АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5678/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 629/2080/14-ц
Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

1 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Котелевець А.В.,

суддів - Кіпенка
І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря
- Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на заочне рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за
участю третьої особи - Комунального
підприємства «Житлова управляюча
компанія», про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

в с т а
н о в и л а:

В травна 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися у суд із позовом до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням.

На обґрунтування вказали, що вони є
власниками двокімнатної загальною
площею 45,7 кв. м. квартири АДРЕСА_1 в якій
прописані, окрім них, син ОСОБА_1 -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її колишній
чоловік - ОСОБА_3

Після розірвання шлюбу відповідач
з 24 квітня 2013 року не проживає в
квартирі без поважних причин, оплату за
житло не здійснює.

Оскільки ОСОБА_3 не проживає у
квартирі без поважних причин більш ніж
6 місяців, просили на підставі статей 71,
107 ЖК України визнати його таким, що
втратив право користування вказаною
квартирою.

Ухвалою Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 16 червня 2014 року до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, залучено Комунальне
підприємство «Житлова управляюча
компанія» Лозівської міської раді
Харківської області.

Заочним рішенням Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
просять скасувати рішення суду першої
інстанції, постановити нове рішення
про задоволення позову в повному
обсязі. Зокрема зазначають, що факт
непроживання ОСОБА_3 у спірному житлі
підтверджується показаннями свідків,
які в судове засідання викликані не
були; крім того, звертаючись до суду з
позовом про розірвання шлюбу,
відповідач вказував, що проживає з
іншою жінкою, з якою має намір
зареєструвати шлюб.

ОСОБА_3 і третя особа заочне
рішення суду першої інстанції не
оскаржили, своїх заперечень на
апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції - судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що факт відсутності ОСОБА_3 в спірному
житлі без поважних причин понад шість
місяців належним чином не доведено.
Однак погодитись з таким висновком не
можна, оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте вказані вимоги закону
залишилися поза увагою суду.

Матеріали справи свідчать, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є власниками
двокімнатної загальною площею 45,7 кв. м.
квартири АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва про
право власності на житло, виданого на
підставі розпорядження Виконкому
Лозівської міської ради Харківської
області 13 листопада 1997 року за № 653/11,
зареєстрованого в реєстровій книзі 25
листопада 1997 року за реєстровим № 12441.

З 25 вересня 1998 року ОСОБА_1 і
ОСОБА_3 перебували в юридичному шлюбі,
який на підставі заочного рішення
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 26 березня 2014
року було розірвано.

На даний час, окрім позивачів, на
спірній житловій площі
зареєстровані: син ОСОБА_1 - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та її колишній чоловік -
ОСОБА_3 (а. с. 17, 19, 22).

Позов стосується визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням. При цьому
позивачі послалися на статті 71, 107 ЖК
України.

Підставами позову, які відповідно
до вимог статей 31, 214 ЦПК України суд не
може змінити за власною ініціативою, є
не саме по собі посилання на певну
норму закону, а обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тому суд уточнює підстави й
застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивача.

За статтею 405 ч. 2 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У п. 10 постанови № 2 Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснено,
що у справах про визнання наймача або
члена його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

В суді апеляційної інстанції
позивачі пояснили, що ОСОБА_3 не
проживає в спірній квартирі з 24 квітня
2013 року, тобто більш ніж рік на момент
пред'явлення позову.

Факт непроживання відповідача
без поважних причин в даному житлі
підтверджується письмовими
поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 (а. с. 20-21).

За таких обставин підстав для
відмови в позові у суду першої
інстанції не було.

Заочне рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про задоволення позову та
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1

За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судові витрати в загальному
розмірі 365 грн. 40 коп. документально
підтверджено квитанціями на а. с. 1, 86.
Тому ця сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивачів.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ч. 2 314,
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 2 липня 2014 року скасувати.

Позов задовольнити.

ОСОБА_3 визнати таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
та ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 365 грн.
40 коп. (триста шістдесят п'ять грн. 40
коп.).

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня його проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді