У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс», третя особа - приватне
підприємство «Грандфінресурс», про
визнання договору недійсним та
стягнення коштів за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 27 березня 2014
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 5 вересня 2013 року він уклав з
ПП «Грандфінресурс»
договір з метою отримати на умовах
діяльності програми «Альянс Україна»
позику у розмірі 225 тис. грн. Для
отримання цих коштів на вимогу
підприємства він 18 жовтня 2013 року
сплатив на користь останнього
одноразовий комісійний внесок у
розмірі 7 875 грн, один щомісячний чистий
внесок у розмірі 1 250 грн та оплатив
адміністративні витрати у розмірі
945 грн. Проте позику він не
отримав, хоча домовленість була їх
отримати через декілька днів. Крім
того, він 18 листопада 2013 року підписав
додаткову угоду про заміну сторони в
зобов'язанні, за якою права та обов'язки
адміністратора програми «Альянс
Україна» перейшли від ПП
«Грандфінресурс» до ТОВ
«Грандфінресурс», а також додатково
сплатив 1 250 грн щомісячного чистого
внеску та адміністративні витрати у
розмірі 945 грн. Вважав, що діяльність ПП
«Грандфінресурс» містить ознаки
пірамідальної схеми і вводить
споживачів в оману, тому укладений
правочин здійснений відповідачем з
використанням нечесної
підприємницької практики і відповідно
до ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» є недійсним (нікчемним).
Позивач також просив стягнути з
відповідача на його користь 12 265 грн
сплачених ним коштів за нікчемним
правочином.

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 27 березня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
договір від 5 вересня 2013 року, укладений
між ОСОБА_3 та ПП «Грандфінресурс»,
недійсним. Стягнуто з ТОВ
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_3 12 265
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 27 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції змінено.
Виключено з мотивувальної частини
рішення висновки щодо нікчемності
укладеного між ОСОБА_3 та ПП
«Грандфінресурс» договору, а також
щодо його недійсності з підстав
нечесної підприємницької діяльності,
обману та помилки. У решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ
«Грандфінресурс», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що досягнута
між сторонами угода порушує права
позивача, а діяльність відповідача з
використанням нечесної
підприємницької діяльності з
реалізації послуг з адміністрування
системи є такою, що вводить споживача в
оману. Крім того, відповідач не отримав
відповідної ліцензії на такі
правочини.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками, однак вважав, що оскільки у
відповідача відсутня ліцензія, яку
відповідач повинен був отримати у
встановленому законом порядку для
укладення договору з позивачем, то в
силу ч. 1 ст. 203, чч. 1, 3 ст. 215, ст.
227 ЦК України такий договір слід
визнати недійсним. При цьому зазначив,
що нечесної підприємницької
діяльності немає, пірамідальної схеми
не було.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 5 вересня 2013 року
між сторонами було укладено договір
разом з додатками до нього, за умовами
якого адміністратор, за згодою
учасника, зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
учасником товару або відповідної суми
у позику, на умовах діяльності програми
«Альянс Україна».

Також з умов зазначеного договору
вбачається, що виконання послуг
відповідачем полягає в тому, що учасник
сплачує передбачені договором кошти, а
відповідач формує групу осіб, за
рахунок чистих внесків яких
здійснюється захід по розподілу
грошового фонду групи, за результатами
якого надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів. Фактично
учасник одержує відповідну суму у
позику відповідно до методів визнання
права на отримання ним коштів,
передбачених договором і таке визнання
права здійснює ПП «Грандфінресурс» на
власний розсуд. Право на отримання
коштів мають не всі учасники програми,
а тільки ті, які, згідно умов договору
зробили найбільшу кількість внесків.

Тобто, за умовами договору діяльність
«Грандфінресурс» полягає у створенні
та адмініструванні (обслуговуванні)
системи самофінансування учасників
програми «Альянс Україна». ТОВ
«Грандфінресурс» виступає
посередником між учасниками
допомагаючи організувати касу
взаємодопомоги, тобто зі свого боку
всього лише контролює процес
взаємовідносин учасника.

Суд апеляційної інстанції вважав, що
діяльність відповідача є наданням
фінансових послуг, а тому підлягає
ліцензуванню.

У п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Відповідно до пп. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» під фінансовою
установою слід розуміти юридичну
особу, яка відповідно до закону надає
одну чи декілька фінансових послуг, а
також інші послуги (операції), пов'язані
з наданням фінансових послуг, у
випадках, прямо визначених законом, та
внесена до відповідного реєстру в
установленому законом порядку.

Також у вказаному законі приведено
визначення фінансової послуги та для
кожної фінансової послуги, яка має
ліцензуватись, надає чіткі ліцензійні
умови.

ТОВ «Грандфінресурс» є
адміністратором соціальної програми
для населення, тобто адмініструє
грошові кошти учасників. Основним
напрямком діяльності товариства є
комерційна діяльність. Згідно
законодавства України установи, які
здійснюють комерційну діяльність, не
мають бути внесені до Державного
реєстру фінансових установ, та
набувати статус фінансової установи.

Суд апеляційної інстанції у порушення
ст. 316 ЦПК України не врахував доводів
відповідача про те, що ТОВ
«Грандфінресурс» не внесено до
Державного реєстру фінансових установ,
оскільки воно не надає фінансові
послуги і не є фінансовою установою.
Вид діяльності ТОВ «Грандфінресурс» не
підлягає ліцензуванню, оскільки не
відповідає законодавчо встановленим
критеріям та ліцензійним умовам жодної
з існуючих фінансових послуг. Крім
того, суд не конкретизував, саме на який
вид послуг відповідач має отримати
ліцензію, обмежившись при цьому
доводами про те, що діяльність ТОВ
«Грандфінресурс» має ознаки декількох
фінансових послуг.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції також послався на
п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», у якому зазначено,
що надання коштів у позику, у тому числі
і на умовах фінансового кредиту, є
фінансовою послугою. Також надання
коштів у позику юридичній або фізичній
особі на визначений строк та під
процент, згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 закону є
фінансовим кредитом.

При цьому суд не дав оцінки доводам, що
ТОВ «Грандфінресурс» не залучає власні
кошти для надання позик або кредитів, а
є контролером коректного і
справедливого розподілу грошових
фондів для учасників програми, в яких
накопичені їх власні кошти. Учасники
програми «Альянс Україна» беруть
грошові кошти у інших учасників, а не у
адміністратора програми, причому на
умовах безвідсоткового повернення, що
не може визначатись як фінансовий
кредит чи позика.

На вказані порушення судом першої
інстанції послався у своїй апеляційній
скарзі ТОВ «Грандфінресурс», проте
апеляційний суд не дав оцінки цим
доводам та залишив в силі рішення суд
першої інстанції в частині щодо
обов'язкового ліцензування
господарської діяльності відповідача.

За таких обставин, апеляційний суд
всупереч ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України
зазначене не врахував, доводи
апеляційної скарги не перевірив, не
з'ясував, чи відноситься діяльність ТОВ
«Грандфінресурс» до надання
фінансових послуг, які підлягають
ліцензуванню та прийшов до
передчасного висновку про те, що
сторони уклали договір за відсутності
відповідної ліцензії, а тому цей
договір підлягає визнанню недійсним.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
підприємства «Грандфінресурс»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 27 травня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко