АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Савицький
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою Представництва
«ЗТЄ Корпорейшн» в Україні

на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 липня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до
Представництва «ЗТЄ Корпорейшн» в
Україні про зобов»язання звільнити з
роботи, витребування трудової книжки,
виплату вихідної допомоги, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач звернулася в
суд із позовом до відповідача про
зобов»язання звільнити її з роботи з
16.09.2013 року відповідно до поданої нею
02.09.2013 року заяви про звільнення за
власним бажанням, витребування
трудової книжки, виплату вихідної
допомоги, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

В мотивування вимог посилалася на те,
що 20.01.2011 року її було прийнято на
посаду головного бухгалтера в
Представництві «ЗТЄ Корпорейшн» в
Україні.

02.09.2013 року вона подала заяву про
звільнення за власним бажанням.

В період з 03.09.2013 року по 13.09.2013 року
перебувала на лікарняному, а 16.09.2013 року
прийшла на роботу, проте її не впустили
до приміщення офісу.

На письмову заяву про видачу трудової
книжки, їй було відмовлено.

Також в результаті незаконної відмови
у видачі трудової книжки, не
обґрунтованого не допуску до робочого
місця їй було завдано моральної шкоди,
яку вона оцінює в 40 000 грн.

Враховуючи наведене, просила суд:
зобов'язати відповідача звільнити її
згідно поданої заяви за ст. 38 КЗпП
України за власним бажанням;
зобов'язати відповідача видати їй
трудову книжку; стягнути з відповідача
на її користь вихідну допомогу у
розмірі тримісячного середнього
заробітку; стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки;
зобов'язати відповідача відшкодувати
їй моральну шкоду в розмірі 40 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 липня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано Представництво «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні звільнити ОСОБА_2
з роботи з 16.09.2013 року відповідно до
поданої нею 02.09.2013 року заяви про
звільнення за власним бажанням.

Зобов'язано Представництво «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні видати ОСОБА_2
належним чином оформлену трудову
книжку.

Стягнуто з Представництва «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні на користь
ОСОБА_2 351198,20 грн. середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, без
вирахування податків та обов'язкових
платежів та 500 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Представництва «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні в дохід держави
судовий збір в розмірі 3763,45 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 04 серпня 2014
року стягнуто з Представництва «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні в дохід держави
судові витрати в розмірі 134,15 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що у нього не було можливості
видати позивачу трудову книжку в день
звільнення, оскільки саме позивач
ухилялася від контакту з ним й нею не
надано доказів звернення до нього з
вимогою про видачу трудової книжки.

Заперечує проти стягнення середнього
заробітку, оскільки таке стягнення
можливе лише в разі не проведення
повного розрахунку при звільненні, а не
при затримці у видачі трудової книжки.

Крім того, позивач не надала суду
доказів того, що вона не була
працевлаштована, не отримувала
допомогу по тимчасовій
непрацездатності, допомогу по
безробіттю або інші види доходів, які
мають вираховуватись із суми
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Також зауважує на відсутність доказів
завдання позивачу моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції підставно виходив
з їх часткової доведеності та
обґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що наказом від 20.01.2011
року за №0111/01 ОСОБА_2 прийнято на роботу
в Представництво «ЗТЄ Корпорейшн» в
Україні на посаду головного бухгалтера
з випробувальним періодом 3 місяці
(а.с.60).

Наказом Представництва «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні від 20.04.2011 року
ОСОБА_2, як такій що успішно пройшла
випробувальний період на посаді
головного бухгалтера, з 21.04.2011 року
підвищено заробітну плату до 16000 грн. на
місяць, а також встановлено преміальну
частину в розмірі не більшому за 4000 грн.
(а.с.61).

З 15 серпня 2011 року позивач прийнята на
роботу на посаду головного бухгалтера
до ТОВ «ЗТЄ Україна», яке є дочірним
підприємством Корпорації «ЗТЄ» в
Україні (а.с.62).

02 вересня 2013 року ОСОБА_2 подала заяву
до Голови Представництва «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні про її
звільнення за власним бажанням (а.с.92).

У відповідності до ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово на
два тижні.

В період з 03.09.2013 року по 13.09.2013 року
позивач перебувала на лікарняному, що
підтверджується листком
непрацездатності, відповідно до якого
вона мала стати до роботи з 15.09.2013 року
(неділя) (а.с.95).

Звертаючись в суд з даним позовом,
ОСОБА_2 зазначила, що 16.09.2013 року
прийшовши на роботу її не впустили до
приміщення офісу, а на письмову заяву
про видачу трудової книжки, їй було
відмовлено (а.с.104).

Частиною 1 ст. 48 КЗпП України
передбачено, що трудова книжка є
основним документом про трудову
діяльність працівника.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені ст. 116
КЗпП України.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції "Про
порядок ведення трудових книжок
працівників", затвердженої наказом
Мінпраці, Міністерством юстиції та
Міністерством соцзахисту населення
від 29 липня 1993 року № 58 (далі -
Інструкція), записи в трудову книжку
при звільненні вносяться власником або
уповноваженим ним органом після видачі
наказу; з кожним записом, який
вноситься до трудової книжки на
підставі наказу про звільнення,
власник зобов'язаний ознайомити
працівника під розписку в особовій
картці, а відповідно до п. 4 цієї
Інструкції власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення.

Відповідач не надав суду наказу про
звільнення та доказів видачі трудової
книжки.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду про те,
що позивач, відповідно до поданої нею
заяви не звільнена й трудова книжка їй
не видана.

З огляду на те, що матеріали справи не
містять відповідних доказів, що
позивачу у день звільнення було видано
належним чином оформлену трудову
книжку та ознайомлено із наказом про
звільнення у відповідності із чинним
трудовим законодавством, тому судом
вірно зобов'язано Представництво «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні звільнити ОСОБА_2
з роботи з 16.09.2013 року відповідно до
поданої нею 02.09.2013 року заяви про
звільнення за власним бажанням та
зобов'язано Представництво «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні видати ОСОБА_2
належним чином оформлену трудову
книжку.

Також згідно п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції при
затримці видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним. Якщо працівник
відсутній на роботі в день звільнення,
то власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки. Пересилання трудової книжки
поштою з доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

Частиною 4 ст. 235 КЗпП України
передбачено, що у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

Таким чином, для застосування цієї
норми необхідна наявність таких умов:
затримки у видачі трудової книжки; вини
власника або уповноваженого ним
органу; вимушений прогул, викликаний
затримкою видачі трудової книжки.

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача на відсутність його вини у
затримці видачі ОСОБА_2 трудової
книжки, оскільки у трудових спорах
обов'язок довести відсутність своєї
вини покладається на роботодавця, а не
на працівника, проте Представництво
«ЗТЄ Корпорейшн» в Україні на
виконання вимог ст.ст.10,60 ЦПК України,
не надало жодного доказу того, що в день
звільнення ним надсилалося позивачу
поштове повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки.

В свою чергу, як вірно зауважено судом
першої інстанції, факт ухилення
відповідача від видачі трудової книжки
підтверджується листом від 12.12.2013 року
відповідно до якого, позивачу
запропоновано отримати трудову книжку
у Представництві «ЗТЄ Корпорейшн» в
Україні, але за умови виконання нею її
функціональних обов'язків, викладених
в цьому листі (а.с.63-64, 52-53).

Враховуючи наведене, обґрунтованим є
висновок суду про те, що затримка у
видачі трудової книжки виникла з вини
відповідача, тому з нього підлягає
стягненню середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а саме з дня коли
ОСОБА_2 мала бути звільнена 16.09.2013 року
по день ухвалення рішення, а саме 22.07.2014
року, оскільки трудова книжка не видана
й на час ухвалення рішення.

Не є підставою для скасування рішення
суду посилання представника
відповідача на те, що судом невірно
застосовано ст.ст.116,117 КЗпП України,
оскільки суд першої інстанції
вирішуючи питання відповідальності
роботодавця за затримку у видачі
трудової книжки, виходив серед іншого з
п. 4.1 Інструкції "Про порядок ведення
трудових книжок працівників", зміст
якого відповідає вимогам ст.235 КЗпП
України. Крім того, ч.2 ст.308 ЦПК України
передбачено, що не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань. Посилання в рішенні суду на
ст. 117 КЗпП України на правильність та
законність ухваленого рішення не
впливає.

З урахуванням Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року №100
судом визначено, що період затримки
видачі трудової книжки становить 210
робочих днів, а середньоденна
заробітна плата - 1676,12 грн., тому
середній заробіток за час вимушеного
прогулу становить 351985,20 грн. (1676,12*210).

Враховуючи те, що апеляційна скарга не
містить посилань на неправильність
розрахунку, проведеного судом першої
інстанції, та не містить власного
розрахунку з обґрунтуванням його
правильності та повноти, тому колегія
суддів погоджується з розрахунком суду
в повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги про
можливе працевлаштування позивача,
отримання допомоги по тимчасовій
непрацездатності, допомоги по
безробіттю або наявність інших
доходів, які мали вираховуватись із
суми заробітної плати за час
вимушеного прогулу, то в силу ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Таких доказів сторони не надали.

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача на відсутність доказів
завдання позивачу моральної шкоди,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвело до моральних страждань, втрат
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до положень п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки затримкою у видачі наказу про
звільнення та видачі трудової книжки,
що унеможливлювало працевлаштування,
було порушено трудові права позивача,
що в свою чергу призвело до моральних
страждань, тому суд першої інстанції,
виходячи із засад розумності та
справедливості визначив розмір
відшкодування моральної шкоди у сумі 500
грн. Із зазначеним висновком суду також
погоджується колегія суддів.

Таким чином суд повно та всебічно
з'ясував обставини справи, дав їм
належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалося та набрало законної
сили.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Представництва «ЗТЄ
Корпорейшн» в Україні відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: