АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 2-2816/2011
Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22-ц/774/1212/К/14
суддя Кулігіна Т.Д.
Суддя - доповідач - Турік
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.,

суддів: Грищенко Н.М.,
Савіної Г.О.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах
позивача ОСОБА_1, на рішення
Жовтневого районного суду м.Кривого
Рогу від 14 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 , ОСОБА_2, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору: Управління благоустрою
та житлової політики виконавчого
комітету Криворізької міської ради,
приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_8,
Комунальне підприємство ДОР
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації», Відділ (сектор) обліку
реєстрації та міграції фізичних осіб
Жовтневого РВ КМУ УМВС України в
Дніпропетровській області, про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, державної
реєстрації права власності на
квартиру, договору дарування квартири,
вселення в квартиру, та за зустрічним
позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 треті особи, що не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору Відділ (сектор) обліку
реєстрації та міграції фізичних осіб
Жовтневого РВ КМУ УМВС України в
Дніпропетровській області,
Житлово-комунальне підприємство «ЖЄО
№31» про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись до суду із вище зазначеним
позовом.

В обґрунтування позовних вимог,
посилаються на те, що приватизацію
квартири АДРЕСА_1 проведено із
суттєвим порушенням, видано право
власності на спірну квартиру на ім'я
ОСОБА_7, на підставі рішення
Жовтневого районного суду м.Кривого
Рогу від 24 жовтня 2008 року, яким визнано
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 втратившими
право користування квартирою, яке
згодом скасованим ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області 28 липня 2009 року.

Після уточнення позовних вимог
позивачі просили суд: визнати
недійсним розпорядження Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Криворізької
міської ради № Ж1086 від 14.11.2008 року про
приватизацію квартири АДРЕСА_1; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на зазначену квартиру за №
925, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Криворізької
міської ради 18.11.2008 року; визнати
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, проведеної КП ДОР
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації» недійсною; визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та
ОСОБА_2, який посвідчений 02.12.2008 року
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_9; та
скасувати державну реєстрацію за
ОСОБА_2 Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_5, та
ОСОБА_6, право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та
вселити їх.

У січні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10,
звернулись до суду із зустрічним
позовом, який уточнили у січні 2013 року
та просили суд визнати ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 та стягнути з них
судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 14 березня 2014 року
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено в
задовленні позовних вимог до ОСОБА_7,
ОСОБА_2 про визнання недійсним
свідоцтва про право власності на житло,
державної реєстрації права власності
на квартиру, договору дарування
квартири, вселення в квартиру.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_7,
ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням.

Визнано ОСОБА_1, такою, що втратила
право користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 з вересня 2002 року.

Визнано ОСОБА_5, таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 з 14 листопада 2008 року.

Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 з 20 червня 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
солідарно, судові витрати у сумі - 224
грн. на користь ОСОБА_2

Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду м.Кривого Рогу від 21
березня 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_2 про визнання
права користування житловим
приміщенням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в
інтересах позивача ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення первісного позову та
відмову в задоволенні зустрічних
позовних вимог.

Зокрема вважає, що судом не взято до
уваги, що померлий ОСОБА_11, колишній
чоловік позивача ОСОБА_1 зловживав
спиртними напоями, ввів аморальний
образ життя, що стало підставою для
тимчасового не проживання позивачів у
спірному житловому приміщенні.

Суд дійшов хибного висновку на
припущеннях, що позивач ОСОБА_1
самостійно залишила спірну квартиру
та проживала із співмешканцем.

Судом не взято до уваги, що про
порушене право позивачі дізналися у
2009 році під час перегляду справи за
позовом ОСОБА_7 після скасування
апеляційним судом про визнання
позивачів втративши ми право
користування житлом, яка у 2011 році
залишена за заявою позивача без
розгляду.

Суд не звернув увагу, що на час
приватизації квартири у листопаді 2008
року позивач ОСОБА_6 був неповнолітнім.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
ордеру № 1482, виданого 06.06.1985 року
Виконкомом Жовтневого району м.
Кривого Рогу відповідачу за первісним
позовом та позивачу за зустрічним
позовом ОСОБА_7, а також її онукові
ОСОБА_11, замість знесеного та належного
ОСОБА_7 домоволодіння для проживання
була надана окрема 2-кімнатна квартира
АДРЕСА_1.

24.06.1989 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з
ОСОБА_11, який було укладено в
Жовтневому відділі РАГСу м. Кривого
Рогу, відповідно до актового запису №
631 та за рішенням Жовтневого районного
сулу від 26.12.2003 року шлюб розірвано.

За спільною згодою наймача - ОСОБА_7 та
члену її сім'ї ОСОБА_11, ОСОБА_1 була
зареєстрована в спірній квартирі з
09.04.1991 року, що підтверджено копією її
паспорту та довідками КЖП №17.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_11
народився син ОСОБА_5, що підтверджено
копією свідоцтва про його народження,
виданим Жовтневим відділом РАГСу м.
Кривого Рогу 08.06.1990 року, відповідно до
актового запису № 811.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_11
народився син ОСОБА_6, що підтверджено
копією свідоцтва про його народження,
виданим Жовтневим відділом РАГСу м.
Кривого Рогу 10.07.1992 року, відповідно до
актового запису № 888.

06.03.2006 року рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від
16.12.2003 року про розірвання шлюбу між
ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було зареєстровано в
Жовтневому відділі реєстрації актів
цивільного стану Криворізького
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, що
підтверджено копією свідоцтва про
розірвання шлюбу, виданого 05.04.2007 року
ОСОБА_11, відповідно до актового запису
№ 142 від 06.03.2006 року.

З тексту рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 16.12.2003 року про
розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_11
встановлено, що сім'я шлюбно-сімейні
стосунки між сторонами припинені з 2000
року, і цей факт не потребує
доказування, оскільки, відповідно до
ст.61 Цивільного процесуального кодексу
України встановлений судовим рішенням.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 18.11.2005 року ОСОБА_1 була
визнана безвісно відсутньою, за заявою
ОСОБА_7.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 30.06.2006 року за заявою
ОСОБА_1 було скасовано рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 18.11.2005 року.

Відповідно до паспорту ОСОБА_1 03.12.2005
року її було знято з реєстрацію в
спірній квартирі, та 28.09.2006 року
поновлено реєстрацію.

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, після досягнення
шістнадцяти років, тобто віку,
відповідно з настанням якого видається
паспорт громадянина України, був
зареєстрований в спірній квартирі з
23.06.2006 року, що підтверджено копією його
паспорту НОМЕР_1, виданого Жовтневим РВ
Криворізького МУ УМВС України в
Дніпропетровській області 23.06.2006 року,
при цьому згода ОСОБА_7 щодо реєстрації
його в спірній квартирі не вимагалася.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, після досягнення
шістнадцяти років, тобто віку,
відповідно з настанням якого видається
паспорт громадянина України, був
зареєстрований в спірній квартирі з
29.07.2008 року, що підтверджено копією його
паспорту НОМЕР_2, виданого Жовтневим РВ
Криворізького МУ УМВС України в
Дніпропетровській області 29.07.2008 року,
при цьому згода ОСОБА_7 щодо реєстрації
його в спірній квартирі не вимагалася.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 помер, що
підтверджено копією свідоцтва про його
смерть, виданим Жовтневим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Криворізького міського управління
юстиції Дніпропетровської області,
03.09.2008 року, відповідно до актового
запису № 1523 від ІНФОРМАЦІЯ_4.

29.07.2008 року ОСОБА_11 знятий з реєстрації
в спірній квартирі в зв'язку зі смертю,
що підтверджено довідкою КЖП №17 №
2002/11від 28.11.2008 року.

26.08.2008 року ОСОБА_7 звернулася до
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (який
досяг повноліття) про визнання
громадян такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 24.10.2008 року позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (який досяг
повноліття) про визнання громадян
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням було задоволено,
та відповідачі були визнання такими що
втратили право користування в квартирі
АДРЕСА_1.

19.11.2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
заявою про ознайомлення з матеріалами
цивільної справи № 2-304/11 та рішенням
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 24.10.2008 року, та 16.12.2008 року
подала апеляційну скаргу на рішення
суду.

Ухвалою колегії суддів судової палата
в цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.07.2009
року рішення Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 24.10.2008 року було
скасовано, та направлено до того ж суду,
на новий розгляд іншим складом суду.

06.08.2009 року справа повернулася до
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу, та 10.09.2009 року було відкрито
провадження у справі.

Про розгляд справи по суті позивачу
ОСОБА_1 було відомо.

06.11.2009 року ОСОБА_7 уточнила свої
позовні вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про
визнання громадян такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, в якій було зазначено
додатково про факт приватизації
спірної квартири, та перехід права
власності на спірну квартиру до однієї
зі сторін -ОСОБА_2 та додано копії
договору дарування від 02.12.2008 року, з
якого вбачається, що ОСОБА_7 подарувала
ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, і
цей договір було посвідчено та
зареєстровано приватнім нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_9 02.12.2008 року в реєстрі за №
4871.

20.12.2008 року зазначений договір
дарування було зареєстровано в
державному реєстрі права власності на
нерухоме майно, відповідно до витягу №
21348355, і цей документ було додано до
уточненої позовної заяви ОСОБА_7 від
06.11.2009 року (а.с. 126, 127 цивільної справа №
2-304/11).

11.12.2009 року ОСОБА_1 подала до суду
заперечення до уточної позовної заяви
ОСОБА_7 (а.с.134-135 цивільної справи №
2-304/11).

06.04.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали до
суду письмову заяву про розгляд справи
у їх відсутність (а.с.174 цивільної
справи № 2-304/11).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 05.04.2011 року позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про
визнання громадян такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням залишено без розгляду,
відповідно до вимог ст. 207 п.3 Цивільного
процесуального кодексу України, в
зв'язку з неявкою позивача та його
повноважного представника в судове
засідання.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, державної
реєстрації права власності на
квартиру, договору дарування квартири,
вселення в квартиру, про визнання
права користування житлом, суд першої
інстанції виходив з того, що останні на
момент приватизації спірної квартири в
ній не проживали, а отже не набули права
на участь у приватизації. Крім того,
судом звернуто увагу на отой факт, що
позивачам було достеменно відомо про
проведення приватизації ще у 2009 року,
однак з даним позовом до суду вони
звернулись лише в червні 2011 року.

Так, правові підстави приватизації
житла, що знаходиться в державній
власності та процедура її здійснення
визначаєтьсяЗаконом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19.06.1992 року та Положенням про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян, затвердженого
Наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству № 56
від 15 вересня 1992 року (далі - Положення).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінню,
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Пунктом 5 Положення передбачено, що до
членів сім'ї наймача включаються лише
громадяни, які постійно мешкають у
квартирі (будинку) разом з наймачем або
за якими зберігається право на житло.

При цьому, як встановлено ч. 2 ст. 64 ЖК
України, до членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем
і ведуть з ним спільне господарство.

Як визначено у постанові Верховного
Суду України від 30 січня 2013 року, яка
згідно ст.. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України,
виходячи з аналізу змісту Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» у поєднанні з нормами
ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК
України місцем постійного проживання
особи є жиле приміщення, в якому особа
постійно проживає, має передбачені ст.
64 ЖК України права користування цим
приміщенням і на яке за особою
зберігається це право і при тимчасовій
відсутності, а відтак і право на
приватизацію з іншими членами сім'ї.

При цьому, стаття 29 ЦК України визначає,
що місцем проживання неповнолітніх, що
не досягли чотирнадцяти років, або
громадян, які перебувають під опікою,
визнається місце проживання їх
батьків (усиновителів) або опікунів або
місцезнаходженням навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 24.10.2008 року позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (який досяг
повноліття) про визнання громадян
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням було задоволено,
та відповідачі були визнання такими що
втратили право користування в квартирі
АДРЕСА_1.

Приватизація цієї квартири відбулася
на підставі розпорядження Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Криворізької
міської ради № Ж1086 від 14.11.2008 року про
приватизацію квартири АДРЕСА_1, згідно
якого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Криворізької
міської ради 18.11.2008 року видано
свідоцтво про право власності на
зазначену квартиру за № 925 та КП ДОР
«Криворізьке бюро технічної
інвентаризації» проведено державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 24.10.2008 року було
скасовано ухвалою колегії суддів
судової палата в цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28.07.2009 року, тобто на момент
проведення спірної приватизації це
рішення було дійсним та ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 (який досяг повноліття) були в
установленому порядку визнані такими,
що втратили право користування
приміщенням.

Місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на
час їх неповноліття до 14 років було
місце мешкання, яке вибрала їх мати -
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а потім за
адресою: АДРЕСА_3, де вони мешкають і по
цей час.

В даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_6, досягли
повноліття, мають постійне місце
мешкання за вищевказаною адресою, тому
їх права як дітей ніяким чином не були
порушені при проведенні приватизації
квартири АДРЕСА_1 у 2008 році.

Крім того, що з Інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно (індексний номер 8474109) від 27.08.2013
року вбачається, що ОСОБА_1 належала
однокімнатна квартира АДРЕСА_4, яка
відповідно до договору дарування від
05.02.2004 року ВВВ №201657, посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_12,
зареєстрованого в реєстрі за №185, яка
відповідно до договору купівлі-продажу
20.11.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_13 ( ВРВ №228784 ) перейшла у приватну
власність ОСОБА_13, про що було внесено
відповідний запис до Реєстру прав
власності на нерухоме майно 30.11.2010 року,
що підтверджено інформаційною
довідкою.

Згідно преамбули Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII зі
змінами та доповненнями метою
приватизації державного житлового
фонду є створення умов для здійснення
права громадян на вільний вибір
способу задоволення потреб у житлі,
залучення їх до участі в утриманні і
збереженні існуючого житла та
формування ринкових відносин.

Таким чином, ОСОБА_1 на момент
приватизації спірної квартири у 2008
році була власником квартири АДРЕСА_4
та не мала права на участь у
приватизації квартири квартиру
АДРЕСА_1, як особа, яка має у власності
квартиру та вже вибрала спосіб
задоволення потреб у житлі.

Згідно договору дарування від 02.12.2008
року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, підстави
для визнання його недійсним відсутні,
адже позивачами не спростовано
правомірність набуття ОСОБА_7 права
власності на цю квартиру.

На підставі встановлених обставин
справи колегія суддів приходить до
висновку, що ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування квартири, який припинив
право власності на квартиру
попереднього власника - ОСОБА_7, а
реєстрація в цій квартирі ОСОБА_1,
дозвіл на реєстрацію якої було надано
попереднім власником квартири, та
ОСОБА_5 і ОСОБА_1, реєстрація яких
взагалі відбулася без письмової згоди
попереднього власника квартири,
здійснює для ОСОБА_2, як для власника,
перешкоди у володінні, користуванні і
розпорядженні належним їй майном.

Колегія судів вважає, що вказаний
висновок районного суду є
обґрунтованим й таким, що відповідає
нормам матеріального права, зокрема ст.
391 ЦК України, якою передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Встановлено, що для здійснення ОСОБА_2
правомочностей власника щодо
користування й розпорядження належною
їй квартирою існують перешкоди,
оскільки в квартирі є зареєстрованими
ОСОБА_1, ОСОБА_5 і ОСОБА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 щодо визнання ОСОБА_1, ОСОБА_5 і
ОСОБА_1 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 та її неповнолітні діти не
проживали в квартирі з 2002 року - більше 6
місяців, а також з того, що остання
самостійно виїхала зі спірної квартири
та не сплачує комунальні послуги.

Згідно до вимог ч.1 ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
родини були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі
спору-судом.

В п.10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», з наступними змінами,
зазначено, що у справах про визнання
наймача або членів його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщення ( ст. 71 ЖК України) необхідно
з'ясувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
В разі їх поважності суд може
продовжити пропущений строк.

Таким чином за змістом, вказані норми
матеріального права передбачають, що
обов'язковою умовою для визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, є її не проживання в
житловому приміщенні понад шести
місяців без поважних на те причин.

ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 посилаються на
неможливість проживання у квартирі
АДРЕСА_1 у зв'язку з конфліктною
ситуацією із чоловіком ОСОБА_1 та
батьком її дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 -
ОСОБА_11

Як вбачається з матеріалів справи,
особа, яка створювала неможливі умови
проживання в одній квартирі з ним -
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а тому ця
підстава відпала і посилання на неї на
даний час є недоречним.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_11
був засуджений за вироком Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу 05.11.2003
року за ст.164 КК України до одного року
обмеження волі, від відбування якого
його було звільнено, відповідно до ст.75,
ст.76 КК України, та за Постановою
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 01.12.2004 року було направлено для
відбування покарання у вигляді
обмеження волі, строком на один рік, за
місцем відбування покарань.

Таким чином, в період часу з 01.12.2004 року
та протягом строку відбування
покарання, ОСОБА_11 не міг чинити
позивачам будь яких перешкод в
житловим приміщенням в спірній
квартирі.

Разом з тим, слід зауважити, що інші
порушення прав позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були встановлені в
судовому засіданні, і основний
квартиронаймач - ОСОБА_7 вперше
звернулася до суду з позовом визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, лише 26.08.2008 року.

Посилання ОСОБА_1, ОСОБА_5 на
неможливість вселитися в спірну
квартиру самостійно в період часу з 2002
року по 26.08.2008 року, в зв'язку з
наявність на вхідних дверях іншого
замка та відсутністю у них ключів від
того замка, спростовується показами,
допитаних в судовому засіданні першої
інстанції у якості свідків ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, які підтвердили факт
встановлення нового замка на вхідних
дверях квартири в грудні 2008 року, та
оригіналом товарного чеку від 18.12.2008
року про придбання нового замка.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не надали суду належних та
допустимих доказів про те, що вони не
проживали у квартирі АДРЕСА_1 з
поважних причин та не втратили право
користування нею.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути взяті до уваги колегією
суддів, оскільки вони фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгодою з висновками суду по їх
оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, переоцінка доказів
діючим законодавством не передбачена.
Судом першої інстанції повно та
всебічно досліджені обставини справи,
перевірені письмові докази та надано
їм належну оцінку.

Таким чином, вирішуючи спір,
установивши дійсні обставини справи,
суд першої інстанції дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б
до неправильного вирішення спору, та
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволення позовних вимог
та про задоволення зустрічного позову,
а тому рішення суду підлягає залишенню
без змін, а апеляційна скарга
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка
діє в інтересах позивача ОСОБА_1,
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Кривого Рогу від 14 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: