АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/2874/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2519/14
Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, зняття з
реєстраційного обліку та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із вказаним позовом та просила
розірвати договір №5 найму квартири по
АДРЕСА_1, від 23 березня 2010 року; визнати
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням по
АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного
обліку; виселити ОСОБА_3 з АДРЕСА_1;
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по
оплаті за житло в розмірі 625,77 грн.,
стягнути з ОСОБА_3 судові витрати.

В обґрунтування вимог вказувала, що
вона отримала квартиру АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 12
квітня 2011 року від своєї матері ОСОБА_4

23 березня 2010 року між ОСОБА_4 та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
договір найму кімнати площею 11,4 кв.м.

Згідно з п.3 укладеного договору найму
відповідач зобов'язувався своєчасно
вносити плату за оренду житла, але з
моменту укладення оплата за оренду
кімнати не провадилась жодного разу.

Погасити заборгованість та розірвати
договір оренди кімнати відповідач
відмовився, а тому позивачка
звернулась до суду для розірвання
договору в судовому порядку.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір №5 найму квартири по
АДРЕСА_1, від 23 березня 2010 року,
укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Виселено ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 без надання
іншого житла.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_3 та просив скасувати
його та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, а саме відсутність
доказів того, що спірне житлове
приміщення необхідне для проживання
наймодавця, а також недоведеність
факту руйнування ним житла..

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що позивач ОСОБА_1 є власницею квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується Договором
дарування квартири від 12 квітня 2011
року, відповідно до якого ОСОБА_4
безоплатно передала їй у власність
вказану квартиру.

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя ОСОБА_4, 23 березня 2010 року
уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір
№5 найму житлової кімнати площею 11,4
кв.м., що за адресою АДРЕСА_1. Договір
укладено строком на 10 років.

П. 3 вказаного договору наймач
зобов'язаний щомісячно сплачувати
оренду плату за здачу кімнати.

Відповідач не сплачує орендну плату з
моменту укладення договору оренди.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині розірвання
договору оренди та виселення
відповідача, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_3 не сплачував
орендну плату протягом більше ніж 6
місяців, що є підставою для розірвання
судом договору оренди житла.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності належних доказів
руйнування ним орендованої кімнати, а
також необхідності проживання
наймодавця у спірному житловому
приміщенні, не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 820 ЦК України
розмір плати за користування житлом
встановлюється у договорі найму житла.
Наймач вносить плату за користування
житлом у строк, встановлений договором
найму житла. Якщо строк внесення плати
за користування житлом не встановлений
договором, наймач вносить її щомісяця.

Відповідно до п.3 договору №5 найму
житлової кімнати площею 11,4 кв.м., що за
адресою АДРЕСА_1 наймач зобов'язаний
щомісячно сплачувати оренду плату за
здачу кімнати.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3, не сплачував орендні платежі з
моменту укладення вказаного договору,
тобто на момент пред'явлення позовних
вимог строк прострочення по орендній
платі становив 47 місяців.

Порушуючи умови договору найму житла
відповідач істотно порушує право
ОСОБА_1, як власника спірного житлового
приміщення, на здійсненні нею права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 825 ЦК України
Договір найму житла може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
наймодавця у разі: невнесення наймачем
плати за житло за шість місяців, якщо
договором не встановлений більш
тривалий строк, а при
короткостроковому наймі - понад два
рази.

ОСОБА_3 не надав доказів про сплату
орендних платежів ні в суді першої, ні в
суді апеляційної інстанції, а тому
висновок місцевого суду про
необхідність розірвання договору
договору №5 найму житлової кімнати від
23 березня 2010 року та виселення
відповідача є вірним.

Виходячи з викладеного, судом першої
інстанції повною мірою досліджено
обставини справи, а доводи апеляційної
скарги про помилковість судового
рішення спростовуються матеріалами
справи і не дають підстав вважати, що
висновки місцевого суду не
відповідають обставинам справи, що
передбачено ст. 309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 26 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: