УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Гримич М.К.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житло-сервіс груп» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості по
квартирній платі та комунальним
послугам; за зустрічним позовом ОСОБА_6
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Житло-сервіс груп»
про визнання недійсним договору про
участь у витратах на утримання будинку
та прибудинкової території, за
касаційними скаргами товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житло-сервіс груп» та ОСОБА_6 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 03
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Житло-сервіс
груп» (далі - ТОВ «Житло-сервіс груп»)
звернулося до суду з позовом, у якому, з
врахуванням уточнених позовних вимог,
просило стягнути з ОСОБА_6 10 607 грн 04
коп. заборгованості за квартирну плату
та комунальні платежі за період з 01
червня 2010 року по 31 травня 2013 року,
417 грн 33 коп. в рахунок відшкодування 3 %
річних за час прострочення виконання
зобов'язань та 1 050 грн 10 коп.
інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач утримує та проводить
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1. Квартира № 57 у вказаному
будинку належить відповідачу на праві
приватної власності. За період з 01
червня 2010 року по 31 травня 2013 року
останній сплатив вартість наданих
житлово-комунальних послуг частково.
На момент звернення до суду з позовом
існує заборгованість, яку позивач
просить стягнути з відповідача. Крім
того, ТОВ «Житло-сервіс груп» вважає, що
відповідач повинен сплатити штрафні
санкції у вигляді 3 % річних за
прострочення виконання зобов'язання та
інфляційні втрати.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним
позовом, у якому просив визнати
недійним з моменту укладення вказаний
вище договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території від 25 грудня 2008 року з
тих підстав, що товариство уклало даний
договір без належного дозволу
(ліцензії) та внаслідок обману щодо
свого на це права, а також договір не
містить усіх необхідних істотних умов.

Просив визнати вказаний договір
дійсним з тих підстав, що його умови
виконуються сторонами однак ТОВ
«Житло-сервіс груп» ухиляється від
нотаріального посвідчення такого
договору.

Посилаючись на те, що дії товариства по
наданню відповідних послуг порушують
його права як власника на
розпорядження майном на власний
розсуд, крім того, дії товариства мають
бути узгоджені із усіма співвласниками
будинку, чого зроблено не було, ОСОБА_6,
просив заборонити ТОВ «Житло-сервіс
груп» вчиняти будь які дії щодо
обслуговування вказаного нерухомого
майна до отримання відповідної згоди
на вчинення будь-якої конкретної дії,
зокрема згоди самого ОСОБА_6

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
03 червня 2014 року, первісний позов
задоволено частково, в задоволенні
зустрічних позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ТОВ
«Житло-сервіс груп» 5 379 грн 43 коп.
заборгованості по квартирній платі та
комунальним послугам, 203 грн трьох
процентів річних, 537 грн 41 коп.
інфляційних втрат та 243 грн 60 коп.
судового збору.

В іншій частині позовних вимог ТОВ
«Житло-сервіс груп» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Житло-сервіс
груп» просить скасувати оскаржувані
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
вирішення спору щодо стягнення з
ОСОБА_6 заборгованості по квартирній
платі та комунальним послугам та
ухвалити в цій частині нове рішення про
стягнення з останнього на користь ТОВ
«Житло-сервіс груп» 10 607 грн 04 коп.
боргу.

В свою чергу, в касаційній скарзі
ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в повному обсязі
та ухвалити у справі нове рішення про
відмову в первісному позові та
задоволення зустрічних позовних вимог.

Касаційні скарги обґрунтовані
порушенням судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами першої та
апеляційної інстанцій встановлено, що
розпорядженням Деснянської районної в
м. Києві державної адміністрації «Про
прийняття в експлуатацію житлового
будинку на АДРЕСА_1 у 26-а мікрорайоні ж/м
Вигурівщина - Троєщина у Деснянському
районі м. Києва» від 29 грудня 2008
року житловий будинок № 6 у м. Києві пр.
вул. Лаврухіна передано на
обслуговування та експлуатацію ТОВ
«Житло-сервіс груп».

Квартира № 57 у вказаному будинку
належить на праві приватної власності
ОСОБА_6, вона підключена до системи
централізованого опалення, гарячого та
холодного водопостачання, в будинку є
каналізація та водовідведення.

25 грудня 2008 року між сторонами у справі
було укладено договір про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території, за умовами
якого ТОВ «Житло-сервіс груп»
зобов'язалося забезпечити виконання
комплексу робіт по утриманню будинку
та прибудинкової території у
відповідності до діючого
законодавства України, надавати
житлово-комунальні послуги, послуги
чергового наглядача, а ОСОБА_6
зобов'язався не пізніше 20-го числа
поточного місяця вносити відповідну
плату за користування такими
послугами.

01 березня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
ТОВ «Житло-сервіс груп» із заявою про
відключення опалення у належній йому
квартирі № 57 з 01 березня 2010
року в зв'язку з його непроживанням у
квартирі на той час. Листом директора
товариства ОСОБА_7 від 23 березня 2010 року
ОСОБА_6 було відмовлено у відключенні
квартири від мереж опалення.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ТОВ «Житло-сервіс груп» суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не
надано належних доказів на
підтвердження факту ненадання, або
неналежного надання відповідних
послуг з боку ТОВ «Житло-сервіс груп».
За правилами ст. ст. 156, 162
Житлового кодексу України, ст. ст. 12, 13,
20, 29 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст. 322
Цивільного кодексу України, на
власникові квартири лежить обов'язок
по своєчасній та повній оплаті
отриманих комунальних послуг, в тому
числі і послуг по утриманню будинку та
прибудинкової території. Факт
наявності відповідної заборгованості
доведено і вона повинна бути стягнута з
власника квартири на користь
товариства.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що ТОВ «Житло-сервіс груп»
безпідставно відмовлено споживачеві
послуг в задоволенні клопотання про
відключення опалення у належній йому
квартирі. До таких висновків районний
суд дійшов на підставі Наказу
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 06 листопада 2007 року № 169
«Про затвердження змін до Наказу № 4
Міністерства будування України від
22 листопада 2005 року «Про
затвердження Порядку відключення
окремих житлових будинків від мереж
центрального опалення при відмові
споживачів від центрального
теплопостачання», яким визначено
можливість відключення від мереж
опалення багатоквартирних будинків з
ініціативи споживачів. З ОСОБА_6 на
користь ТОВ «Житло-сервіс груп» судом
стягнуто заборгованість за період з 01
червня 2010 року по 31 травня 2013 року за
виключенням 10 грн 50 коп. заборгованості
по холодному водопостачанню, 52
грн 23 коп. заборгованості по гарячому
водопостачанню та 5 162 грн 01 коп.
заборгованості по опаленню, а також
стягнуто 203 грн 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання та
537 грн 41 коп. інфляційних втрат.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що такі вимоги є
необґрунтованими та не ґрунтуються на
нормах матеріального права.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками районного суду та залишив
рішення суду першої інстанції без змін.

Висновки апеляційного суду визнати
законними і обґрунтованими неможна.

Відповідно до норм ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 «Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення» у редакції зі змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 31 жовтня 2007 року
№ 1268, і наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про
затвердження Порядку відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання» у редакції зі
змінами, внесеними наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 06 листопада 2007
року № 169, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 28
листопада 2007 року за № 1320/14587,
передбачено надання дозволу на
відключення від мереж
централізованого опалення з
ініціативи споживачів на будинок
у цілому, а не на окремі квартири
(правова позиція, викладена у постанові
Верховного Суду України від 26 вересня
2012 року в справі № 6-95цс12).

При встановленні факту
безпідставності відмов ТОВ
«Житло-сервіс груп» споживачеві послуг
у відключенні від мереж
централізованого опалення, а відтак
наявності підстав лише для часткового
задоволення позову ТОВ «Житло-сервіс
груп», суд першої інстанції не врахував
правової позиції Верховного Суду
України викладеної у вказаній вище
постанові та того, що ОСОБА_6 вимагав
надати йому дозвіл на відключення від
мереж централізованого опалення
окремої квартири, а не будинку в цілому.

Питання відключення від мереж
централізованого опалення регулюється
Правилами, які з метою захисту прав
усіх мешканців багатоквартирних
будинків передбачають відключення від
мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води не окремих
квартир багатоквартирного будинку з
ініціативи їхніх власників або
наймачів, а відключення цілих
багатоквартирних будинків з
ініціативи споживачів.

Відповідно до пункту 25 Правил
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 26 Правил (у редакції з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України від 31
жовтня 2007 року № 1268) відключення
споживачів від мережі
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
разі, коли технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування
відповідно до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Судом першої інстанції не перевірено
факту дотримання ОСОБА_6 вказаних вище
Правил та передчасно зроблено
висновки, що заборгованість з
останнього має бути стягнуто за
виключенням 10 грн 50 коп. заборгованості
по холодному водопостачанню, 52 грн 23
коп. заборгованості по гарячому
водопостачанню та 5 162 грн 01 коп.
заборгованості по опаленню

Апеляційним судом не виконано належним
чином вимоги ст. 303 ЦПК України, не
перевірено відповідності рішення суду
першої інстанції вимогам ст. ст.
213-215 ЦПК України, недоліків допущених
судом першої інстанції не виправлено
та безпідставно залишено рішення
районного суду без змін.

Оскаржувана в касаційному порядку
ухвала апеляційного суду не є законною
і обґрунтованою, вона підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги товариства з
обмеженою відповідальністю
«Житло-сервіс груп» та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 03
червня 2014 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська