АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8405/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 642/2937/14-ц
Котелевець А.В. Категорія: житлові
8 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
суддів - Кіпенка
- Варюшичевої А.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 28 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб - Центра соціальних служб
для сім'ї, дітей та молоді Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, Управління
державної міграційної служби у
Ленінському районі м. Харкова, про
зняття особи з реєстраційного обліку,

в с т а
н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_1
звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, за
участю третіх осіб - ОСОБА_3, Служби у
справах дітей Київського району
Управління служб по справам дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
зняття особи з реєстраційного обліку.

На обгрунтування вказав, що є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Харківським міським центром
приватизації держаного житлового
фонду 27 лютого 1994 року за реєстровим №
12065.

Рішенням Виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Харкові ради
від 8 липня 2008 року № 372 його було
призначено опікуном малолітньої онуки
ОСОБА_2, зареєстрованої на той час в
АДРЕСА_3.

На термін перебування під опікою
місце проживання відповідачки
визначено в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчих комітетів
Ленінської районної в м. Харкові ради
від 7 вересня 2010 року та Київської
районної у м. Харкові ради від 2
листопада 2010 року № 208-1 його звільнено
від обов'язків опікуна з влаштуванням
ОСОБА_2 до державного виховного закладу
на повне державне утримання;
піклувальником неповнолітньої
відповідачки призначено ОСОБА_3 з
передачею дитини на постійне
проживання в родину піклувальника.

На даний час в його квартирі
зареєстроване місце проживання онуки,
яка фактично там не проживає.

Посилаючись на те, що опіка,
встановлена рішенням Виконавчого
комітету Ленінської районної у м.
Харкові ради від 8 липня 2008 року № 372,
зупинена, просив визнати ОСОБА_2 такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за
вказаною адресою.

В уточненому в серпні 2014 року
позові ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати
Управління державної міграційної
служби у Ленінському районі м. Харкова
зняти її з реєстраційного обліку за
цією адресою та внести відповідні
відомості до паспорту відповідачки.

В уточненому в вересні 2014 року
позові ОСОБА_1 просив зняти ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за адресою
квартири АДРЕСА_1.

Ухвалами Ленінського районного
суду м. Харкова від 5 травня 2014 року та
від 4 липня 2014 року Служба у справах
дітей Київського району Управління
служб по справам дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради замінена на
Управління служб по справам дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради;
Управління служб по справам дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради
замінено на Центр соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради.

ОСОБА_2 в особі свого
представника ОСОБА_4 позов не
визнала, посилаючись на його
бізпідставність. Зокрема, зазначила, що
позивач добровільно відмовився від
опіки та піклування над онукою,
віддавши її на проживання до дитячого
притулку з метою розпорядження
житловим приміщенням у власних
інтересах.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Харкова від 28 жовтня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального, процесуального права,
просить змінити мотивувальну частину
рішення суду першої інстанції,
зазначивши як підставу для відмови в
задоволенні позову ту обставину, що
ОСОБА_2 не є належним відповідачем.
Зокрема посилається на те, що питання
щодо зняття відповідачки з
реєстраційного обліку за адресою
спірної квартири повинно вирішуватися
в позасудовому порядку; треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, залучені до
участі у справі незаконно, оскільки
рішення суду не впливає на їх права та
обов'язки; крім того, суд не зупинив
провадження по справі до розгляду його
позову до Виконавчого комітету
Харківської міської ради про визнання
рішення від 18 квітня 2012 року № 211 в
частині ОСОБА_2 недійсним.

ОСОБА_2 в запереченнях на
апеляційну скаргу просить залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Треті особи рішення суду першої
інстанції не оскаржили, своїх
заперечень на апеляційну скаргу не
надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції - судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Матеріали справи свідчать, що
ОСОБА_1 власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло, виданого Харківським міським
центром приватизації держаного
житлового фонду 27 лютого 1994 року за
реєстровим № 12065.

Рішенням Виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Харкові ради
від 8 липня 2008 року № 372 його було
призначено опікуном малолітньої онуки
ОСОБА_2, зареєстрованої на той час в
АДРЕСА_3.

На термін перебування під опікою
місце проживання відповідачки
визначено в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчих комітетів
Ленінської районної в м. Харкові ради
від 7 вересня 2010 року та Київської
районної у м. Харкові ради від 2
листопада 2010 року № 208-1 його звільнено
від обов'язків опікуна з влаштуванням
ОСОБА_2 до державного виховного закладу
на повне державне утримання;
піклувальником неповнолітньої
відповідачки призначено ОСОБА_3 з
передачею дитини на постійне
проживання в родину піклувальника.

На даний час в спірній квартирі
зареєстроване місце проживання
онуки, яка фактично там не проживає (а.
с. 10-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК
України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм
цивільного законодавства дає підстави
для висновку про те, що в разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з
указаної норми, зняття з реєстрації
місця проживання може бути здійснено
на підставі рішення суду виключно про:
1) позбавлення права власності на
житлове приміщення; 2) позбавлення прав
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
з зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні прав користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну з таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК
України; стаття 405 ЦК України).

Саме таку правову позицію
висловив Верховний Суд України в
постанові від 16 січня 2012 року № 6-57цс11.

Рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на це, рішення суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову щодо зняття ОСОБА_2
з реєстраційного обліку за адресою
квартири АДРЕСА_1 є законним та самим
позивачем не оскаржено.

Справа розглянута в межах
заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про
зміну мотивувальної частини рішення
суду першої інстанції з зазначенням
підстави для відмови в задоволенні
позову ту обставину, що ОСОБА_2 не є
належним відповідачем, не можуть бути
прийняті до уваги.

Підставами позову, які відповідно
до вимог статей 31, 214 ЦК України суд не
може змінити за власною ініціативою, є
не саме по собі посилання на певну
норму закону, а обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тому суд уточнює підстави й
застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивача.

Рішення ухвалено судом першої
інстанції з урахуванням тих
обставин, на які посилався ОСОБА_1 в
остаточно уточнених вимогах.

Посилання на незаконне залучення
до участі у справі третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, не ґрунтуються на
законі. Вимоги позову стосувалися
зняття з реєстраційного обліку особи,
яка на час призначення опікуна та
піклувальника була зареєстрована в
спірній квартирі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд
зобов'язаний зупинити провадження у
справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Доказів неможливості розгляду
даної справи до вирішення по суті
справи за позовом ОСОБА_1 про визнання
рішення Виконавчого комітету
Харківської міської Ради від 18 квітня
2012 року № 211 в частині ОСОБА_2
недійсним, матеріали справи не містять.
Не надано таких доказів і суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314
ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 28 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня її проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді