. Розпочали свою
спільну роботу сторони з вересня 2010
року. Однак, вже у червні 2011 року між
позивачем і відповідачем виник ряд
непорозумінь пов'язаних із особливістю
відношення кожного з них до
обслуговування та експлуатації авто.
Внаслідок чого, вони домовились між
собою про окреме використання даного
автомобілю, а саме половину місяця
здійснює перевезення вантажів позивач,
іншу половину місяця відповідач.

Крім цього, з червня по вересень 2011 року
позивачем було здійснено ряд ремонтних
робіт автомобіля на загальну вартість
18711,00 грн.. Оскільки між сторонами
існувала усна домовленість про обоюдну
участь в оплаті ремонтних робіт,
позивач звернувся до відповідача з
проханням списати залишок боргу в
рахунок цих ремонтних витрат та
повернути йому решту коштів від цього
перерахунку в сумі 5840,50 грн.. Однак,
відповідач відмовився від цього,
заявивши про свій намір продати даний
автомобіль. В подальшому у березні 2012
року відповідач взагалі забрав
автомобіль, сховав від нього ключі та
до цього часу не допускає позивача для
здійснення ним права керування
транспортним засобом.

Як встановлено, між позивачем та СПД
ОСОБА_6 був укладений договір на
перевезення вантажу, згідно якого він
мав отримати чистий прибуток у розмірі
4000,00 грн., однак відповідач своїми діями
по не допущенню позивача до авто,
фактично позбавив його можливості
виконати умови договору і отримати
заробіток. В укладеному договорі
зазначено, що за відмову від
перевезення вантажу штраф складає 1000,00
грн., який позивач зобов'язаний
сплатити СПД ОСОБА_6. Здійснюючи
перевезення вантажів замовників
позивач отримує грошову винагороду в
середньому за місяць 6000,00 гривень. За
весь період незаконного недопускання
його до керування транспортним
засобом, що становить близько двох
місяців, відповідач не дав позивачу
виконувати його роботу, а тому позбавив
можливості отримати заробіток за цей
час, таким чином упущена вигода
позивача, внаслідок неправомірних дій
відповідача, становить 17000,00 грн., з
яких, згідно договору, перевезення
вантажу - 4000,00 грн., штраф - 1000,00 грн.,
середній заробіток за період
вимушеного простою 12000,00 грн.. Крім того,
відповідач не повернув позивачу
залишок коштів за ремонт автомобіля, що
становить 5840,50 грн..

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Відповідно
до ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконанні сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(незалежне виконання), а за ст. 611 ЦК у
разі цього порушення настають правові
наслідки, встановлені договором,
зокрема сплата неустойки.

Відповідно положень ст. 651 ЦК України
договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення умов
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
Законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди сторона значною
мірою позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладені договору.

Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо
договір змінений або розірваний у
зв'язку з порушенням договору однією із
сторін, друга сторона може вимагати
відшкодування: збитків, завданих
зміною або розірванням договору.

Відповідно до змісту ст. ст. 22, 623 ЦК
України складовою: поняття «збитки» є
вигода» під якою розуміються доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене. При цьому, вказана
упущена вигода повинна бути
відшкодована особою, яка допустила
порушення цивільного права, в тому
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
розмірі.

Допитаний свідок ОСОБА_7 у своїх
показах фактично повністю підтвердив
наявність обставин, якими позивач
обґрунтовує свій позов, зокрема вказав
і на те, що у травні 2012 року між
сторонами у справі була розмова в ході
якої вони обговорювали суму боргу на
якій наголошував позивач, витрати на
ремонт в розмірі 18771 грн. не
заперечувались відповідачем, також і
сума боргу позивача перед ним в розмірі
3515,00 грн. визнавалась, інших претензій
останній не заявляв.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що був присутній
при розмові сторін у травні або червні
2012 року при якій позивач запропонував
відповідачу розрахуватись за машину 2500
$? та 18 тисяч грн. за ремонт.

Свідок ОСОБА_9 показав, що сторін знає
давно, вони разом дружили. Підтвердив,
що між ними була усна домовленість
розпочати спільний бізнес по перевозці
вантажів на одній машині, яку вони
купили разом. Спочатку їздили разом,
однак в подальшому через непорозуміння
по робочих питаннях позивач
запропонував використовувати авто
окремо. Сварки виникали через те, що
позивач звинувачував відповідача, що в
машині після нього брудно, а відповідач
вказував, що після позивача машина
часто ламається. Запозичені на
придбання авто кошти вони повертали
разом, після того, як почали їздити
окремо темпи повернення коштів значно
знизилися. Коли сторони хотіли взагалі
припинити будь-які відносини, позивач
почав вимагати повернення значно
більшої суми на думку відповідача.
Також свідок вказав, що за час
експлуатації сторонами даного авто,
одного разу зламався (застукав) двигун
після використання авто позивачем,
однак перегризу в рейсі не було.

Свідок ОСОБА_10 фактично дав покази, які
збігаються з показами свідка ОСОБА_9,
однак при цьому вказував на нюанси
участі сторін у ремонті автомобілю, так
позивач за час експлуатації самостійно
поміняв ресори, однак не зробив
розвал/сходження в наслідок чого
значно прискорився знос колісної
резини. Авто ремонтувалось у
відповідача вдома, позивача допомагав.

Свідок ОСОБА_11 вказала, що як дружина
відповідача, вона була очевидцем всіх
подій і розрахунків між сторонами.
Підтвердила придбання автомобілю
сторонами у борг, однак у день
розрахунку за автомобіль її не було.
Використовували авто спочатку разом,
усі поточні ремонти також спільно.
Потім почали кожен окремо їздив по два
тижні. Вважає, що позивач неналежно
відносився до авто, внаслідок чого вона
частіше ламалася.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 фактично дали
покази ідентичні п пояснення інших
свідків, що лише свідчить про дійсність
встановлених при розгляді справи
обставин.

У зв'язку з викладеним, суд, оцінивши
наявні у справі докази на підставі
свого внутрішнього переконання та за
критеріями їх належності, допустимості
і достовірності, давши належну оцінку
поясненням сторін і показам свідків,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення,
оскільки на час постановлення рішення
строк дії довіреності закінчився (до
14.09.13 р.), а тому вимога позивача про
зобов'язання відповідача припинити дії
щодо не допускання позивача до
керування спірним авто є
безпідставною, однак вимога про
відшкодування збитків внаслідок
упущеної вимоги останнього, на думку
суду, знайшла своє підтвердження.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.22,526,611,623,651,653 ЦК України,
ст.ст.10,11,60,61,88,209,213-215 ЦПК України, суд, -

В
и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення
неправомірної дії та відшкодування
збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 22840
(двадцять дві тисячі вісімсот сорок)
грн. 50 коп. на відшкодування збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 335
грн. 70 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Житомирської області через
Корольовський районний суд м. Житомира.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Р. А. Галасюк