Очаківський міськрайонний суд
Миколаївської області
Справа № 483/1397/14-ц
Провадження 2/483/483/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

19 серпня 2014 року
м. Очаків

Очаківський міськрайоний суд
Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря - Афоніна В.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
завданої фізичній особі - підприємцю
найманим працівником,-

В С Т А Н О В И В :

20 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, предметом якого є:
стягнення з ОСОБА_3 на користь фізичної
особи-підприємця (надалі - ФОП) ОСОБА_1
матеріальної шкоди в розмірі 40 430 грн 75
коп.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
відповідач перебував у трудових
відносинах із ФОП ОСОБА_1 та згідно
трудового договору працював водієм
автотранспортних засобів з
перевезення вантажів. Для виконання
відповідачем своїх трудових обов'язків
позивачем був ввірений ОСОБА_3
транспортний засіб - силовий тягач
«Рено Преміум» з
напівпричепом-цистерною харчовою, що
належать позивачу на праві власності. 03
квітня 2013 року на 693-му кілометрі
автодороги Київ-Чоп внаслідок
порушення відповідачем правил
дорожнього руху сталася
дорожньо-транспортна пригода (надалі -
ДТП), в результаті якої ОСОБА_3 допустив
зіткнення з автобусом БАЗ А 079.23.
Внаслідок ДТП водію автобуса - ОСОБА_4,
та пасажирам - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 було спричинено
ушкодження здоров'я. Вироком
Сколівського районного суду
Львівської області від 04 липня 2013 року
ОСОБА_10 було визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України. Позивач відшкодував шкоду,
завдану відповідачем, а саме: ОСОБА_7 в
сумі 30 000 грн (на підставі судового
рішення); ОСОБА_4 - 7 000 грн моральної
шкоди (добровільно); ОСОБА_8 - 3 430 грн 75
коп., а всього на суму 40 430 грн 75 коп.
Вважаючи, що зазначена сума сплачена з
вини відповідача, ОСОБА_1 звернувся з
позовом до суду.

19 серпня 2014 року представником
позивача подано заяву про зменшення
розміру позовних вимог на суму 2035 грн 20
коп. та стягнення з відповідача усього
38 395 грн 55 коп. Заяву мотивував тим, що
позивачем помилково заявлено вимоги
про стягнення з відповідача 2035 грн 20
коп., виплачених ОСОБА_8

Позивач в судовому засіданні заяву
підтримав, просив задовольнити позов в
сумі 38 395 грн 55 коп. та стягнути з
відповідача судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав, дав пояснення, що дійсно
винен відповідачеві сплачену останнім
в якості відшкодування матеріальної та
моральної шкоди суму, проте за
відсутності коштів виплатити цю суму
не може. У поданих до суду письмових
запереченнях відповідач, посилаючись
на ст 137 КЗпП України та положення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 29 грудня 1992 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», просив зменшити суму,
що підлягає стягненню з нього як
працівника.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення сторін, допитавши свідків,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, і сторони це не
заперечують, що 03 січня 2013 року між ними
укладений трудовий договір,
відповідно до якого ОСОБА_3 був
прийнятий на роботу водієм
автотранспортних засобів з
перевезення вантажів на невизначений
строк. В підтвердження до матеріалів
справи долучено копію трудового
договору (а.с. 21).

Вироком Сколівського районного суду
Львівської області від 04 липня 2013 року
встановлено, що 03 квітня 2013 року з вини
ОСОБА_10 сталася дорожньо-транспортна
пригода. Так, керуючи автопоїздом у
складі силового тягача (реєстраційний
номер НОМЕР_1) з
напівпричепом-цистерною харчовою
(реєстраційний номер НОМЕР_2), ОСОБА_3
порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2, 1.5,
Розділу 11.2, Розділу 12 п. 12.1, Розділу 13
Правил дорожнього руху, внаслідок чого
допустив зіткнення із зустрічним
автобусом (реєстраційний номер НОМЕР_3)
під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП
водій та пасажири автобуса отримали
тілесні ушкодження різного ступеня
тяжкості, а саме: ОСОБА_4 - у вигляді
закритого внутрішньо-суглобового
черезвиросткового перелому лівої
великогомілкової кістки із зміщенням,
які відносяться до тілесних ушкоджень
середнього ступеня тяжкості; ОСОБА_7 - у
вигляді множинних ран на голові, забою
головного мозку з крововиливами під
тверду мозкову оболонку, переломів
передньої стінки лівої гайморової
пазухи та зовнішньої стінки лівої
орбіти, перелому виличної кістки зліва
та перелому кісток носу, які
відносяться до середньої тяжкості
тілесних ушкоджень; ОСОБА_8 - у вигляді
рани на голові, струсу головного мозку,
закритого перелому обох кісток
передпліччя, перелому 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8
ребер справа із забоєм легень та з
поступленням крові і повітря у
плевральні порожнини, переломів тіл 5, 8,
11, 12 грудних хребців з крововиливами
під тверду оболонку спинного мозку,
закритого перелому грудини та правої
лопатки, які відносяться до тяжких
тілесних ушкоджень (а.с. 17-19).

Транспортні засоби - складові
автопоїзду, яким керував відповідач,
належать позивачу - ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвами про
реєстрацію транспортних засобів, копії
яких долучено до матеріалів справи (а.с
20).

Позивачем як власником зазначених
транспортних засобів було
відшкодовано шкоду, завдану з вини
працівника, - ОСОБА_3

Як вбачається з копії ухвали
Рівненського міського суду
Рівненської області від 12 травня 2014
року та розписки, складеної ОСОБА_7,
ОСОБА_1 відшкодовано 30 000 грн шкоди (а.с.
13, 16).

Також, позивачем відшкодовано 7 000 грн
моральної шкоди, завданої ОСОБА_4, що
підтверджується копією розписки
останнього (а.с. 14).

Крім того, позивач придбав ліки
потерпілій ОСОБА_8 на суму 710 грн 55 коп. В
підтвердження цього факту до
матеріалів справи долучено копію
листка-призначення та копію товарного
чека від 04.04.2013р. на суму 710 грн 55 коп.
(а.с.10).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що
виник між сторонами, суд виходить з
такого.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК
України свідчить про встановлення в
цивільному праві України змішаної
системи деліктів, до якої входить:
по-перше, правило генерального делікту,
відповідно до якого будь-яка шкода (в
т.ч. моральна), завдана потерпілому
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
по-друге, правило спеціальних деліктів,
яке передбачає особливості
відшкодування шкоди, завданої у певних
спеціально обумовлених у
законодавстві випадках (спеціальними
суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту
закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно
майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України
стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є
завдання шкоди (майнової, моральної)
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, наявність причинного
зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і
шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту
відповідальність за завдання шкоди
покладається на особу, яка цю шкоду
завдала, тобто на безпосереднього
заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до
спеціальних деліктів, які передбачають
особливості суб'єктного складу
відповідальних осіб (коли обов'язок
відшкодування шкоди покладається не на
безпосереднього заподіювача, а на іншу
вказану у законі особу - власника
джерела підвищеної небезпеки) та
встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб'єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким
суб'єктом є особа, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з
нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187
ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про
застосування принципу вини у разі
завдання шкоди внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки не
скасовує попереднього правила про
відповідальність саме власника
(володільця) джерела підвищеної
небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по
відшкодуванню шкоди покладається на
того власника (володільця) джерела
підвищеної небезпеки, з вини водія
якого завдана шкода, а не безпосередньо
на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що шкода,
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК
України є спеціальними по відношенню
до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим
перевага у застосуванні має надаватися
спеціальним нормам.

Зазначений правовий висновок,
зроблений Верховний Судом України,
викладений в Постанові судової палати
у цивільних справах від 06 листопада 2013
року у справі №6-108цс13 та, відповідно до
ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим
для всіх судів України.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України
вбачається, що законодавець розрізняє
поняття "особа, яка завдала шкоду" та
"особа, яка відповідає за шкоду". За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової
відповідальності надає потерпілому
можливість більш ефективно та
оперативно захистити свої права та
інтереси.

Вирішуючи питання про зменшення суми
відшкодування, суд виходить з такого.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив,
що належний йому транспортний засіб,
який зазнав пошкоджень внаслідок ДТП з
вини відповідача, не був застрахований.
Всі витрати з евакуації напівпричепу
та цистерни поніс позивач. Крім того,
сам транспортний засіб відновленню не
підлягав, у зв'язку з чим був зданий в
якості металобрухту, за що позивач
одержав лише 5 тисяч доларів США. Разом
із тим, вказані витрати не були та не є
предметом позову, не стягувалися з
відповідача.

Зазначені обставини відповідач не
спростовував, дав пояснення, що дійсно
позивач поніс витрати, в тому числі на
проїзд до місця пригоди та назад. Про
відшкодування цих витрат позивач не
просив.

Суд критично ставиться до розписок,
копії яких надано відповідачем на
підтвердження тяжкого матеріального
становища.

Так, розписка від 18 травня 2014 року
містить вказівку на строк повернення
коштів у сумі 5 тисяч гривень, а саме до
18.05.2014р. (а.с. 45). Як вбачається зі змісту
розписки, термін виконання
зобов'язання збігається з датою її
складення.

Розписка від 21 квітня 2013 року містить
незастережене виправлення дати її
складення - з 2015 на 2013 рік (а.с. 44).

Судом встановлено, і сторони це не
заперечують, що неповнолітніх осіб на
утриманні відповідача немає. Син
останнього - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.
48) є повнолітнім, навчається у
Херсонському морехідному училищі (а.с.
49). Сам відповідач є працездатним та, з
його слів, офіційно працевлаштованим.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_12 дала показання, що
відповідача знає змалку. У позивача
ОСОБА_3 працював тривалий час, вони
товаришували. Після ДТП відповідач
жодного разу не намагався відшкодувати
понесені витрати.

Враховуючи викладене, а також ту
обставину, що спірні правовідносини
врегульовані нормами ЦК щодо
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки, та відшкодування витрат в
порядку регресу, які є спеціальними,
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для зменшення суми
відшкодування та необхідність
задоволення позову в повному обсязі.

Щодо поновлення позивачеві строку
звернення до суду із вказаним
цивільним позовом, суд виходить з
такого.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст. 233 КЗпП України
встановлений річний строк звернення до
суду власника або уповноваженого ним
органу в питаннях стягнення з
працівника матеріальної шкоди,
заподіяної підприємству, установі,
організації. Вказаний процесуальний
строк обчислюється з дня виявлення
заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
суд може поновити ці строки.

З урахуванням вказаного, а також того
факту, що вину відповідача встановлено
вироком суду, постановленим 04 липня 2013
року, ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом 20 червня 2014 року, тобто до
спливу річного терміну, підстав для
поновлення строку немає. Визначений
законом спеціальний строк позивачем не
пропущений.

За приписом ст. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Судом встановлено, що при зверненні до
суду позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 404 грн 31 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№40157863 від 19 червня 2014 року (а.с.1).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

За таких обставин, враховуючи принцип
покладення відповідальності за шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
на власника транспортного засобу, суд
задовольняє позов повністю, стягує із
заподіювача шкоди в порядку регресу
суму, сплачену позивачем, та розподіляє
судові витрати.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
завданої фізичній особі - підприємцю
найманим працівником, - задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_5) в
порядку регресу 38 395 (тридцять вісім
тисяч триста дев'яносто п'ять) гривень 55
коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер - НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_5) суму
судового збору у розмірі 404 (чотириста
чотири) гривні 31 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Очаківський
міськрайонний суд Миколаївської
області шляхом подання протягом десяти
днів з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий: