Єдиний унікальний номер 741/1656/13-ц
Провадження № 2/741/22/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка
14 березня 2014
року

Носівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді
Киреєва О.В.,

з участю секретаря
Мотляха О.О.,

представника ПАТ КБ
"ПриватБанк" Кулаги О.В.,

відповідача та її
представника - адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» (далі -
Банк) до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Банк звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за
кредитним договором, мотивуючи свій
позов тим, що відповідно до укладеного
договору б/н від 1 лютого 2006 року ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 6 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач
підписала заяву на отримання кредиту,
ознайомилася із умовами кредитування.
Банк свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі, надав
відповідачу кредит в розмірі,
встановленому Договором, а відповідач
не сплачувала своєчасно Банку грошові
кошти для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов Договору,
чим порушила свої зобов'язання.

Банк просить суд позов задовольнити та
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість за кредитом у розмірі 7
340,78 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом - 16 542,78 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500 грн. і
штраф (процентна складова) - 1 194,18 грн.,
що в сумі становить 25 577,74 грн., та судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги з
мотивів, які викладені в позові,
просила задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
зазначили, що Банк пропустив строк
позовної давності, пояснили, що
відповідач отримала кредит. Через
складні сімейні обставини не мала
змоги вчасно сплачувати обов'язкові
щомісячні платежі. Заробітну плату
вона отримувала на карточку, з якої
проводились стягнення на погашення
кредиту. Приблизно у 2008 році вона
(відповідач) через банкомат зняла кошти
з картки, а саму картку банкомат не
повернув. До працівників банку вона не
зверталася з питанням заміни картки.
Свою заробітну плату вона (ОСОБА_3)
отримувала на картку працівника ОСОБА_4
Працівники банку не зверталися до неї з
приводу несплати платежів.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представника, вивчивши і дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником
всіх прав та зобов'язань ЗАТ КБ
«ПриватБанк», що підтверджується
копією статуту (а.с. 30).

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі заяви від 1 лютого 2006 року
відповідач отримала кредит у розмірі 6
000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, що
підтверджується матеріалами справи.

Договір складається з заяви
позичальника, Умов і правил надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач погодився з тим, що його
письмова заява від 1 лютого 2006 року
разом з умовами і правилами про надання
банківських послуг, а також тарифами
складає Договір про надання
банківських послуг, про що свідчить її
підпис на заяві (а.с. 12-13).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк, або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 порушила взяті на себе
відповідно до умов Договору
зобов'язання щодо погашення кредиту,
внаслідок чого, відповідно до наданого
позивачем розрахунку заборгованості
(а.с. 5-11), станом на 31 серпня 2013 року
загальна заборгованість відповідача
за договором складає 25 577,73 грн., де: 7 340,78
грн. - заборгованість за кредитом, 16 542,78
грн. - заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф
(фіксована частина) та 1 194,18 грн. - штраф
(процентна складова).

Суд вважає необґрунтованими доводи
представника позивача про те, що
останній платіж за договором був
проведений відповідачем 18 травня 2011
року на суму 0,50 грн., оскільки в
судовому засіданні встановлено, що
відповідач даний платіж не проводив, з
виписки по рахунку НОМЕР_1 (а.с. 47-61)
вбачається, що даний платіж є
внутрішньо-банковим.

Останній платіж за Договором
відповідачем був проведений 31 березня
2010 року, що підтверджується
розрахунком заборгованості за
договором (а.с. 5-11) та випискою по
рахунку НОМЕР_1 (а.с. 47-61).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Банк не надав суду доказів про
збільшення позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Зазначена правова позиція
сформульована в постанові Верховного
Суду України від 6 листопада 2013 року по
справі № 6-116цс13 та № 6-120цс13.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Право вимоги у позивача на пред'явлення
позову щодо примусового стягнення в
судовому порядку заборгованості за
кредитним договором виникло з
настанням часу несплати відповідачем
чергового платежу, тобто починаючи з
наступного дня після настання строку
платежу.

Згідно з розрахунком заборгованості
(а.с. 5-11) строк позовної давності в
даному випадку розпочався з 30 квітня 2010
року та закінчився відповідно 1 травня
2013 року.

До суду позивач звернувся 20 листопада
2013 року, тобто за межами встановленого
законом строку позовної давності.

Позивач не порушував питання щодо
поновлення строків позовної давності,
не зазначив поважність причин
пропущення позовної давності.

29 листопада 2013 року представник
відповідача подав до суду заяву про
застосування строків позовної
давності (а.с. 38).

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку про необхідність
застосування у справі строків позовної
давності та відмовити в задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в
зв'язку зі спливом строків позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 259, 260, 261, 267 ЦК
України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, в зв'язку зі
спливом позовної давності.

На рішення сторонами може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя
О.В.Киреєв