Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Зимогляд В.В.
Суддя доповідач Бондар М.С
Справа № 22ц-/778/3647/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Кримська О.М., Воробйова І.А.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 18.02.2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення грошових коштів за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року комерційний банк
"Приватбанк" (далі-Банк) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за кредитним
договором, посилаючись на те, що за
договором від 15.10.2007 року відповідач
одержав в Банку 6000 грн. з виплатою 1,6%
річних на місяць (22,8% на рік) строком на
один рік з автоматичним продовженням
чинності договору. Про те свої
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом не виконує. У
зв'язку з цим станом на 30.09.2013 року
виникла заборгованість на загальну
суму 21 552 грн. 26 коп., із яких: 5991 грн. 30
коп. - заборгованість за кредитом, 8446
грн. 37 коп. - проценти, 5850 грон. 20 коп.
борг по комісії, 250 грн. - штраф
фіксована частина та 1041 грн. 39 коп.
штраф (процентна складова).

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18.02.2014 року заявлені вимоги
задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач просив
скасувати ухвалене рішення,
стверджуючи на тому, що суд неправильно
з'ясував обставини справи щодо строків
договору й необґрунтовано не
застосував наслідки спливу строків
позовної давності та не дотримався
порядку виклику сторін до суду.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної
інстанції відхиляє скаргу, якщо
встановлює, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що за
договором кредиту від 15.10.2007 року
відповідач одержав в Банку 6000 грн. з
виплатою 1,6% річних на місяць (22,8% на рік)
строком на один рік з автоматичним
продовженням чинності договору (а.с.7-8).

Свої зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту та відсотків за
користування кредитом ОСОБА_1 не
виконував. У зв'язку з цим, станом на
30.09.2013 року виникла заборгованість на
загальну суму 21 552 грн. 26 коп., із яких: 5991
грн. 30 коп. - заборгованість за кредитом,
8446 грн. 37 коп. - проценти, 5850 грн. 20 коп. -
борг по комісії, 250 грн. - штраф
фіксована частина та 1041 грн. 39 коп.
штраф (процентна складова) (а.с.5).

Як вбачається із змісту заяви,
позичальник ознайомився і погодився з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг а також Тарифами
банку, які були надані йому для
ознайомлення в письмовому вигляді
(а.с.7-б).

Своїм підписом ОСОБА_1 ствердив факт
отримання повної інформації про умови
кредитування в Приватбанку.

Відповідно до вимог ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Підписавши 15.10.2007 року заяву про
відкриття рахунку та надання послуг у
формі кредиту в сумі 6000 грн., з
визначенням строку дії, порядку
погашення, базової процентної ставки
та розміру комісії, Позичальник уклав
договір про надання банківських послуг
у письмовій формі.

Пунктом 2,3.8,3.11 Умов і Правил надання
банківської послуги, за якою
відповідач звернувся до Банку,
визначено, що погашення кредиту
повинно здійснюватись в строки і
порядку передбачених договором.

У пункті 9.12 Умов йдеться, що договір
автоматично продовжується на такий же
строк, якщо сторони протягом дії
договору не заявили про його
припинення (а.с.10).

Сторони не вчиняли дій щодо припинення
правочину.

За ст.626 ЦК сторони є вільними в
укладені договору та визначені умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Правовідносини сторін також
регулюються положеннями договору
приєднання(ст.634 ЦК України).

З огляду на викладене аргументи
апеляційної скарги відповідача щодо
відсутності між ним та Банком
договірних відносин та нікчемності
правочину не можуть прийняті до уваги.

У апеляційній скарзі є застереження
щодо перевірки правильності
відсоткової ставки у розрахунку
заборгованості за кредитним договором.

На думку відповідача, договором
встановлена ставка 1,6% на місяць або 19,2%
річних, а сплату комісії за
користування грошами взагалі не
передбачено. Однак, районним судом
присуджені кошти за ставкою 22,8 % річних
й це суперечить умовам договору.

З цього питання Банк надав додаткові
банківські документи із змісту яких
достеменно слідує, що базова процентна
ставка за спірним договором за місяць
становить 1,9%, а отже 22,8% річних. Крім
того, договором передбачена й комісія
за користуванням кредитом у розмірі 1%.

В такому разі, аргументи скарги щодо
розміру ставки та комісії не
вибудувані на фактах.

Стосовно доводів про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які регулюють порядок
застосування наслідків спливу строків
звернення до суду.

Із матеріалів справи спостерігається,
що відповідач не брав участь у судових
засіданнях.

Сам заявник наголошував, що суд не
сповістив його про час і місце слухання
справи.

За даними справи: анкети, кредитного
договору, копії сторінок паспорту
слідує, що ОСОБА_1 мав зареєстроване
місце проживання АДРЕСА_1 (а.с.7,13,18).

Важливим є те, що при укладенні
кредитного договору відповідач
зобов'язався повідомляти банк про
зміну персональних даних.

Договір є обов'язковим для виконання
(ст.629 ЦК).

Закон України "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" зобов'язує громадянина
України протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання (ст.6 Закону).

Відповідачу направлялись судові
повідомлення про виклик до суду. Проте,
він до суду не прибув. За
зареєстрованим місцем проживання не
мешкає (а.с.20,22,27,32,33).

Суд вдався до перевірки та з'ясування
його місця реєстрації на час розгляду
справи (а.с.18).

За надісланою адресним бюро
інформацією, ОСОБА_1 анулював
реєстрацію свого місця проживання.
Станом на 10 листопада 2013 року
зареєстрованого місця реєстрації він
не мав (Довідка а.с.22).

Статтею 74 п.9 ЦПК окреслено, що
відповідач, місце знаходження якого не
відоме, викликається в суд через
оголошення в пресі.

Згадані норми закону суд виконав, про
час і місце слухання справи боржника
сповістив і через оголошення в пресі
(а.с.38).

Суд нагадує, що за правилами ст.74 п.9 ЦПК
з моменту опублікування оголошення про
виклик відповідач вважається
повідомленим про час і місце слухання
розгляду справи.

У цивільному процесі, особа яка має
процесуальне право, може
скористуватись ним, вступивши у справу
(прибути до суду) та впливати на перебіг
процесу, для досягнення певних цілей в
межах судового процесу.

Заяви відповідача про здійснення
реєстрації місця проживання після
виклику його до суду через
повідомлення в газеті не демонструють,
що його поведінка була добросовісною, а
дії суду суперечили б вимогам
процесуальному закону.

У ст.257 ЦК йдеться, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю
три роки.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до ухвалення рішення (ст.267 ч.3
ЦК).

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами на
власний розсуд (ст.11 ЦПК).

З точки зору суду, не виконавши умови
договору про надання інформації про
зміну місця проживання та чинне
законодавство, яке регулює питання
щодо свободи пересування, вибору місця
проживання і його реєстрації,
відповідач обмежив свої гарантовані
процесуальні права, передбачені ст.27,31
ЦПК.

Як підсумок, суд не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 18.02.2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: