Справа № 359/3829/14-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/4473/14 Доповідач у 2
інстанції МалородКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Малорода О.І.

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Київ цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та
процентів за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2014 року позивач звернувся до
суду та просив стягнути з відповідача
на його користь заборгованість за
договором позики у сумі 101 135 грн. 43 коп.,
проценти за користування позикою у
розмірі 150 814 грн. 48 коп. та судові
витрати.

Мотивував вимоги тим, що між ним та
відповідачем 11 березня 2009 року було
укладено договір позики, згідно якого
він передав відповідачу грошові кошти
у розмірі 10 853 дол. США, що станом на дату
укладення договору становило 84 327 грн. 81
коп.

Вказував, що за користування позикою
відповідач, згідно договору,
зобов'язаний сплачувати 4% від суми
позики щомісячно до дня повернення
коштів.

Зазначав, що 11 березня 2009 року між ним
та відповідачем було укладено інший
договір позики, згідно якого останній
отримав від нього кошти у розмірі 1 800
дол. США (еквівалент суми 13 986 грн.
станом на 11 березня 2009 року) та
зобов'язувався виплачувати 5% від суми
позики щомісячно до дня повернення
коштів.

Вказував, що ним передано кошти
відповідачу, проте останній в
порушення зобов'язань за договорами
позики, не сплатив йому кошти у розмірі
12 653 дол. США (еквівалент суми 101 135 грн. 43
коп.) основного боргу та проценти за
користування позикою у розмірі 18 868, 32
дол. США (еквівалент суми 150 814 грн. 48
коп.).

13 грудня 2013 року він звернувся до
відповідача з письмовою вимогою про
повернення коштів, яка залишилась без
відповіді.

Заочним рішенням суду позов
задоволено, стягнено з відповідача на
користь позивача заборгованість за
договором позики у розмірі 142 007 грн. 14
коп., а також борг за невиконання
зобов'язання щодо сплати процентів за
користування позикою - 211 762 грн. 92 коп.

Ухвалою суду від 17 червня 2014 року в
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Мотивує тим, що у 2010 році між ним та
позивачем було укладено усний договір,
за яким він зобов'язувався передати
позивачу в рахунок погашення
заборгованості за договорами позики
будинок із земельною ділянкою по вул.
Маяковського, 10 у м. Бориспіль. Проте
відповідний договір між ними не було
укладено.

Вказує, що суд першої інстанції,
застосовуючи при вирішенні спору не
взяв до уваги положення ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
в частині права позикодавців фізичних
осіб на отримання від позичальників
процентів за користування позикою.

Вказує, оскільки він отримав позику як
фізична особа, від фізичної особи, тому
проценти за користування позикою
нарахуванню не підлягали.

Апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 березня 2009 року між позивачем та
відповідачем були укладені договори
позики, згідно яких відповідач отримав
від позивача кошти у розмірі 10 853 дол.
США та 1 800 дол. США, що у сумі складає 12 653
дол. США та еквівалентно сумі 142 007 грн. 14
коп.

Згідно розписки, відповідач отримав 10
853 дол. США, за користування якими
зобов'язався сплачувати 4% від суми
позики щомісячно до дня повернення
коштів.

Згідно розписки, відповідач отримав 1 800
дол. США, за користування якими
зобов'язався сплачувати 5% від суми
позики щомісячно до дня повернення
коштів.

13 грудня 2013 року позивач звернувся до
відповідача з письмовою вимогою про
повернення суми боргу в 30-денний термін
від дня пред'явлення вказаної вимоги.

Відповідач не повернув кошти.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що відповідач ухиляється від
добровільного погашення боргу за
договорами позики.

Суд, ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, виходив з положень ч. 1
ст. 1048 ЦК України, згідно якої
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

Як вбачається із статей 1048, 1049 ЦК
України, позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, врахував, що предметом спору є
заборгованість за договорами позики,
укладеним між позивачем та
відповідачем, та дійшов правильного
висновку про те, що у даному випадку
мають місце порушення прав позивача з
вини відповідача щодо повернення
основної суми боргу та відсотків за
користування позикою.

Крім того, зі змісту вищевказаних
договорів позики вбачається, що воля
сторін договорів на момент їх
укладення полягала в їхній згоді взяти
на себе певні обов'язки за договорами,
що й було здійснено.

Ця воля була взаємною, двосторонньою і
спрямованою на досягнення певної мети.
Правочини вчинено у формі,
встановленій законом і спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними.

Колегія не може взяти до уваги
твердження відповідача щодо усної
домовленості передати будинок та
земельну ділянку в рахунок погашення
боргу за спірними договорами, оскільки
доказів на підтвердження вказаної
обставини відповідачем не подано.

Інших доводів, які спростовують
рішення суду першої інстанції,
апеляційна скарга не містить.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому згідно з ст. 308 ч. 1 ЦПК України
колегія відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін.

Керуючись ст. 308 ч. 1, 315 ЦПК України
колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 07 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: