АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7214/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення на заборгованості, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся
до суду з вищезазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що 14 серпня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір №2007-ПМ-93, за
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 25 600 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 17% з кінцевим
строком повернення 14 серпня 2013 року, а
ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором. В якості забезпечення
виконання умов кредитного договору
банком 14 серпня 2007 року був укладений
договір поруки з ОСОБА_2

У зв'язку з систематичним невиконанням
відповідачами умов кредитного
договору в частині сплати періодичних
платежів на погашення кредиту та
відсотків, утворилася заборгованість,
яка станом на 30 січня 2014 складає 20 085,33
доларів США.

Позивач просить стягнути з поручителя
ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 20 085,33
доларів США, що за курсом 7,99 відповідно
до службового розпорядження НБУ від 30
січня 2014 року та складає 160 481,79грн.

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 червня 2014 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено (а.с. 60-62).

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить оскаржуване рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема питання про те, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до спірних
правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи,
14 серпня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений
кредитний договір №2007-ПМ-93, за умовами
якого банк надав останньому кредит у
розмірі 25 600 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 17% з кінцевим строком
повернення 14 серпня 2013 року.

В якості забезпечення виконання
умов кредитного договору банком 14
серпня 2007 року укладений договір
поруки з ОСОБА_2, яка поручилася перед
кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх
обов'язків за кредитним договором від 14
серпня 2007 року (а.с.15).

Згідно розрахунку заборгованості
позивача станом на 30 січня 2014р. у ОСОБА_3
виникла заборгованість у розмірі 20 085,33
доларів США (а.с.5-7).

У повідомленні ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 12 грудня 2008 року вказано, що по
кредитному договору №2007-ПМ-93 від 14
серпня 2007 року було прийнято рішення
розірвати договір поруки №2007-ПМ/93/1 від
14 серпня 2007 року (а.с.39).

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За змістом ст. 653 ЦК України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. У разі розірвання
договору зобов»язання припиняється з
моменту досягнення домовленості про
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

У силу зазначених правових
норм, за загальним правилом, розірвання
договору припиняє його дію на майбутнє
і не скасовує сам факт укладення та дії
договору включно до моменту його
розірвання, а також залишає в дії
окремі його умови щодо зобов'язань
сторін, спеціально передбачені для
застосування на випадок порушення
зобов'язань і після розірвання
договору, виходячи з характеру цього
договору.

За таких обставин у суду були
законні підстави вважати договір
поруки таким, що розірваний з 12 грудня
2008 року та відмовити у стягненні з
ОСОБА_2 на користь банку 20 085,33 доларів
США.

Таким чином, вирішуючи даний спір,
який виник між сторонами, суд першої
інстанції в достатньо повному об'ємі
з'ясував права та обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи
сторін та дав їм належну правову
оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону.

Висновки суду достатньо
обґрунтовані і підтверджені наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

З урахуванням вищезазначеного, не
знаходять свого підтвердження
посилання позивача зазначені в
апеляційній скарзі про безпідставну
відмову в позові судом першої
інстанції, з підстав розірвання
договору поруки, оскільки сторонами
мало місце недотримання відповідних
умов у розумінні ст.654 ЦК України, не
грунтуються на матеріалах справи і
вищенаведених нормах закону, фактично
зводяться до одностороннього
тлумачення регулюючого спірні
правовідносини законодавства лише на
свою користь, та спростовуються
умовами договору поруки, а саме пунктом
14, яким передбачено дострокове
розірвання цього договору за письмовою
згодою сторін.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не
спростовують висновків суду 1
інстанції, яким у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено,
справа розглянута в межах позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України позивач зобов'язаний довести
ті обставини, на які він посилається як
на підставу своїх вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати те, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова