У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна
В.М., Дем'яносова
М.В.,
Мостової Г.І.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, Регіональне відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області, Орган опіки
та піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, про виселення
та зняття з реєстраційного обліку, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» на рішення
Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 20
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 08
жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дніпровськпромбуд» (далі -
ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку, обґрунтовуючи
вимоги тим, що відповідачі проживають в
кімнаті АДРЕСА_1. Приміщення, яке
займають відповідачі, не є житловим
фондом, а є санаторієм-профілакторієм,
який належить ПАТ «Дніпровськпромбуд»
на праві колективної власності.

Частина приміщень будівлі, в якій
мешкають відповідачі, знаходиться в
аварійному стані та є небезпечними для
проживання в них людей, а інші
приміщення є непридатними для
нормальної їх експлуатації.

Враховуючи вказане, позивач просив на
підставі ст. ст. 317, 319, 322, 1163, 1164 ЦК
України виселити відповідачів з
кімнати НОМЕР_1
санаторію-профілакторію за вказаною
адресою, зняти їх з реєстрації за цією
адресою та переселити в надане їм
житлове приміщення - кімнати АДРЕСА_2

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 08 жовтня 2014 року, у
задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ
«Дніпровськпромбуд» просить скасувати
ухвалені судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ПАТ «Дніпровськпромбуд» не є
власником гуртожитку, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та не мав повноважень
розпоряджатись його житловими
приміщеннями, у зв'язку з цим з видачею
ордера на житлову площу в гуртожитку
від 10 червня 2013 року у відповідачів не
виникає права на зайняття житлових
кімнат у вказаному гуртожитку та
обов'язків щодо надання їм цих житлових
кімнат.

Також відмовляючи в задоволенні
позову, суди виходили з того, що
приміщення по АДРЕСА_1 не було визнано
аварійним та таким, що не придатне для
проживання. Крім того, суди виходили з
того, що виселення є способом захисту
порушеного житлового, а не цивільного
права, тому відсутні підстави для
задоволення позову про виселення
відповідачів за ст. ст. 319, 322 ЦК України.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до
довідки про місце проживання та склад
сім'ї від 10 червня 2013 року ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані та
проживають в будівлі
санаторію-профілакторію в кімнаті
АДРЕСА_1

Згідно з планом приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від
07 серпня 1995 року приміщення за
вказаною адресою не відноситься до
категорій житлові будинки та
гуртожитки. Зазначена будівля є
об'єктом соціально-побутового
значення, створеного за рахунок фонду
соціального розвитку, та має статус
санаторію-профілакторію (а. с. 9-13).

Також актом передачі державного
нерухомого майна у статутний фонд ВАТ
«Дніпровськпромбуд», правонаступником
якого є ПАТ «Дніпровськпромбуд», від 23
червня 1998 року будівля за вказаною
адресою передавалася до статутного
фонду підприємства як
санаторій-профілакторій (а. с. 14).

Згідно з висновком про технічний стан
будівельних конструкцій будівлі за
адресою: просп. Петровського, 34 м.
Дніпропетровськ, Придніпровської
державної академії будівництва і
науково-консалтингового підприємства
«Стеконік ЛТД» від 23 січня 2006 року та
актом обстеження житлового будинку,
зазначена будівля потребує негайного
капітального ремонту й позивачу
рекомендовано вжити необхідних
заходів (а. с. 22). Протоколом № 4
засідання адміністрації профспілкової
організації ПАТ «Дніпровськпромбуд»
від 10 червня 2013 року було ухвалено: у
зв'язку з аварійністю будівлі
санаторію-профілакторію за зазначеною
адресою переселити ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 з кімнати АДРЕСА_1 в
кімнату АДРЕСА_2 та видати ордер на
житлову площу (а. с. 25). На підставі
рішення адміністрації профспілки ПАТ
«Дніпровськпромбуд» від 10 червня 2013
року на ім'я ОСОБА_1 видано ордер від 10
червня 2013 року № 1687 на житлове
приміщення в гуртожитку та надано
право займати, з родиною житлову площу
в гуртожитку № 5 по АДРЕСА_2 (а. с. 24).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

З матеріалів справи вбачається, що
будівля, в якій мешкають відповідачі не
є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, що належить
ПАТ «Дніпровськпромбуд» на праві
власності, що підтверджується актом
передачі державного нерухомого майна у
статутний фонд відкритого
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» (далі - ВАТ
«Дніпровськпромбуд») від 23 червня 1998
року.

Відповідно до технічного паспорта від
23 липня 2007 року приміщення, яке
займають відповідачі, є кімнатою
відпочинку, а не житловою кімнатою. Так,
у плані приватизації орендного
підприємства «Дніпровськпромбуд» від
07 серпня 1995 року зазначено перелік
державного житлового фонду, у тому
числі гуртожитки, серед якого
відсутній об'єкт, в якому мешкають
відповідачі.

Проте суди не надали належної оцінки
тому, що відносини, пов'язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості.

Також рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
25 листопада 2009 року, залишеним без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
квітня 2010 року та постановою Вищого
господарського суду України від 09
вересня 2010 року, встановлено, що
приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд»
здійснювалась відповідно із
законодавством України і воно стало
законним власником майна, переданого
йому у статутний фонд.

Крім того, відповідно до ст. ст. 4-6 ЖК
УРСР державний житловий фонд включає в
себе жилі будинки (закінчені
будівництвом і здані в експлуатацію) та
жилі приміщення в інших будівлях,
призначені для постійного проживання
громадян. Відносини, пов'язані з
використанням під житло приміщень у
нежилих будинках, не призначених для
постійного проживання громадян,
регулюються нормами цивільного, а не
житлового законодавства, незалежно від
їх тривалості.

Крім того, жодний
нормативно-правовий акт не передбачає
отримання згоди Регіонального
відділення Фонду державного майна
України на поселення осіб у гуртожиток.

Згідно зі ст. 128 ЖК УРСР
житлова площа у гуртожитку надається
на підставі спільного рішення
адміністрації підприємства та
профспілкового комітету.

Відповідно до п. 3.1.
Положення про управління державним
майном, яке не увійшло до статутних
капіталів господарських товариств у
процесі приватизації, господарські
товариства, на балансі яких перебуває
державне майно, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств у процесі приватизації,
несуть відповідальність за збереження
та ефективне використання такого
майна.

Таким чином,
балансоутримувач зобов'язаний
ефективно використовувати гуртожиток,
що безпосередньо пов'язано з його
правами на поселення мешканців
гуртожитку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
дійшли помилкового висновку про те, що
ПАТ «Дніпровськпромбуд» не є власником
гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2
та не мав повноважень розпоряджатись
його житловими приміщеннями.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді: В.М.
Коротун

Г.І. Мостова

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак