Справа № 369/224/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

26.08.2014 року Києво-Святошинський райсуд
Київської області в складі головуючої
судді Дубас Т.В. при секретарі Дідур
М.О., Сокиран І.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення коштів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у
2002 році ним була розпочата підготовка
до будівництва житлового будинку
АДРЕСА_1 з вбудованими нежитловими
приміщеннями та інших будівель та
споруд, зокрема, зимового саду. Дане
будівництво було закінчено у 2007 році.

Вказаний будинок (літера «А») має
загальну площу 1 202,9 кв. м, житлову - 264,4
кв. м.

Крім того, позивач зазначав, що ним з 2004
року розпочато збір документів для
будівництва лікувально-діагностичного
центру за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Зокрема, як стверджує позивач, йому
рішенням 17 сесії 24 скликання
Крюківщинської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 20.05.2004 року був наданий
дозвіл на розміщення
лікувально-діагностичного центру за
вказаною адресою.

03.12.2004 року Києво-Святошинська
райдержадміністрація Київської
області листом № 3/30-22458 повідомила
його, що районна комісія з питань
розміщення підприємств (протокол № 9/04
від 26.11.2004 року) надає дозвіл на
збирання технічної документації щодо
розміщення лікувально-діагностичного
центру в АДРЕСА_1.

Зі слів позивача, земельна ділянка в
АДРЕСА_1 площею 0,1304 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель була оформлена
на його доньку ОСОБА_3 згідно з
державним актом на право приватної
власності на землю серії Р3 № 289349 від
18.06.2003 року, виданим на підставі рішення
10 сесії 24 скликання Крюківщинської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 23.05.2003
року. Державний акт зареєстровано в
Книзі записів державних актів на прав
приватної власності на землю за № 1607.
Відповідач надала письмовий дозвіл
(доручення) на отримання ним в оренду
земельну ділянку площею 0,01 га під
забудову лікувально-діагностичного
центру за адресою: АДРЕСА_1.

20.03.2005 року комісія Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
провела обстеження земельної ділянки,
цільове призначення якої змінюється із
земель для будівництва та
обслуговування жилого будинку на землі
під розміщення
лікувально-діагностичного центру СПД
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, та визнала за можливе
погодити зміну цільового призначення
земельної ділянки, передбаченої під
розміщення лікувально-діагностичного
центру СПД ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 площею 0,01
га (ріллі) за рахунок земельної ділянки
ОСОБА_3 на умовах оренди терміном на 49
років за умови дотримання санітарних,
природоохоронних, протипожежних та
інших норм та вимог відповідних служб.

Крім того, зі слів позивача, протягом
березня-квітня 2005 року були отримані
погодження (висновки) на розміщення
лікувально-діагностичного центру СПД
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 від
Києво-Святошинського районного
відділу земельних ресурсів, відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Києво-Святошинської
райдержадміністрації, ГУ МНС України в
Київській області, державного
управління екології та природних
ресурсів в Київській області,
обласного центру з охорони пам'яток
історії, археології та мистецтва
управління культури Київської
обласної державної адміністрації.

Як вважає позивач, житловий будинок
АДРЕСА_1 з вбудованими нежитловими
приміщеннями та іншими належними до
цього домоволодіння будівлями і
спорудами був збудований виключно за
його особисті кошти. Також, як
стверджує ОСОБА_1, виключно за його
особисті кошти був також збудований
лікувально-діагностичний центр за цією
ж адресою.

Позивач наголошував на тому, що у них з
відповідачем була домовленість, що
після закінчення будівництва
згаданого лікувально-діагностичного
центру даний центр та зазначений
житловий будинок з вбудованим
нежитловим приміщенням та іншими
належними до цього домоволодіння
будівлями та спорудами будуть
переоформлені на його ім'я, тобто
передані у його власність, в
відповідачу буде надано право
користування приміщеннями
лікувально-діагностичного центру для
здійснення професійної діяльності та
приміщеннями житлового будинку для
проживання.

Однак, у 2013 році позивач пересвідчився,
що відповідач всіляко ухиляється від
переоформлення на його ім'я
лікувально-діагностичного центру та
житлового будинку, збудованих, як він
наголошує, виключно за його особисті
кошти.

На думку позивача, за вказаних обставин
він має право на відшкодування своїх
затрат на будівництво житлового
будинку з вбудованими нежитловими
приміщеннями, інших будівель і споруд
та лікувально-діагностичного центру,
які він з огляду на договори та
платіжні документи оцінив станом на
01.01.2014 року в суму 9 102 672,51 грн.

Посилаючись на викладене вище та норми
закону, позивач просив суд стягнути з
відповідача на його користь кошти,
затрачені на будівництво житлового
будинку АДРЕСА_1 з вбудованим
нежитловим приміщенням, інших належним
до будинку будівель і споруд та
лікувально-діагностичного центру в
сумі 9 102 672,51 грн.

В подальшому позивач збільшив свої
позовні вимоги, остаточно просив суд
стягнути з відповідача на його користь
кошти, затрачені на будівництво
житлового будинку АДРЕСА_1 з
вбудованими нежитловими приміщеннями,
інших належних до будинку будівель і
споруд та лікувально-діагностичного
центру в сумі 9 367 983,33 грн.

Позивач та представник позивача у
судове засідання з'явилась, позов
підтримали, просила його задовольнити
у повному обсязі, посилаючись на
викладене у позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача
в судове засідання теж з'явилась, позов
не визнали, просили відмовити у його
задоволенні у повному обсязі, вказуючи
на те, що позивач пропустив строк
позовної давності, оскільки знав про
реєстрацію права власності на спірний
житловий будинок за відповідачем ще у
2004 році, окрім цього, підрядні
організації, які начебто здійснювали
спірне будівництво не мали на це
відповідних дозволів та ліцензій.
Також сторона відповідача зважила на
те, що деякі платіжні документи та
договори не містять вказівки на те, що
платіжником є саме позивач, що дані
матеріали доставляються чи роботи
виконуються саме за адресою АДРЕСА_1, що
позивач укладав з ОСОБА_4 будь-які
договори щодо виконання ним обов'язків
виконроба. Окрім цього, стороною
відповідача було звернуто увагу суду
на те, що спірне будівництво було
розпочато у 2003 році після видачі
правовстановлюючого документу на
земельну ділянку, а позивач в
підтвердження своїх вимог надав суду
договори та платіжні документи,
датовані раніше цієї події. Сторона
відповідача взагалі заперечувала факт
участі у спірному будівництві позивача
та існування будь-яких домовленостей
між сторонами стосовно даного
будівництва.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому
засіданні суду пояснили, що у них була
квартира, яку вони продали і за ці
кошти, а також кошти, які їм давала
родина ОСОБА_6, вони з 2003 року розпочали
спірне будівництво, потім будівництво
проводила відповідач, будівництво
здійснювали підрядники, проте
договорів вони не укладали.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому
засіданні суду пояснили, що вони є
сватами позивачу, а відповідач є
сестрою їх невістки, підтвердили, що
давали кошти своєму сину на
будівництво спірного об'єкту поетапно
близько 30 000 доларів США, не знали, що
будується поліклініка.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
суду пояснив, що займав гроші своєму
племіннику ОСОБА_10 на будівництво, він
показував йому це будівництво у 2003
році.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому
засіданні суду пояснили, що вони брали
участь у будівництві по АДРЕСА_1, їм
відомо, що дане будівництво
здійснювалось відповідачем, її сестрою
ОСОБА_5 та чоловіком її сестри ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
суду пояснив, що у 2003 році до нього
звернулась відповідач, він їй позичав
гроші на будівництво та консультував
її щодо цього.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
суду пояснила, що у період з 2003 по 2006
роки ОСОБА_5 (сестра відповідача) брала
у компанії, де вона працювала,
будівельну продукцію.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні
суду пояснив, що у 2008 році йому
зателефонувала ОСОБА_5, він робив
конструкції навісу і групу перил для
будинку в с. Крюківщина.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні
суду пояснила, що, наскільки їй відомо,
земельна ділянка була надана
відповідачу у 2003 році, після цього у 2003
році розпочалось будівництво будинку,
будівництво здійснювала відповідач.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21 в судовому засіданні суду
пояснили, що їм відомо, що будівництво
по АДРЕСА_1 здійснювалось саме за кошти
позивача, оскільки він на ці цілі
позичав у них гроші, а потім повернув з
продажу його будинку в АДРЕСА_2.

Свідки ОСОБА_22 (у 2007 році здійснювала
озеленення земельної ділянки), ОСОБА_23
(директор ТОВ «Везувій», яке
здійснювало будівництво будинку та
реконструкцію опалення у 2012 році),
ОСОБА_24 (був виконробом на будівництві),
ОСОБА_25 (директор ЗАТ «Автомобільна
група «Віпос», яка виготовляла та
монтувала алюмінієві конструкції
зимового саду), ОСОБА_26 (представник ТОВ
«Київбудсервіс», яке здійснювало
будівництво зимового саду), ОСОБА_27
(представник ТОВ «Топ-лайн», яка
здійснювала поставку бітумної
черепиці), ОСОБА_28 (здійснював
виготовлення та монтаж воріт), ОСОБА_29
(приватний підприємець, який з 2003 року
виготовив та змонтував 33 дверей для
позивача), ОСОБА_30 (у 2009 році робив для
позивача декоративний бетон), ОСОБА_31
(архітектор, яка виготовляла ескізний
проект спірного будівництва), ОСОБА_32
(здійснював виготовлення системи
опалення, водопостачання та
водовідведення) в судовому засіданні
суду пояснили, що їм відомо, що саме
позивач оплачував будівництво по
АДРЕСА_1, так як він укладав для цієї
мети договори з підприємствами, на яких
вони працювали, або з ними
безпосередньо як із суб'єктами
підприємницької діяльності, оплатив у
повному обсязі всі роботи та матеріали
згідно з домовленостями, визначеними у
договорах, або на підставі платіжних
документів, актів виконаних робіт та
наданих йому розписок, підтвердили
проплати позивачем, а також
справжність договорів, актів та
розписок. Поруч із цим, свідки
вказували, що відповідача майже не
бачили за час будівництва або взагалі
її там не було, ні вказівок, ні коштів
від неї не отримували.

Свідки ОСОБА_33, ОСОБА_34 в судовому
засіданні суду пояснили, що вони були в
Крюківщинській сільській раді
відповідно заступником голови по
виконавчій роботі та депутатом,
позивач приходив у сільську раду і
просив під медичний центр земельну
ділянку, на якій вони збирались
будувати ринок, земля залишилась
пустувати, але потім на сесії вирішили
надати землю ОСОБА_1 під медичний центр,
так як він пообіцяв, що буде
обслуговувати всіх ветеранів
безкоштовно.

Свідок ОСОБА_35 в судовому засіданні
суду пояснила, що сім'ю ОСОБА_1 знає з 1995
року, у 2002 році позивач на своєму дні
народження похвалився, що йому
виділяють земельну ділянку під
клініку, сказав, що все буде оформляти
на відповідача, проте будинок будував
сам. Також зазначила, що їй незрозуміло,
за які кошти могла тоді будувати
відповідач, так як вона тоді вчилась.

Вислухавши покази свідків, пояснення
сторін, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, письмові докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.02.2002 року
рішенням 23 сесії 23 скликання
Крюківщинської сільської ради № 4 було
надано ПП ОСОБА_3 дозвіл на розміщення
поліклініки в АДРЕСА_1.

12.04.2002 року на замовлення позивача
архітектором ОСОБА_31 було виготовлено
ескізний проект індивідуального
двоквартирного жилого будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
в АДРЕСА_1.

30.04.2002 року рішенням 2 сесії 24 скликання
Крюківщинської сільської ради № 2/4
було надано відповідачу безкоштовно у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,1300 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку в
АДРЕСА_1, доручено Києво-Святошинському
земельно-кадастровому бюро виготовити
технічну документацію по складанню
державних актів на право приватної
власності на землю.

06.05.2002 року позивач уклав з ТОВ
«Везувій» в особі директора ОСОБА_23
договір на будівельні роботи по
будівництву приватного двоквартирного
будинку з розміщенням
лікувально-діагностичного центру за
адресою: Києво-Святошинський район,
АДРЕСА_1, на суму 2 397 825 грн. Згідно з
Актом приймання-здачі робіт замовлені
роботи за даним договором були
виконані. З огляду на наявні у
матеріалах справи копії квитанцій ТОВ
«Везувій» позивачем сплачено 2 397 825 грн.

01.08.2002 року позивачем було укладено з
Києво-Святошинським КП теплових мереж
договір на надання населенню послуг з
водо-, теплопостачання та
водовідведення за адресою АДРЕСА_1.

16.01.2003 року позивач уклав з ТОВ
«Топ-Лайн» в особі директора Туліна В.Г.
договір купівлі-продажу № 1 на суму 65 021
грн. Згідно з відмітками на договорі
ОСОБА_27 для його виконання отримав
двічі по 5 800 у.о., тобто 11 600 доларів США,
що станом на дату укладання договору по
курсу НБУ становило 61 828 грн.

11.03.2003 року державним інспектором з
пожежного нагляду постановою № 74 було
призупинено постачання електроенергії
до новобудови в АДРЕСА_1 шляхом
відключення головного рубильника у
зв'язку з тим, що відсутня експертиза
проекту об'єкту будівництва, електрика
споживається всупереч вимогам ПУЕ,
відповідальна особа за протипожежний
стан на будівництві не пройшла
відповідне навчання. Дану постанову
отримав прораб ОСОБА_4

01.05.2003 року позивач та ОСОБА_32 уклали
договір підряду на монтаж внутрішніх
систем каналізації, опалення,
холодного і гарячого водопостачання,
монтаж топкових у будинку в с.
Крюківщина на суму 6 274 у.о. за роботи та
14 000 у.о. за матеріали, тобто в
загальному на 20 274 доларів США, що
становило по курсу НБУ 108 060,42 грн. З
огляду на акт від 14.04.2004 року № 4 роботи
за вказаним договором були виконані.

06.05.2003 року позивач уклав з ТОВ
«Інтерконус» в особі директора
Устінова С.І. договір № 0506/03 на монтаж
трубопроводу системи центрального
пило збору, установки агрегату і
проведення дослідження на об'єкті на
загальну суму 5 200 доларів США. Згідно з
розписками від 06.05.2003 року та 12.01.2004 року
за вказаним договором ОСОБА_38 отримав 2
500 доларів США та 2 700 доларів США, тобто
в загальному 5 200 доларів США, що по
курсу НБУ на дати проплати становило 27
716 грн.

18.06.2003 року на ім'я відповідача було
видано державний акт серії Р3 № 42667 на
право приватно власності на землю
площею 0,1304 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1.

Згідно з актом прийому-здачі робіт за
грудень 2003 року, складеного між
представником ТОВ «Київбудсервіс»
ОСОБА_26 та позивачем, підприємство
виконало роботи на 14 648 у.о. (за курсом
НБУ долара США на час оплати - 78 073,84
грн.), затрати генпідрядника (ВІПОС) - 2 863
у.о.

26.12.2003 року позивач, представники
державного пожежного департаменту та
ВКФ «ОЛВіС Лтд» склали акт прийняття
автоматичної установки пожежної
сигналізації в експлуатацію в
приміщенні амбулаторії ПП «ОСОБА_1»,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

21.04.2004 року позивач уклав з ТОВ
«Київбудсервіс» в особі директора
Петриченка В.А. договір № 2104 на
виконання робіт по виготовлення та
монтажу алюмінієвої конструкції
зимового саду на суму 6 000 доларів США.
Відповідно до акту здачі-прийому робіт
від 03.06.2004 року роботи за даним
договором були виконані в обсязі,
визначеному технічним завданням,
вартість виконаних робіт 6 000 доларів
США, передплата - 4 000 доларів США, до
оплати - 2 000 доларів США.

З огляду на наявні у справі розписки
представник ТОВ «Київбудсервіс»
ОСОБА_26 отримав від позивача суму,
еквівалентну 6 000 доларів США, що станом
на дати проплати (28.04.2004 року, 15.05.2004 року
та 05.06.2004 року) по курсу НБУ у загальному
становило 31 960 грн.

Окрім вказаного, у матеріалах справи
містяться відмітки ОСОБА_26 на
калькуляції затрат, що ним було
отримано 4 178 доларів США та 1 755 доларів
США, а всього 5 933 доларів США, що в
еквіваленті по курсу НБУ становило 31
622,89 грн.

Також в матеріалах справи наявні копії
розписок, з яких вбачається, що у період
з 18.06.2003 року по 25.05.2004 року ОСОБА_32
отримав від позивача 800 грн. та 22 100
доларів США, що в еквіваленті на дати
проплати у загальному становило 117 793
грн., а всього 118 593 грн.

Окрім цього, згідно з наявними у справі
копіями платіжним документів ОСОБА_4
було придбано: трубу на 39,32 грн., дошку
соснову на 1 673,76 грн., інші матеріали на
529,59 грн., цеглу один раз на 631 грн., двічі
по 1 260 грн., пиломатеріал на 2 513,70 грн. та
на 1 078 грн., цемент на 125 грн., трубу на 39,32
грн., арматуру на 1 485 грн.

01.08.2003 року між позивачем та СПД ОСОБА_29
було укладено договір на виробництво
та встановлення дверей (33 шт.) у
приватному будинку по АДРЕСА_1. Згідно з
актами прийому-передачі дверей від
15.12.2003 року, 11.02.2005 року, 23.06.2007 року
позивачем було сплачено 35 460,46 грн., 22
388,79 грн., 3 535 грн.

22.08.2003 року позивач уклав з ЗАТ
«Автомобільна група «Віпос» в особі
директора ОСОБА_25 договір № 22-08/2003 на
виготовлення та монтаж алюмінієвих
конструкцій на об'єкті за адресою:
АДРЕСА_1, на суму 185 500 грн. Згідно з
відмітками на вказаному договорі за
ним було здійснено 22.08.2003 року проплату
в 20 000 у.о. та 31.12.2003 року - 10 000 у.о., що в
загальному складало 21 000 доларів США і
по курсу НБУ на день проплати становило
111 930 грн.

З огляду на лист відділу
містобудування та архітектури
Києво-Святошинської РДА № 606/127 від
18.11.2003 року житловий будинок по АДРЕСА_1
побудований самовільно, норми забудови
не порушені.

Постановою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Києво-Святошинської РДА № 294 від 19.11.2003
року було накладено на відповідача (яка
на той час була студентом) штраф за
самовільне будівництво по АДРЕСА_1.

17.12.2003 року рішенням виконкому
Крюківщинської сільської ради № 125/17
було надано відповідачу дозвіл на
виготовлення технічної документації
на двоквартирний житловий будинок.

23.01.2004 року позивач уклав з приватним
підприємцем ОСОБА_28 договір № 4 на
виготовлення та установку
металоконструкцій за попередньої
оплати 30 % вартості замовлення, що
складає 1 500 грн., тобто загальна ціна
договору складала 5 000 грн.

11.03.2004 року на ім'я відповідача на
підставі рішення виконкому
Крюківщинської сільської ради № 13/9 від
17.02.2004 року було видано свідоцтво про
право власності на домоволодіння в
АДРЕСА_1. Згідно з витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 3057511 від 12.03.2004 року за
відповідачем було зареєстровано право
власності на вказане домоволодіння.

03.12.2004 року Києво-Святошинська районна
державна адміністрації Київської
області листом за № 3/30-2458 повідомила
приватного підприємця ОСОБА_1 про те, що
районна комісія з питань розміщення
підприємств надає дозвіл на збір
технічної документації щодо
розміщення лікувально-діагностичного
центру в АДРЕСА_1.

Обласний центр з охорони пам'яток
історії, археології та мистецтва,
державне управління екології та
природних ресурсів в Київській
області, ГУ МНС України в Київській
області, відділ містобудування та
архітектури Києво-Святошинської
райдержадміністрації листами
відповідно за № 11/374 від 07.04.2005 року, №
06-13/4271 від 30.03.3005 року, № 9/6/1584 від 13.04.2005
року, № 3248-05-11 від 29.03.2005 року погодили
СПД ОСОБА_1 зміну цільового призначення
земельної ділянки площею 0,01 га із
земель для будівництва і
обслуговування житлового будинку на
землі під розміщення
лікувально-діагностичного центру в
АДРЕСА_1 та розміщення самого
лікувально-діагностичного центру за
цією адресою.

19.01.2005 року відповідач склала
доручення, в якому вказала, що вона
доручає позивачу 0,01 га земельної
ділянки під забудову медичного
лікувально-діагностичного центру в
оренду на термін 49 років із земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

15.02.2005 року відповідач склала на ім'я
позивача довіреність, посвідчену
приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу за реєстровим №
680, якою уповноважила його бути її
представником щодо оренди земельної
ділянки площею 0,01 га в АДРЕСА_1 строком
на 49 років та щодо питань будівництва
медичного лікувально-діагностичного
центру на цій земельній ділянці.

20.03.2005 року комісія Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
провела обстеження земельної ділянки,
цільове призначення якої змінюється із
земель для будівництва та
обслуговування жилого будинку на землі
під розміщення
лікувально-діагностичного центру СПД
ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, та визнала за можливе
погодити зміну цільового призначення
земельної ділянки, передбаченої під
розміщення лікувально-діагностичного
центру СПД ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 площею 0,01
га (ріллі) за рахунок земельної ділянки
ОСОБА_3 на умовах оренди терміном на 49
років за умови дотримання санітарних,
природоохоронних, протипожежних та
інших норм та вимог відповідних служб.

27.04.2005 року Києво-Святошинське
комунальне підприємство теплових
мереж «Києво-Святошинськтепломережа»
видала на ім'я ПП ОСОБА_1 технічні умови
№ 192 на підключення проектуємого (який
підлягає реконструкції)
лікувально-діагностичного центру за
адресою: АДРЕСА_1.

Також у матеріалах справи містяться
копії розписок та записів позивача.
відповідно до яких він позичав та
повертав кошти, в тому числі і на
будівництво в АДРЕСА_1, в тому числі у
ОСОБА_20, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_40,
ОСОБА_41 та ін.

15.10.2007 року позивач уклав з ОСОБА_22
договір про розроблення проекту
озеленення щодо відведеної земельної
ділянки на загальну суму 14 151,35 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25.03.2009 року було
визнано за відповідачем право
власності на спірний будинок з
вбудованими нежитловими приміщеннями
лікувально-діагностичного центру,
зобов'язано КП «БТІ
Києво-Святошинської районної ради»
зареєструвати за нею право власності
на цей об'єкт. На підставі вказаного
судового рішення 23.04.2009 року на ім'я
відповідача було зареєстровано право
власності на спірні вбудовані
нежитлові приміщення
лікувально-діагностичного центру, що
вбачається з витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно. У
подальшому рішенням Апеляційного суду
м. Києва дане рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 25.03.2009 року
було скасовано, у позові ОСОБА_3 -
відмовлено.

02.07.2009 року позивач уклав з ОСОБА_42
договір № 1/5 на виконання робіт по
системі «TO-BETON System» по виготовленню
штампованого декоративного покриття
площею 140 кв. м за адресою:
Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1, на
суму 56 000 грн. 28.07.2009 року між позивачем
та ОСОБА_42 було складено Акт
прийому-передачі виконаних робіт,
відповідно до якого весь обсяг робіт за
даним договором був виконаний на
загальну суму 56 000 грн., оплата за роботу
здійснена у повному обсязі.

Відповідно до рішення власника ОСОБА_1
від 02.09.2010 року було створено
товариство з обмеженою
відповідальністю «Кломед» з
місцезнаходженням: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1. З
огляду на свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи 03.09.2010 року
дане підприємство було зареєстровано
за вказаною адресою, а 30.09.2010 року йому
було видано ліцензію Міністерства
охорони здоров'я України на здійснення
медичної практики.

Зважаючи на свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця,
ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт
господарювання за адресою знаходження
спірного нерухомого майна. Окрім цього,
на його ім'я за даною адресою видано
20.07.2011 року ліцензію Міністерства
охорони здоров'я України на здійснення
медичної практики.

05.03.2012 року позивач уклав з ТОВ
«Везувій» в особі директора ОСОБА_23
договір № 18 на реконструкції опалення
в будинку за адресою: АДРЕСА_1, на суму 39
000,86 грн. За актом приймання-передачі
робіт за даним договором всі
домовленості сторонами було виконано.
Згідно з квитанцією позивачем роботи
за договором сплачено у повному обсязі.

У жовтні 2012 року відповідач
зареєструвала на своє ім'я в ІДАБК у
Київській області декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації на
реконструкцію частини житлового
будинку для розміщення
лікувально-діагностичного центру по
АДРЕСА_1.

04.06.2013 року на ім'я відповідача було
видано свідоцтво про право власності
на житловий будинок з вбудованими
нежитловими приміщеннями загальною
площею 1 202,9 кв. м та житловою площею 264,4
кв. м, що розміщений за адресою:
Київська обл., Києво-Святошинський
район, АДРЕСА_1.

Згідно з витягом з Державного реєстру
речовий прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності № 4394415 від
04.06.2013 року на підставі вище вказаного
свідоцтва за відповідачем було
зареєстровано право власності на
житловий будинок з вбудованими
нежитловими приміщеннями
лікувально-діагностичного центру - «А»,
зимовий сад - «а», веранду - «а1», підвал
під будівлею «А1», огорожу - « 2-7». сарай
«Б». колодязь - «І», що розміщені за
адресою: Київська обл.,
Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1.

15.07.2014 року приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_43 за реєстровим № 3053 було
посвідчено підпис ОСОБА_44 на його
заяві, відповідно до якої він
повідомив, що у травні 2000 року він
продав житловий будинок у Російській
Федерації, отримані кошти у сумі 80 000
доларів США у 2003 році подарував онучці
(відповідачу) на будівництво житлового
будинку в АДРЕСА_1, йому відомо, що його
онука витратила дані кошти на
будівництво цього будинку, де він зараз
живе та зареєстрований.

Інші наявні копії договорів, платіжних
документів тощо суд не бере до уваги як
такі, що являються в силу ч. 3 ст. 58 ЦПК
України неналежними, оскільки з них не
вбачається, що вони стосуються
предмета доказування.

Зважаючи на встановлені обставини, суд
вважає за необхідне проаналізувати
наступні правові норми та рекомендації
Верховного суду України.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України
держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України
проголошено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом. Громадяни для
задоволення своїх потреб можуть
користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

У ст. 3 ЦК України 2003 року передбачено,
що загальними засадами цивільного
законодавства є: 1) неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України 2003
року кожна особа має право звернутися
до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Статтею 257 ЦК України 2003 року
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

В силу ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до змісту ст. 267 ЦК України
2003 року пропуск позовної давності за
наявності відповідної заяви до суду
від відповідача про застосування
строків позовної давності має
наслідком відмову у задоволенні
позову.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України 2003 року
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України 2003 року
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

З огляду на ст. 328 ЦК України 2003 року
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 6 ст. 376 ЦК України 2003 року
передбачено, що особа, яка здійснила
самочинне будівництво, має право на
відшкодування витрат на будівництво,
якщо право власності на нерухоме майно
визнано за власником (користувачем)
земельної ділянки, на якій воно
розміщене.

Зважаючи на ч. 1 ст. 1212 ЦК України 2003
року, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

За правилами ст. 1213 ЦК України 2003 року
набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі. У разі неможливості повернути
в натурі потерпілому безпідставно
набуте майно відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент
розгляду судом справи про повернення
майна.

Згідно з п. 1 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України 2003 року даний
кодекс набрав законної сили 01 січня 2004
року.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України 2003 року
передбачено, що ЦК України 2003 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Згідно з ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР 1963 року
відносини власності регулювались
Законом України «Про власність».

З огляду на ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР 1963 року
громадянин, який збудував або будує
жилий будинок, здійснив або здійснює
його перебудову чи прибудову без
встановленого дозволу, або без належно
затвердженого проекту, або з істотними
відхиленнями від проекту, або з грубим
порушенням основних будівельних норм і
правил, не вправі розпоряджатися цим
будинком чи частиною його (продавати,
дарувати, здавати в найом тощо).

Відповідно до ст. 469 ЦК УРСР 1963 року
особа, яка одержала майно за рахунок
іншої особи без достатньої підстави,
встановленої законом або договором,
зобов'язана повернути безпідставно
придбане майно цій особі. Такий же
обов'язок виникає, коли підстава, на
якій придбано майно, згодом відпала. В
разі неможливості повернути
безпідставно придбане майно в натурі
повинна бути відшкодована його
вартість, що визначається на момент
придбання. Особа, яка безпідставно
одержала майно, зобов'язана також
повернути або відшкодувати всі доходи,
які вона мала або повинна була мати з
цього майна з того часу, коли вона
дізналася або повинна була дізнатися
про безпідставність одержання майна. З
свого боку ця особа має право вимагати
відшкодування зроблених нею
необхідних витрат на майно з того часу,
з якого вона зобов'язана повернути
доходи. Ці правила поширюються на
випадок збереження майна за рахунок
іншої особи без достатніх підстав,
встановлених законом або договором.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
власність» праця громадян є основою
створення i примноження їх власності.
Громадянин набуває права власності на
доходи від участі в суспільному
виробництві, індивідуальної праці,
підприємницької діяльності, вкладення
коштів у кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Зважаючи на рекомендації, викладені у
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 04.10.1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», інші особи, які приймали
участь у будівництві жилого будинку
(його купівлі) не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування своїх
затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням проаналізованих
правових норм та рекомендацій
Верховного суду України в розрізі
встановлених обставин у справі суд
приходить до наступних висновків.

Підстав для застосування до вимог
ОСОБА_1 строку позовної давності суд не
вбачає, так як дійсна реєстрація права
власності на спірне майно на ім'я
відповідача була здійснена лише у 2013
році, а позивач із заявою звернувся до
суду у 2014 році.

Доводи відповідача стосовно початку
спірного будівництва лише у 2003 році
після отримання державного акта у
червні 2003 року спростовуються
матеріалами справи: рішенням 23 сесії 23
скликання Крюківщинської сільської
ради № 4 від 26.02.2002 року; ескізним
проектом індивідуального
двоквартирного жилого будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
в АДРЕСА_1, від 12.04.2002 року; договором на
будівельні роботи від 06.05.2002 року з ТОВ
«Везувій», Актом приймання-здачі робіт
за даним договором, квитанціями ТОВ
«Везувій»; договором на надання
населенню послуг з водо-,
теплопостачання та водовідведення за
адресою АДРЕСА_1, від 01.08.2002 року з
Києво-Святошинським КП теплових мереж;
договором купівлі-продажу № 1 від 16.01.2003
року з ТОВ «Топ-Лайн»; постановою
державного інспектора з пожежного
нагляду № 74 від 11.03.2003 року; договором
підряду з ОСОБА_32 від 01.05.2003 року;
договором № 0506/03 від 06.05.2003 року з ТОВ
«Інтерконус».

Посилання сторони відповідача на те, що
деякі підрядні організації не мали
дозволів та ліцензій на здійснення
будівельних та монтажних робіт, що
позивачем не було надано доказів того,
що між ним та ОСОБА_4 було укладено
договір на участь останнього у
спірному будівництві у якості
виконроба, суд не може взяти до уваги,
так як відсутність чи наявність даних
документів не спростовують фінансову
участь у спірному будівництві
позивача.

Заперечення ОСОБА_3 того, що між нею та
позивачем (її батьком) не існувало
домовленостей щодо будівництва
спірних будинку та
лікувально-діагностичного центру,
спростовується довіреністю, складеною
нею 19.01.2005 року, та фактом відсутності з
її боку заперечень щодо здійснення
спірного будівництва позивачем на її
земельній ділянці.

Сам факт фінансової участі ОСОБА_1 у
спірному будівництві суд вважає
доведеним з урахуванням наявності
низки договорів, платіжних документів,
розписок, підтверджених показами
свідків.

Покази свідків, запрошених за
клопотаннями сторони відповідача, суд
не може прийняти, так як їх свідчення не
підтримані іншими доказами, а також
спростовуються показами свідків з боку
позивача та наявними в матеріалах
справи документами.

Щодо визначення розміру фінансової
участі ОСОБА_1 у спірному будівництві,
то у даному випадку суд зважає лише на
ті договори, платіжні документи, акти
виконаних робіт, розписки, які
пов'язані між собою, а також підтримані
показами свідків, решту документів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх фінансових вимог, суд відхиляє як
неналежні, про що і було вже зазначено
вище.

Поруч із цим, суд також відхиляє
посилання позивача на норми глави 83 ЦК
України 2003 року, оскільки не вбачає
підстав вважати, що спірне майно було
набуте відповідачем безпідставно, з
огляду на те, що воно розміщене на її
земельній ділянці, містить ознаки
самочинного будівництва, а також на
зміст ст. 376 ЦК України.

На цій підставі при обрахунку розміру
фінансової участі ОСОБА_1 у спірному
будівництві суд виходить з розміру
його дійсних грошових витрат на час їх
здійснення.

А отже, з огляду на те, що за
відповідачем зареєстровано право
власності на спірний об'єкт нерухомого
майна, суд приходить до висновку про
необхідність стягнення з неї на
користь позивача відшкодування його
затрат на будівництво, доведених в ході
судового розгляду, а тому частково
задовольняє його вимоги та стягує з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти
в сумі 3 164 418,88 грн.

Також з урахуванням часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд
в силу вимог ст. 88 ЦПК України вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
його користь судовий збір у розмірі 3 140
грн.

Зважаючи на вищенаведене, з
урахуванням рекомендацій, викладених у
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 04.10.1991 року «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», керуючись ст. 1 Протоколу № 1
до Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 58
Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 257, 261,
267, 317, 321, 328, 376, п.п. 1, 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України 2003 року,
ст.ст. 86, 105, 469 ЦК УРСР 1963 року, ст. 12
Закону України «Про власність», ст.ст. 3,
4, 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІДН НОМЕР_1 на користь
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 164418, 88 грн(
три мільйони сто шістдесят чотири
тисячі чотириста вісімдесять ) грн.. 88
коп., та судовий збір в сумі 3140, 00 грн.

В решті позову відмовити

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення суду.

Суддя: Т.В. Дубас