УХВАЛА

іменем україни

17 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до приватного підприємства
«Нива-В.Ш.», відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.
Києві, ОСОБА_6, треті особи: публічне
акціонерне товариство «Укрінбанк»,
ОСОБА_5, який діє в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, про визнання
прилюдних торгів та акту державного
виконавця недійсними за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 14 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулись до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що на момент продажу
квартири АДРЕСА_1 з прилюдних торгів,
які відбулись 23 квітня 2012 року на
виконання виконавчого напису
нотаріуса від 22 червня 2011 року про
звернення стягнення на зазначену
квартиру, яка є предметом іпотеки в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 30 вересня 2008
року, у ній була зареєстрована
малолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
тому для здійснення продажу квартири з
прилюдних торгів необхідна була
попередня згода органу опіки та
піклування. Зазначали, що рішенням
Святошинського районного суду
м. Києва від 18 липня 2012 року визнано
таким, що не підлягає виконанню
виконавчий напис нотаріуса, яким
звернено стягнення на вказану
квартиру.

Ураховуючи наведене, позивачі просили
визнати прилюдні торги, проведені 23
квітня 2012 року, недійсними.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 14 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 19
вересня 2013 року, у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
виходили з того, що прилюдні торги були
проведенні відповідно до вимог
законодавства. Крім того, рішення суду
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню, було ухвалено
після його виконання, тому воно не може
підставою для визнання недійсним
укладеного на прилюдних торгах
договору купівлі-продажу. Також
зазначено, що виконавчий напис
нотаріуса недійсним не визнавався, а
визнання його таким, що не підлягає
виконанню, не свідчить про його
недійсність.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Таким вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008
року між АТ «Український інноваційний
банк» та ТОВ «Торговий дім «Байкал»
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого позичальник
отримав кредит у розмірі
547 тис. грн з кінцевим строком
повернення до 29 вересня 2009 року зі
сплатою 20 % річних. На
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним договором між
АТ «Український інноваційний банк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено
договір іпотеки, предметом якої була
квартира АДРЕСА_1.

22 червня 2011 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 було видано виконавчий
напис, яким запропоновано звернути
стягнення на зазначену квартиру у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 30 вересня 2008
року.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 20 вересня 2011 року
було відкрито виконавче провадження з
виконання цього виконавчого напису.

23 квітня 2012 року відбулися прилюдні
торги з реалізації належної ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1, за
результатами проведення яких
переможцем стала ОСОБА_6

Суди вважали, що оскільки виконавчий
напис нотаріуса був чинним на період
проведення прилюдних торгів, а саме з
жовтня 2011 року по 23 квітня 2012
року, то прилюдні торги були проведені
відповідно до вимог закону.

Відповідно до п. 3.7 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна
відповідно до якого підготовка до
реалізації включає в себе збирання,
аналіз інформації та розробку
пропозицій щодо стану поточного та
перспективного використання
арештованого майна з метою надання
потенційним покупцям більш повної
інформації щодо майна, яке
реалізується.

Також судами не враховано, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 18 липня 2012 року визнано виконавчий
напис нотаріуса, на підставі якого
звернуто стягнення предмет іпотеки -
спірне нерухоме майно, таким, що не
підлягає виконанню.

Зі змісту п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих написів нотаріусів.

При цьому суди вважали, що оскільки
рішення суду про визнання виконавчого
напису таким, що не підлягає виконанню,
ухвалено після його виконання, то воно
не може бути підставою для визнання
укладеного на прилюдних торгах
договору купівлі-продажу недійсним.

Такі висновки судів є передчасними,
оскільки зазначеним рішенням суду, яке
набрало законної сили, встановлено те,
що виконавчий напис нотаріуса не
підлягає виконанню, отже, прилюдні
торги проведені на підставі
виконавчого документа, який не
підлягав виконанню, а виконавче
провадження відкрито з порушенням
законодавства і виконавчий напис
державним виконавцем не повинен був
виконуватись.

Крім того, посилання судів на те, що
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, не
тотожне визнанню його недійсним не
впливає на неправильність судового
рішення, оскільки саме такий спосіб
судового захисту передбачено законом,
зокрема він зазначений і в ч. 12 ст. 110 ЦПК
України. Отже, таке судове рішення
свідчить про те, що з моменту визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, цей виконавчий
документ з моменту його вчинення не
підлягає виконанню.

За таких обставин, суди всупереч ст. ст.
212-214, 315 ЦПК України не перевірили
доводи позовної заяви, не з'ясували, чи
мав право державний виконавець
виконувати виконавчий напис нотаріуса,
чи підлягає він виконанню, не
застосували норми матеріального права,
які підлягають застосуванню та прийшли
до передчасного висновку, що оскільки
позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом в своїх інтересах, а не в
інтересах малолітньої ОСОБА_7, то суд не
може вирішувати питання про
недійсність правочину.

Таким чином, ураховуючи, що судами не
встановлені всі фактичні обставини від
яких залежить правильне вирішення
справи, та допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 14 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко