АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/6126/14-ц
Провадження 22-ц/774/1773/К/14
інстанції Пустовіт О.Г.
Категорія № 26 (І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Лебедін О.Ю.,

за участю: представника відповідача
Руденка Іллі Володимировича,
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 07 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат» (ПАТ «ЦГЗК») та просив суд
стягнути з відповідача на його користь
у відшкодування моральної шкоди,
заподіяної професійним захворюванням,
243 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 07 липня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь
позивача моральну шкоду у розмірі 20 000
гривень та розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ
«ЦГЗК», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
згідно пункту 19 акту про розслідування
причин виникнення професійного
захворювання у позивача, посадових
осіб, які порушили законодавство з
охорони праці. гігієнічні регламенти і
нормативи встановити неможливо,
оскільки причиною виникнення у ОСОБА_3
професійного захворювання є робота
протягом 23 років на різних
підприємствах в умовах впливу
шкідливих виробничих факторів. Тому
підстав для стягнення моральної шкоди
внаслідок ушкодження здоров'я ОСОБА_3
саме з ПАТ «ЦГЗК», на думку апелянта,
немає.

Під час розгляду справи, судом
безпідставно було відмовлено у
задоволенні клопотання представника
відповідача про допит у судовому
засіданні самого позивача ОСОБА_3

Крім того, відповідач посилається на
те, що усі наведені в ст. 13 ЗУ «Про
охорону праці» функції для
забезпечення умов праці відповідно до
нормативно- правових актів ПАТ «ЦГЗК»
виконуються, а саме - створено
спеціалізований відділ охорони праці,
розроблені інструкції з охорони праці,
розробляються та виконуються
передбачені колективним договором
заходи щодо поліпшення умов праці та
інше.

Доказом порушення прав в галузі
охорони праці позивач визначає
перевищення на його робочому місці
гранично допустимого рівня відносної
вологості та перевищений рівень
фізичного навантаження, однак, при
цьому не посилається на нормативний
акт, який забороняв би проводити роботи
умовах перевищення гранично
допустимих норм.

Також, на думку апелянта, позивач
плутає поняття перевищення
«оптимального рівня» і пе ревищення
«гранично допустимого рівня» умов
праці.

Зазначена ним потреба у лікуванні не
відноситься до категорії моральних
страждань, що підлягають компенсації.
Крім того, згідно ст.21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страху вання від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку організувати
цілес прямоване та ефективне лікування
потерпілого у власних спеціалізованих
лікувально-профілактичних закладах
або на договірній основі в інших
лікувально-профілактичних закладах з
метою якнайшвидшо го відновлення
здоров'я застрахованого.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3
працював на підприємстві відповідача
на шахті «Орджонікідзе» ПАТ «ЦГЗК» в
період з 26.04.2000 року по 19.11.2001 року по
професії підземного прохідника 5
розряду, та з 05.04.2004 року - по професії
прохідника 4 розряду, 16.04.2014 року
позивач звільнений за станом здоров'я
(а.с.8-16).

Згідно п. 17 Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 12.02.2014 року професійне захворювання
виникло у позивача ОСОБА_3 внаслідок
роботи в умовах перевищення гранично -
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу, а
саме: запиленості повітря робочої зони
та фізичного перевантаження -
концентрація в повітрі робочої зони
аерозолів пилу з вмістом вільного
кремнію діоксиду кристалічного від 10
до 70% -11,66 мг/мЗ при гранично допустимій
нормі 2,0 мг/м; вимушені нахили корпусу 176
при нормі 100; підіймання та переміщення
вантажів 50 кг. при нормі 30 кг; робоча
поза у похилому положенні понад 41.8% при
нормі 25%.

Пунктом 19 акту зазначено, що,
враховуючи роботу ОСОБА_3 протягом 23
років в умовах впливу шкідливих
факторів, конкретних посадових осіб,
які відповідальні за виникнення
професійних захворювань, встановити не
можливо (а.с. 17-20).

Рішенням ЛЕК НДІ від 09.01.2014 року
позивачу встановлено професійне
захворювання з діагнозом:
радикулопатія попереково - крижова з
вираженим порушенням біомеханіки
хребта, стійким больовим і м'язові -
тонічним синдромами, виражений
периферичний нейросудинний синдром,
часто рецидивуючий перебіг з
нейродистрофічними проявами у вигляді:
остеоартрозу колінних суглобів
(першого - другого ступеню); вегетативно
- сенсорна полінейропатія верхніх
кінцівок другої стадії з периферичною
ангіодистонією. акроангіоспазмами,
нейродистрофією у вигляді двобічного
плечологіаткового гіеріартрозу з
гіпотрофією м'язів плечового поясу,
остеоартрозу ліктьових суглобів,
деформуючого артрозу дрібних суглобів
кистей та трофічними порушеннями;
хронічне обструктивне захворювання
легень першої стадії (пиловий бронхіт
першої стадії, емфізема легень першої -
другої стадії)

Висновком медико - соціально
експертної комісії від 10.04.2014 року
позивачу первинно встановлено 55%
втрати професійної працездатності по
професійним захворюванням: 15% -
радикулопатія, 10% - по хронічному
бронхіту та 30% по ВСП, встановлено 3
групу інвалідності. Протипоказання:
пил, переохолодження, важка праця,
вимушена поза.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач ПАТ «ЦГЗК» винен у
виникненні у позивача професійних
захворювань, у зв'язку з чим йому було
спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійним
захворюванням був встановлений. Він
отримав професійне захворювання,
втратив працездатність у розмірі 55%.

Позивач періодично потребує
амбулаторного і стаціонарного
лікування, оздоровлення, переносить
фізичний біль та моральні переживання.
У ОСОБА_3 порушено звичайний життєвий
ритм, нормальні життєві зв'язки. На
теперішній час позивач зазнає
фізичного болю, не має змоги виконувати
звичайну для нього роботу, в результаті
прикладає значні додаткові зусилля для
організації свого життя.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо
спричинення позивачу неправомірними
діями відповідача ПАТ «ЦГЗК» моральної
шкоди є правильним.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що підстав для стягнення
моральної шкоди внаслідок ушкодження
здоров'я ОСОБА_3 саме з ПАТ «ЦГЗК»
немає, оскільки згідно пункту 19 акту
про розслідування причин виникнення
професійного захворювання у позивача,
посадових осіб, які порушили
законодавство з охорони праці,
гігієнічні регламенти і нормативи
встановити неможливо, не можуть бути
взяті до уваги колегією суддів, так як у
п.16 вказаного акту зазначено про те, що,
працюючи в підземних умовах шахти
імені Орджонікідзе ПАТ «ЦГЗК»
прохідником, виконував весь комплекс
робіт щодо проходки горизонтальних,
похилих та вертикальних гірничих
виробок, при цьому підпадав під вплив
підвищених концентрацій аерозолю
переважно фіброгенної дії у повітрі
робочої зони.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом безпідставно було відмовлено
у задоволенні клопотання представника
відповідача про допит у судовому
засіданні самого позивача ОСОБА_3, не
можуть бути підставою для скасування
законного та обґрунтованого рішення,
оскільки інтереси позивача в судовому
засіданні представляв ОСОБА_4 по
довіреності, яка є чинною та не
скасована у встановленому законом
порядку.

Також не можуть бути взяті до уваги
доводи апеляційної скарги відповідача
відносно того, що усі наведені в ст. 13 ЗУ
«Про охорону праці» функції для
забезпечення умов праці відповідно до
нормативно- правових актів ПАТ «ЦГЗК»
виконуються, а саме - створено
спеціалізований відділ охорони праці,
розроблені інструкції з охорони праці,
розробляються та виконуються
передбачені колективним договором
заходи щодо поліпшення умов праці та
інше, позивач не посилається на
нормативний акт, який забороняв би
проводити роботи умовах перевищення
гранично допустимих норм та, на думку
апелянта, плутає поняття перевищення
«оптимального рівня» і пе ревищення
«гранично допустимого рівня» умов
праці, оскільки згідно ст.153 КЗпП
України саме на підприємство покладено
обов'язок створити для працівника
безпечні умови праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що
зазначена позивачем ОСОБА_3 потреба у
лікуванні не відноситься до категорії
моральних страждань, що підлягають
компенсації, не беруться до уваги
колегією суддів, оскільки суперечать
Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу
вперше висновком МСЕК від 10.04.2014 року
встановлено стійку втрату професійної
працездатності у розмірі 55 %.

Висновок суду про відшкодування
відповідачем ПАТ «ЦГЗК» позивачу
моральної шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р., відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

На думку колегії суддів, при визначенні
суми моральної шкоди, стягнутої з ПАТ
«ЦГЗК» на користь ОСОБА_3, судом у
повній мірі враховані положення п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами, "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідачів та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції врахував відсоток
втрати професійної працездатності
позивача та його наслідки для ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат»
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 07 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: