Справа № 462/3706/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 липня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в
інтересах якої на підставі довіреності
діє ОСОБА_2, до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова (треті особи: Реєстраційна
служба Львівського міського
управління юстиції, Залізничний
районний відділ Львівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області) про звільнення з
під арешту частини будинку та
припинення чинності заборони на
нерухоме майно,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить звільнити з під арешту
належні ОСОБА_1 на праві власності 43/100
частини будинку АДРЕСА_1; припинити
чинність заборони на нерухоме
майно №6908392, зареєстрованої в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна 31.03.2008 року,
накладеної згідно з постановою
слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області від 04.03.2008
року. Свої вимоги мотивує тим, що
зазначеною постановою слідчого був
накладений арешт на будинок по АДРЕСА_1,
в рамках розслідування кримінальної
справи. Проте, згідно з реєстраційним
посвідченням, виданим 04.01.2002 року
Львівським ОДК БТІ та ЕО, ОСОБА_1
належить на праві власності 43/100
частини будинку по АДРЕСА_1. Вона
ніякого відношення до цієї
кримінальної справи не має. Арешт, який
накладений на майно ОСОБА_1, яке
належить їй на праві власності майно,
перешкоджає їй вільно користуватися та
розпоряджатися цим майном. У зв'язку з
вказаним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивач позов підтримала, дала
пояснення аналогічні вищенаведеному,
просить позов задовольнити.

Представники відповідач та третіх
осіб, будучи належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явилися,
жодних документів до суду про причини
своєї неявки не надали, суд ухвалив
справу розглядати без їх участі у
заочному режимі, оскільки матеріалів
справи достатньо для прийняття рішення
по суті.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області від 04.03.2008
року був накладений арешт на будинок по
АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу від 11.11.2011 року на
підставі зазначеної постанови
слідчого в Єдиному реєстрі заборони
відчуження об'єктів нерухомого майна
31.03.2008 року була зареєстрована заборона
на вищевказане нерухоме майно за № 690839
/а.с.11/.

Вказана постанова прийнята в межах
кримінальної справи № 140-1474, порушеної
за ознаками злочину, передбаченого
ст.ст. 364 ч. 2, 366 ч. 2 КК України, щодо
невстановлених слідством осіб.

20.12.2008 року в межах зазначеної
кримінальної справи постановою
старшого слідчого прокуратури
Залізничного району м. Львова ОСОБА_3
була порушена кримінальна справа
відносно ОСОБА_4, за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст. 358 ч. 1, ч. 3, 190 ч. 4 КК
України /а.с.30/.

11.12.2013 року постановою старшого
слідчого СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області Галавін
Л.В. кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4, за ознаками злочинів,
передбачених ст.ст. 358 ч. 1, ч. 3, 190 ч. 4 КК
України було закрито /а.с.8-10/.

Як убачається з витягу з Єдиного
реєстру заборони відчуження об'єктів
нерухомого майна від 11.11.2011 року
слідчий, виносячи постанову від 31.03.2008
року про накладення арешту на будинок
по АДРЕСА_1, виходив з того, що
зазначений будинок належить ОСОБА_6.

Проте, 28.12.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1
був укладений договір дарування,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, зареєстрований в
реєстрі № 4498, згідно з умовами якого
ОСОБА_6 віддарував ОСОБА_1 43/100 частини
будинку по АДРЕСА_1 /а.с.6/.

Згідно з реєстраційним посвідченням,
виданим 04.01.2002 року Львівським ОДК БТІ
та ЕО , ОСОБА_1 належить на праві
власності 43/100 частини будинку по
АДРЕСА_1 /а.с.7/.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

За таких, обставин, суд вважає
обґрунтованими доводи представника
позивача про те, що арешт, накладений на
майно ОСОБА_1, яке належить їй на праві
власності майно, перешкоджає вільно
користуватися та розпоряджатися цим
майном.

Беручи до уваги, що кримінальна справа
№ 140-1474 була порушена за ознаками
злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч. 2, 366
ч. 2 КК України, відносно
невстановлених досудовим слідством
осіб, підозра по даній справі нікому з
2008 року не пред'явлена, а ОСОБА_1 не
зобов'язана відповідно до вимог
чинного законодавства відповідати
своїм майном у вказаній кримінальній
справі, на яке накладено арешт,
наявність арешту порушує її право
вільно розпоряджатися і володіти
належним їй майном, тому суд приходить
до висновку про підставність позову.

Згідно з ч. 2 ст. 214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені в
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду України
від 15.05.2013р. за результатом розгляду
цивільної справи № 6-26цс13 та аналізу
висновків суду, викладених в ухвалах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 липня 2011 року, 17 липня, 19
вересня та 10 жовтня 2012 року, а також в
ухвалі колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України, як суду касаційної інстанції
від 19 січня 2010 року, постановлених у
справах з подібних правовідносин,
зазначено, що вимоги особи, що
ґрунтуються на її праві власності на
арештоване майно, розглядаються за
правилами, установленими для розгляду
позовів про звільнення майна з-під
арешту. В порядку, передбаченому
кримінальним процесуальним
законодавством, коли арешт на майно
накладено при провадженні в
кримінальній справі, розглядаються
заяви боржників на правильність арешту
майна.

Враховуючи наведене, суд дослідивши
докази по справі у їх сукупності,
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60-62,209,212,214-215,224-227
ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Звільнити з під арешту належні ОСОБА_1
на праві власності 43/100 частини будинку
АДРЕСА_1.

Припинити чинність заборони на
нерухоме майно за № 6908392,
зареєстрованої в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна 31.03.2008 року, накладеної згідно з
постановою слідчого слідчого
відділення Залізничного районного
відділу Львівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області від 04.03.2008 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його постановив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
10-ти днів з дня отримання його копії.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя:
Боровков Д.О.