Ухвала

іменем україни

17 вересня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Гончара В.П.,

Кололійчука В.М.,
Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Департамент соціальної
політики Черкаської міської ради,
відділ державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві, про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 7 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 26 червня 2014 року,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи:
Департамент соціальної політики
Черкаської міської ради, відділ
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в м. Києві, про стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що
рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 14 жовтня 1996 року з ОСОБА_4
на її користь стягнуто аліменти на
утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі ј частини доходів до
досягненню дитиною повноліття. З
грудня 2001 року відповідач припинив
сплачувати аліменти, що призвело до
утворення заборгованості, яка станом
на 28 січня 2014 року склала 57 763,31 грн.

Посилаючись на наявність у неї права на
стягнення з відповідача неустойки
(пені) у зв'язку з наявністю
заборгованості по аліментам, із
урахуванням уточнень позовних вимог
просила стягнути з відповідача на її
користь пеню в розмірі 427 106 грн, яка
нарахована з 1 лютого 2004 року по 31
березня 2013 року.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 7 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 26 червня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
неустойку за прострочення сплати
аліментів в сумі 10 000 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що заборгованість по аліментам
становить не 57 763,31 грн, як зазначено в
постанові державного виконавця, а 31 289
грн; нарахована відповідачу пеня 168 555
грн значно перевищує заборгованість
по аліментах; тяжке матеріальне
становище останнього внаслідок
погашення заборгованості по аліментам
в розмірі 70% заробітної плати.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси

14 жовтня 1996 року з ОСОБА_4 стягнуто
аліменти на користь ОСОБА_3 на
утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі ј частини доходів, починаючи з
24 вересня 1996 року, до досягнення
повноліття.

Зі змісту постанови державного
виконавця державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції від 28 січня

2014 року, якою звернуто стягнення
заборгованості ОСОБА_4 по аліментах на
заробітну плату у розмірі 70% заробітку
вбачається, що сума заборгованості по
аліментах станом на 28 січня 2014 року
склала

57 763,31 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до правил ст. 212 ЦПК України
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність та взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб,поданим відповідно до цього
Кодексу, в межа заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 4 ст.195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Зменшуючи розмір заборгованості по
аліментам, зазначеної в постанові
державного виконавця з 57 763,31 грн до 31 289
грн суд фактично вийшов за межі
позовних вимог та не врахував, що
відповідач у встановленому законом
порядку постанову державного
виконавця не оспорював. При цьому суд
узяв до уваги квитанції про проведення
електронних грошових переказів в
період з серпня 2001 року по серпень 2013
року, що свідчить про часткову оплату
ОСОБА_4 аліментів шляхом переказу
коштів на ім'я позивачки.

Однак усупереч вимог ст. ст. 64, 212 ЦПК
України не витребував та не дослідив в
судовому засіданні оригіналів чи
належним чином їх завірених копій, не
врахував, що на жодній з квитанцій не
вказано призначення платежу, деякі з
них не можливо ідентифікувати (а.с.92).

Відповідно до ст. 196 СК України та
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у п. 22 постави від 15
травня 2006 року № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення. Розмір неустойки може
бути зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

У порушення вимог ст. ст. 212, 214 ЦПК
України поза увагою суду залишилося
те, що докази на підтвердження
матеріального та сімейного стану
платника аліментів, які можуть бути
підставою для зменшення неустойки, в
матеріалах справи відсутні.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Вище викладене свідчить про те, що суд
припустився порушень норм
процесуального права, які згідно з ч. 2
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень з направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 7 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 26 червня

2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

В.П.
Гончар

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова