Справа № 1306/8998/2012
Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків
Провадження № 22-ц/783/2331/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю представника Державної
екологічної інспекції у Львівській
області - Батькова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державної екологічної інспекції у
Львівській області на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 23 грудня 2013 року
у справі за позовом Державної
екологічної інспекції у Львівській
області до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року у задоволенні вищезазначеного
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила Державна
екологічна інспекція у Львівській
області, подавши на нього апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що всупереч ч. 5 ст. 134
КЗпП України, ОСОБА_3 не було вжито
заходів щодо запобігання заподіяння
шкоди переданим йому матеріальним
цінностям, а навпаки здійснено ним
неправомірні дії, які призвели до їх
втрати.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції
не взяв до уваги те, що ОСОБА_3 після
звільнення із займаної посади за
угодою сторін не передав матеріальні
цінності які йому були надані під час
виконання ним трудових обов'язків, про
що складено відповідний акт.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та постановити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні представник
апелянта - Батьков В.В. доводи
апеляційної скарги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не прибув, хоча про час і місце
розгляду справи був повідомлений
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення (а.с. 161), про причини
неявки суд не повідомив та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертався, тому розгляд
справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності апелянта.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасника
процесу, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої
ст.303 ЦПК України, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Матеріалами справи встановлено,
що відповідач згідно з наказом № 85-к
від 02.11.2009 року був переведений з
посади головного спеціаліста відділу
екологічного контролю за
використанням та охороною земельних
ресурсів, надр Державної екологічної
інспекції в Львівській області на
посаду головного спеціаліста відділу
міжрайонного екологічного контролю,
держінспектора з охорони
навколишнього природного середовища
(а.с.5).

Відповідно до актів прийняття-передачі
малоцінних необоротних активів та
основних засобів від 02.11.2009 року,
відповідачу передано на зберігання два
столи письмові, два столи комп'ютерні з
підставками під блок, два столи
приставні, загальною вартістю 2166 грн.65
коп.; дві шафи для одягу, стіл
комп'ютерний, загальною вартістю 360
грн.; копіювальний апарат, комп'ютер та
інше майно, загальною вартістю 17786 грн. (
а.с.8-10).

Наказом № 3-к від 24.01.2012 року
відповідача було звільнено з роботи з
24.01.2012 року за угодою сторін (а.с.6).

При передачі матеріальних цінностей,
що знаходились на зберіганні у
відповідача і передані йому відповідно
до актів від 02.11.2009 року, була виявлена
недостача комп'ютера, копіювального
апарату, факс-модему, двох комп'ютерних
столів, стола приставного, стола
письмового, шафи для одягу, загальною
вартістю 19090 грн., про що складено акт
від 01.02.2012 року (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволенні позову про
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
незважаючи на те, що було виявлено факт
відсутності матеріальних цінностей,
переданих відповідачу, однак, судом не
встановлено вини останнього в умисному
заподіянні шкоди, завданої недостачею,
а навпаки, матеріалами справи та
наявними у ній доказами
спростовується вина відповідача, а
саме - наявністю вини іншої особи.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах матеріального права.

Відповідно до ст.130 КЗпП України,
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоди, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Відповідно до п.п.2,5 ч.1 ст.134 КЗпП
України, працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, зокрема, коли майно або інші
цінності були одержані працівником під
звіт за разовою довіреністю або за
іншими разовими документами; коли
шкоди завдано недостачею, умисним
знищеннями або умисним зіпсуттям
матеріалів, напівфабрикатів, виробів
(продукції), в тому числі при їх
виготовленні, а також інструментів,
вимірювальних приладів, спеціального
одягу та інших предметів, виданих
підприємством, установою, організацією
працівникові в користування.

Виходячи зі змісту зазначених
положень, недостача (втрата)
матеріальних цінностей, виданих
працівникові як предмет праці або
засіб праці, а також будь-яких інших
предметів, виданих у користування
працівникові та одержані працівником
під звіт за разовою довіреністю або за
іншими разовими документами, тягне
повну матеріальну відповідальність.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідачу, який перебував з
позивачем у трудових відносинах, у
зв'язку з виконанням ним трудових
обов'язків було передано у
користування майно, при передачі якого
при звільненні останнього з роботи
виявлено недостачу (відсутність майна)
на суму 19090 грн., а саме: - стіл письмовий
(ін.номер 1136056) - 1000,00 грн.; - стіл
комп'ютерний з підставкою (ін.номер
1136057) - 832,00 грн. (833,32 грн. - 1,32 грн); - стіл
приставний (ін.номер 1136059) - 332,00 грн. (333,33
грн. - 1,33 грн.); факс-модем (ін.номер10490027) -
380,00 грн.; копіювальний апарат XEROX
(ін.номер 10490031) - 11000,00 грн.; комп'ютер CELERON
420 (ін.номер 10480082) - 5166,00 грн.; шафа для
одягу (ін.номер 1136120 попередній ін.номер
10630018) - 111,00 грн.; шафа для одягу (ін.номер
1136120 попередній ін.номер 10630019) - 111,00 грн.;
стіл комп'ютерний (ін.номер 10630164) - 158,00
грн.). Ця обставина підтверджується
відповідними актами та
інвентаризаційними описами, звітом за
господарськими операціями і не
заперечується сторонами (а.с. 8-14, 100-113).

Посилання відповідача на те, що
недостача переданих йому матеріальних
цінностей виникла внаслідок
викрадення таких іншою особою, не може
бути підставою для звільнення його від
матеріальної відповідальності,
оскільки, як встановлено матеріалами
справи та постановою про відмову в
порушенні кримінальної справи від
05.02.2012 року (а.с.27-28), ключі від кабінету,
де зберігалися передані відповідачу
матеріальні цінності, він залишав
особам, які на той час не працювали в
інспекції, що свідчить про недбале
відношення відповідача до зберігання
матеріальних цінностей та вільний
доступ до них посторонніх осіб.

З урахуванням встановлених обставин,
апеляційний суд доходить висновку про
наявність вини відповідача у
заподіянні позивачу матеріальної
шкоди, заподіяної недостачею
матеріальних цінностей, ввірених йому
роботодавцем, оскільки зазначене вище
майно та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовими
документами: актом прийняття-передачі
малоцінних необоротних активів від 2
листопада 2009 року (а.с.8), актом
прийняття-передачі основних засобів
від 2 листопада 2009 року (а.с.9), актом
прийняття-передачі основних засобів
від 2 листопада 2009 року (а.с. 10).

З огляду на наведене вище, колегія
суддів апеляційного суду вважає
позовні вимоги про стягнення шкоди з
відповідача саме на підставі ст. 134 КЗпП
України обґрунтованими, а відтак, з
відповідача на користь позивача
належить стягнути 19090 грн. 00 коп.

Ураховуючи встановлене, колегія
суддів доходить висновку, що рішення
суду, яке ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права
необхідно скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України належить
стягнути з відповідача на користь
позивача понесені ним судові витрати в
розмірі 336 грн. 40 коп. (214.60 + 121.80) (а.с.4,64).

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст.
309, ч. 2 ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції у Львівській
області задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги Державної
екологічної інспекції у Львівській
області задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Державної
екологічної інспекції у Львівській
області (ЗКПО 38057086, МФО 825014, р/р 9971
в ГУДКСУ у Львівській області) 19090
(дев'ятнадцять тисяч дев'яносто) грн. 00
коп. завданої шкоди та 336 (триста
тридцять шість) грн. 40 коп. судових
витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.