УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Комунального
підприємства «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва», третя
особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гермес-Логістік»,
про зобов'язання укласти договір
житлового найму і зобов'язання видати
довідку про склад сім'ї, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 2 вересня 2014
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 8 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_4 з 1987 року
працювала в Оптово-роздрібному
комбінаті Шевченківського району м.
Києва (з 1990 року - Торгово-виробниче
колективне підприємство «Гермес»),
спочатку виконувала роботу комірника,
а згодом отримала кваліфікацію
продавця. У квітні 1992 року
підприємство, на якому працювала
ОСОБА_4 прийняло рішення переселити
мешканців гуртожитку АДРЕСА_2 в інше
житлове приміщення зі статусом
гуртожитку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 де ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були
зареєстровані з 14 квітня 1992 року,

16 березня 2006 року ОСОБА_4 був виданий
ордер на кімнату АДРЕСА_1.

Таким чином, з квітня 1992 року вони
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1
однак при їх зверненні до КП «Дирекція
з утримання та обслуговування
житлового фонду Святошинського району
м. Києва» з проханням надати довідку
про склад сім'ї громадянина України,
отримали відповідь, що вони хоча і
проживають за спірною адресою, але не є
зареєстрованими, що, на їх думку, не
відповідає дійсності.

Крім того, Святошинська районна в м.
Києві державна адміністрація
повідомила про реєстрацію ОСОБА_4 в
гуртожитку по АДРЕСА_1 однак довідку з
місця реєстрації видати не має
можливості у зв'язку із відсутністю
картотеки реєстрації, яка від ТОВ
«Гермес-Логістік» не передавалася.

Вважають, що вони не можуть відповідати
за дії ТОВ «Гермес-Логістік».

Вказували, що рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 17 січня 2013 року
встановлено, що з 14 квітня 1992 року вони
зареєстровані та проживають у
гуртожитку АДРЕСА_1, а тому такі
обставини вважали встановленими.

Зазначали, що вселилися та проживають
на спірній житловій площі на законних
підставах, несуть усі обов'язки по
оплаті житлово-комунальних послуг, а
тому мають право на укладення ними
договору житлового найму та подальшу
приватизацію займаної ними кімнати.
Але відповідачі не визнають даного
права та чинять їм перешкоди.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 2 вересня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня
2014 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишено
без задоволення.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - просила скасувати
судові рішення, ухвалити нове рішення
про відмов у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 2 вересня 2014 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня
2014 року, оскільки вони законні та
обґрунтовані, так як позивачі мають
ордер на вселення в кімнату гуртожитку,
правовий статус якого визначений в
Примірному положенні про гуртожитки,
затвердженому постановою Ради
Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208
з наступними змінами і доповненнями
(далі - Положення), а користування
гуртожитками регулюється главою 4 ЖК
УРСР.

Вказаними нормами матеріального
закону і Положення не передбачено
можливості укладення договору
житлового найму з мешканцями, які
проживають в гуртожитку.

У положеннях ст. ст. 61, 63 ЖК УРСР
передбачено укладення договору
житлового найму в будинках державного
і громадського житлового фонду на
підставі ордера, який позивачам не
видавався і його предметом може бути
окрема квартира або інше ізольоване
жиле приміщення, що складається з
однієї чи кількох кімнат, а також
одноквартирний жилий будинок, до яких
кімната в гуртожитку віднесена бути не
може, у зв'язку із чим до спірних
правовідносин вказані норми права
застосуванню не підлягають.

Статус спірного житлового приміщення -
трикімнатної квартири по АДРЕСА_1
рішенням виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 13 квітня 1990 року № 359
змінено на трикімнатну ізольовану
квартиру АДРЕСА_1

14 квітня 1992 року позивачі були
зареєстровані в кімнаті гуртожитку за
вказаною адресою і не були відселені
після зміни статусу житлового
приміщення з гуртожитку на ізольовану
квартиру.

У подальшому спірне житлове приміщення
орендувалось Гуртово-роздрібним
комбінатом Шевченківського району м.
Києва знову як гуртожиток, хоча в
справі відсутні докази про зміну
статусу квартири АДРЕСА_1 як
ізольованої на кімнати в квартирі
АДРЕСА_1 як гуртожиток.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4
та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 2 вересня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 8 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня