АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9842/2014
інстанції - Катющенко В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 19 червня 2014 року в справі за скаргою
ОСОБА_1 на дії головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Мурихіна
СергіяВолодимировича, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського
районного суду м. Києва зі скаргою, в
якій просив суд: поновити пропущений з
поважних причин строк звернення до
суду із скаргою на дії державного
виконавця; визнати дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
Мурихіна С.В. з винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження від
05 березня 2014 року ВП №42283035 та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження неправомірними;
зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. усунути
порушення та скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження від
05 березня 2014 року ВП №42283035 та про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим,
що 10.10.2012р. Дніпровським районним судом
м. Києва було видано виконавчий лист на
підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва №2-2783/2011 від 26
січня 2012 року, який у відповідності до
вимог ст. 22 ЗУ «Про виконавче
провадження» може бути пред'явлений до
виконання протягом року. 15.10.2012р. ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
пред'явив даний виконавчий лист до
виконання, у зв'язку з чим 19 жовтня 2012
року державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві було відкрито
виконавче провадження №34757125 та
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження. Ухвалою Дніпровського
районного суду м. Києва від 21 грудня 2012
року вказані постанови були скасовані,
ухвала набрала законної сили 26 грудня
2012 року. Вказаною ухвалою виконавче
провадження було скасоване з огляду на
те, що на момент відкриття виконавчого
провадження (19.10.2012р.) діяла ухвала
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 жовтня 2012 року, якою було
зупинено виконання рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26 січня 2012 року до закінчення
касаційного провадження у справі. Отже,
з 04 жовтня 2012 року існувала заборона на
проведення виконавчих дій стосовно
боржника, яка діяла до 27 листопада 2012
року, коли ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ було відмовлено в задоволенні
касаційної скарги ОСОБА_1

Тобто, перебіг строку пред'явлення
виконавчого листа до виконання почався
з 27 листопада 2012 року і тривав один рік -
до 27 листопада 2013 року.

Отже, державний виконавець 05 березня 2014
року неправомірно відкрив виконавче
провадження ВП №42283035 та прийняв
постанову про арешт майна боржника та
оголосив заборони на його відчуження
на підставі заяви представника ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» без
номеру та дати, яка була зареєстрована
в канцелярії управління ДВС ГУЮ м.
Києва 27.02.2014р., оскільки строк
пред'явлення виконавчого листі вже
закінчився.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 19.06.2014 року в задоволені
скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та постановити
нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

В скарзі посилався на те, що суд першої
інстанції невірно застосував
положення ч. З ст. 23 Закону України «Про
виконавче провадження», зводячи їх дію
до випадку безпосереднього
встановлення законом заборони щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника. Зазначив, що в даному випадку
діяла ухвала Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04.10.2012 р., якою
було зупинено виконання рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
№2-2783/2011 від 26.01.2012 р. до закінчення
касаційного провадження у справі, а в
силу положень ст. 14 ЦПК України
існувала заборона на виконавчі дії
щодо боржника. Вказував на те, що до
початку судового засідання в першій
інстанції судом за усним клопотанням
заявника до матеріалів справи було
залучено докази проведення стягувачем
відступлення всіх прав вимоги за
кредитним договором №20-0408/2-1 від 11.03.2008
р. інший особі - ТОВ «Кредитні
ініціативи» з 17.12.2012 року. Вказані
докази повністю підтверджують факт
відсутності у ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» з 17.12.2012 року прав на звернення до
виконавчої служби з заявою про
відкриття виконавчого провадження
щодо ОСОБА_1 Отже, оскаржувані
постанови від 05.03.2014 р. були прийняті
державним виконавцем незаконно. Суд
першої інстанції не дав оцінки
зазначеним доказам та обставинам
справи, що призвело до прийняття
помилкового рішення.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом, який визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом, що 10 жовтня 2012 року
Дніпровським районним судом м. Києва
було видано виконавчий лист на
підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва №2-2783/2011 від 26
січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
заборгованість на загальну суму 3 176 208
гривень 53 копійки.

15 жовтня 2012 року ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» подало до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
вищезазначений виконавчий лист для
виконання.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. від 19
жовтня 2012 року було відкрито виконавче
провадження №34757125 та винесена
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 грудня 2012 року у справі
№4с/2604/237/2012, визнані дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
Мурихіна С.В. щодо винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження
від 19 жовтня 2012 року та постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 19
жовтня 2012 року ВП №34757125 неправомірними
та зобов'язано державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Мурихіна С.В, усунути
порушення та скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження від
19 жовтня 2012 року та постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 19 жовтня 2012 року
ВП №34757125.

Як вбачається з мотивувальної частини
ухвали Дніпровського районного суду м.
Києва від 21 грудня 2012 року у справі
№4с/2604/237/2012, виконання рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26 січня 2012 року та ухвали
Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня
2012 року було зупинено на підставі
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 04 жовтня 2012 року
про відкриття касаційного провадження
у справі за позовом ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, позов третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» про
визнання договору іпотеки недійсним.

Судом встановлено, що ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 листопада 2012 року, рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 26 січня 2012 року та ухвала
Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня
2012 року залишені без змін.

В подальшому, 27 лютого 2014 року ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
звернулося до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
із заявою про відкриття виконавчого
провадження та арешт майна боржника.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень

управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. від 05
березня 2014

року було відкрито виконавче
провадження ВП №42283035 з примусового
виконання

виконавчого листа №2-2783/2011 виданого 10
жовтня 2012 року Дніпровським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
заборгованість на загальну суму 3 176 208
гривень 53 копійки та цього ж дня,
винесена постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

З інформації про виконавче провадження
вбачається, що постанова державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
Мурихіна С.В. від 19 жовтня 2012 року про
відкриття виконавчого провадження
№34757125 та постанова про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 19 жовтня 2012 року,
були скасовані державним виконавцем 24
лютого 2014 року на підставі ухвали
Дніпровського районного суду м. Києва
від 21 грудня 2012 року по справі
4с/2604/237/2012.

Поновляючи строк для подання скарги та
відмовляючи в її задоволенні, суд
першої інстанції виходив з того, що
положення ч. З ст. 23 ЗУ «Про виконавче
провадження» застосуванню не
підлягають, оскільки державним
виконавцем постанова про повернення
виконавчого документу стягувачу у
зв'язку із встановленою законом
забороною щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, не приймалась,
тобто скарга є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає встановленим
обставинам та вимогам закону виходячи
з наступного.

Частина 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.22 цього ж
Закону, інші виконавчі документи (крім
тих, що зазначені у п.1 названої статті)
можуть бути пред'явлені до виконання
протягом року, якщо інше не передбачено
законом. Зазначений строк
встановлюється з наступного дня після
набрання ними юридичної сили, якщо інше
не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про
виконавче провадження», у разі
повернення виконавчого документа
стягувачу у зв'язку з неможливістю в
повному обсязі або частково виконати
рішення строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання
після переривання встановлюється з
дня його повернення, а в разі
повернення виконавчого документа у
зв'язку із встановленою законом
забороною щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, а також
проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, - з моменту
закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до вимог ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче
провадження», державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження

Тому, відмовляючи в задоволенні скарги,
суд вірно виходив з того, що постанова
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. від 19
жовтня 2012 року про відкриття
виконавчого провадження №34757125 та
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 19 жовтня 2012 року, були скасовані
державним виконавцем 24 лютого 2014 року
на підставі ухвали Дніпровського
районного суду м. Києва від 21 рудня 2012
року по справі 4с/2604/237/2012 (а.с. 11-18).

Після чого, 27 лютого 2014 року ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
звернулося до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у м. Києві
із заявою про відкриття виконавчого
провадження та арешт майна боржника.

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень

управління ДВС Головного управління
юстиції у м. Києві Мурихіна С.В. від 05
березня 2014

року було відкрито виконавче
провадження ВП №42283035 з примусового
виконання

виконавчого листа №2-2783/2011 виданого 10
жовтня 2012 року Дніпровським районним
судом м. Києва.

Дії державного виконавця, щодо
відкриття виконавчого провадження від
05 березня 2014

року узгоджуються з приписами ст.ст. 22,
23, 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги з приводу
відкриття виконавчого провадження з
пропуском річного строку є
безпідставні з огляду на те, що між
скасуванням попередньої постанови про
відкриття виконавчого провадження та
ухваленням нової пройшло лише 3 дні, а
тому відсутні підстави вважати, що
стягував пропустив строк пред`явлення
виконавчого документу до виконання.
Державний виконавець при відкритті
виконавчого провадження діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, оскільки заява про
відкриття виконавчого провадження
надійшла до органу ДВС 27.02.2014 р., в межах
строку, встановленого ст. 22, 23 ЗУ «Про
виконавче провадження», для повторного
пред'явлення виконавчого документа до
виконання після скасування постанов
держаного виконавця від 19 жовтня 2012
року .

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що у ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» з 17.12.2012
року було відсутнє право звертатись з
заявами про виконання рішення є
безпідставні, оскільки державним
виконавцем було відкрито виконавче
провадження для виконання рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
№2-2783/2011 від 26 січня 2012 року.

Інші доводи на правильність
постановленої ухвали не впливають та
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами..

Ухвала суду постановлена з
додержанням вимог закону, а тому
відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 19 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: