АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2309/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 30 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
17 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченка В.
А.суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду
м.Черкаси від 24 липня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
стягнення матеріальної та моральної
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_7 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що 29.07.2013 року о 15.00 год. на 300
км. + 890 м. а/д Київ - Одеса, відповідач
ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки
«Опель» НОМЕР_1, порушив п.п. 10.1, 10.3
Правил дорожнього руху України , в
результаті чого відбулось зіткнення з
транспортним засобом марки «Ніссан»
НОМЕР_2, що належить на праві приватної
власності позивачу ОСОБА_7, чим
здійснив правопорушення, передбачене
ст.124 КпАП України.
Постановою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 09.09.2013 року
відповідача визнано винним у скоєнні
ДТП та притягнено до адміністративної
відповідальності за статтею 124 КУпАП у
вигляді штрафу ( а. с. 11).
Позивач замовив у ФОП ОСОБА_9 звіт про
оцінку вартості матеріальної шкоди.
Відповідно до звіту № 24/08/13 від 08.08.2013
року матеріальна шкода, завдана
позивачеві складає 95 604 грн.14 коп. Крім
того позивач оплатив транспортування
пошкодженого т/з «Ніссан» НОМЕР_2 в сумі
Внаслідок ДТП позивачеві було завдано
моральної шкоди, яка полягає у тому, що
автомобіль позивача знищений та для
використання не придатний. Організація
пересування відповідача та членів його
сім'ї вимагає значних зусиль та
додаткових витрат. Також у результаті
зіткнення позивач сильно злякався та
знаходився у шокованому стані тривалий
час. Такі переживання здійснили тяжкий
емоційний вплив та завдали емоційних
страждань. Крім того, позивачеві важко
перенести пошкодження його автомобілю.
Він багато років збирав кошти для його
купівлі та приклав чималих зусиль для
його придбання та підтримки у
бездоганному стані, а відтак
пошкодження транспортного засобу для
нього є дуже болючим.
Виходячи з положень ст. 23 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
При цьому моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.
На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована у ТзДВ «Страхова компанія
«Провіта» по полісу № АВ/7903552.
Відповідно до умов Полісу ліміт
відповідальності за шкоду. Завдану
майну складає 50 000,00 грн., франшиза 1 000,00
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням). Розрахунок:
матеріальної шкоди наступний 95 604,14 грн.
(мат. збиток) - 49 000,00 грн. (ліміт
відповідальності) = 46 604,14 грн.
Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.
А тому, позивач просив постановити
рішення, яким стягнути із відповідача
на його користь матеріальну шкоду в
сумі 46 604грн. , витрати по оплаті
транспортування в сумі 10 027 грн.,
моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та
судовий збір в сумі 795,72 грн.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 24 липня 2014 року
позов задоволено частково та стягнуто
з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну
шкоду в сумі 46 604 грн. 14 коп., витрати по
оплаті транспортування в сумі 10 027 грн.,
моральну шкоду в сумі 1 000 грн. та судові
витрати в сумі 576 грн. 31 коп., а всього 58
207 грн.45 коп., в частині стягнення
моральної шкоди в сумі 9 000 грн.
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухваливши нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін по справі,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення.

Так, задовольняючи частково позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди , суд
першої інстанції виходив із того, що у
відповідності з ч. 1 ст. 1166, ст.1167 ЦК
України шкода, завдана майну фізичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Проте, з висновками районного суду
неможливо погодитись виходячи з
наступного.

Так, за матеріалами справи
встановлено, що на праві приватної
власності позивачу ОСОБА_7 належав
автомобіль «Ніссан Ноте» НОМЕР_2 ( а. с.
9).

Постановою Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 09.09.2013 року
відповідача ОСОБА_6 визнано винним у
скоєнні ДТП та притягнено до
адміністративної відповідальності за
статтею 124 КУпАП у вигляді штрафу ( а. с.
11).

Відповідно до звіту № 24/08/13 від 08.08.2013
року матеріальна шкода, завдана
позивачеві складає 95 604 грн.14 коп.( а. с.
12 - 18).

Крім того позивач оплатив
транспортування пошкодженого т/з
«Ніссан» НОМЕР_2 в сумі 10 027 грн.( а. с. 36,
40).

На день ДТП цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_6
була застрахована у ТзДВ «Страхова
компанія «Провіта» по страховому
полісу № АВ/7903552. Відповідно до умов
Полісу ліміт відповідальності за
шкоду, завдану майну складає 50 000 грн.,
франшиза 1 000 грн. ( а. с. 67)

Як вбачається із рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року
з Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» на користь ОСОБА_7 стягнуто
суму страхового відшкодування 49 000 грн.,
витрати по оплаті експертизи в сумі 700
грн. та судові витрати в сумі 497 грн., а
всього 50 197 грн. Вищевказаним рішенням
встановлено, що сума матеріальної
шкоди, завдана позивачу складає 95 605
грн.14 коп. ( а. с. 95 - 96).

За положеннями ст. ст. 1166, 1167 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Фактичною підставою для застосування
такого виду відповідальності є
вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної
відповідальності є склад цивільного
правопорушення, елементами якого є
шкода, протиправна поведінка,
причинний зв'язок між шкодою і
протиправною поведінкою, вина.
Відсутність хоча б одного з цих же
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та її
розмір, протиправність поведінки
заподіювача шкоди та причинний зв'язок
такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до звіту №24/08/13 від 08.08.2013
року про оцінку вартості збитку
нанесеного власнику, наданого
позивачем, встановлено, що
матеріальний збиток завданий
автомашині позивача становить 95605,14
гривень (а.с.12-32).

Позивач наполягав на такому способі
відшкодуванні шкоди, але, як з'ясовано в
судовому засідання в суді першої
інстанції, автомобіль позивача не
підлягає ремонту.

Експертиза, яка призначена ухвалою
суду від 28.02.2014 р. для визначення
матеріального збитку завданого
позивачу, не була проведена в зв'язку з
тим, що автомобіль для огляду на
експертизу не був наданий позивачем (а
.с. 97).

В судовому засіданні від 24 липня 2014
року представником позивача
зазначалось, що автомобіль позивача
був утилізований (технічний запис
судового засідання від 28.02.2014 р.).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від 27
березня 1992 року N 6 постановляючи
рішення про стягнення на користь
потерпілого відшкодувати вартість
майна, що не може використовуватись за
призначенням, проте має певну цінність,
суд одночасно повинен обговорити
питання про передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Окрім того, у висновку рецензента
ОСОБА_11 (а.с. 84-89) на звіт №24/08/13 про
оцінку вартості нанесеного власнику
пошкодженого колісного транспортного
засобу (КТЗ) Нісан Ноте, реєстраційний
номер НОМЕР_2, зазначено, що «звіт не
повною мірою відповідає вимогам
нормативно-правових актів з оцінки
майна і має значні недоліки, що
вплинули на достовірність оцінки ...»
(а.с. 86).

Відповідно до частин першої, третьої
статті 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Проте, суд першої інстанції, в
порушення вимог ст. 212 ЦПК України,
залишив поза увагою рецензію на звіт
№24/08/13, не надав юридичної оцінки
рецензії та звіту №24/08/13, внаслідок
чого прийшов до передчасного висновку
щодо розміру матеріального збитку в
сумі 95605,14 гривень.

Також, неможливо погодитись із
висновком суду першої інстанції
відносно того, що рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 22 січня 2014 року
було встановлено розмір завданої шкоди
позивачу у розмірі 95605,14 коп. і даний
факт не потребує доказування, оскільки
такий розмір шкоди судом не
досліджувався, а відповідач ОСОБА_6 до
участі у даній справі, як сторона, не
залучався та був позбавлений права на
надання доказів у заперечення .

Під час апеляційного розгляду справи,
представником позивача до
апеляційного суду надано копію
паспорту технічного засобу та договір
купівлі-продажу транспортного засобу
від 5 листопада 2013 року, відповідно до
якого позивач ОСОБА_7 у м.Воронежі
(Російська Федерація) продав належний
йому автомобіль Нісан Ноте, 2011 року
випуску, за 80000 рублів (а.с.140-141), тобто на
час подачі даного позову 16 грудня 2013
року позивач ОСОБА_7 не був власником
пошкодженого транспортного засобу
Нісан Ноте.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

У ст. 396 ЦК України вказано, що особа, яка
має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

У п. 13 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки" N 4 від 01 березня 2013 року
роз'яснено, що враховуючи, що
відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

При розгляді таких спорів суд має
вирішити питання про залучення до
участі у справі власника майна як
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача у порядку,
передбаченому статтями 35, 36 ЦПК
України, оскільки рішення у справі може
вплинути на його права та обов'язки
щодо однієї зі сторін.

В той же час, судом першої інстанції не
було враховано дані положення норм
матеріального права та не визначено
належного власника автомашини «Нісан
Ноте» під час розгляду справи в суді
першої інстанції, яким з 5 листопада 2013
року є ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно
до договору купівлі-продажу
транспортного засобу від 5 листопада 2013
року, і якого не було залучено до участі
у справі.

Положеннями п.15 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки" визначено, що
якщо пошкоджений транспортний засіб не
може бути відновлено або вартість його
відновлювального ремонту з
урахуванням зношеності та втрати
товарної вартості перевищує його
ринкову вартість на момент
пошкодження, розмір шкоди визначається
за ринковою вартістю транспортного
засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 Закону N 1961-IV, який згідно зі
статтею 8 ЦК (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден із визнанням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати з евакуації
транспортного засобу з місця цієї
пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано
фізично знищеним, відшкодування шкоди
виплачується у розмірі, який
відповідає вартості транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди та витратам з евакуації
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідально до ч. ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених законом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг із них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

З матеріалів справи установлено, що
позивач для підтвердження розміру
шкоди надав висновок спеціаліста, а
відповідач, заперечуючи проти цього
розміру, надав рецензію на звіт,
оскільки не погоджується з розміром
завданої шкоди, але зважаючи на те, що
автомобіль проданий позивачем до
пред'явлення позову, не був наданий на
експертизу для визначення вартості
завданої шкоди, доводи представника
позивача щодо його утилізації та
непридатності до використання є не
обґрунтованими, оскільки суперечать,
наданому цим же представником,
договору купівлі-продажу цього
автомобіля іншій особі, то колегія
суддів приходить до висновку про
неможливість встановлення реальної
суми збитків завданих позивачу при
пошкодженні автомашини та стягнення
завданої шкоди, передачі залишків
винній особі із-за відсутності самої
автомашини та інших доказів, які б у
безспірному порядку підтверджували
розмір завданої шкоди позивачу.

Вивченням квитанції №003854 від 29.07.2013 р.
(а.с. 38) та акту виконаних робіт 003854
(а.с.39), встановлено, що вони без дати і
підпису замовника на суму 2674,00 грн., які
виписані фізичною особою -підприємцем
ОСОБА_8

Квитанція №00205 від 23.09.2013 р. (а.с. 40) на
суму 7353,00 грн. виписана фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_13, який згідно копії
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців (а.с. 41) не має права
надавати послуги перевезення вантажів.
В квитанції зазначено, що ОСОБА_13 надав
транспортні послуги з перевезення
автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_2
за маршрутом Київ - Воронеж Російської
Федерації.

Таким чином, зазначена квитанція не є
допустимим і достовірним доказом
надання ОСОБА_13. транспортних послуг з
міжнародного перевезення вантажу на
замовлення позивача та здійснення між
ними розрахунків.

При цьому, п.1 Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу у внутрішньому сполученні,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.02.2009 р. № 207,
визначено документи, які слід мати
водію перевізника для надання послуг з
перевезення вантажу на договірних
умовах, і під час здійснення вантажних
перевезень автомобільними
транспортними засобами водій, поряд з
іншими документами, необхідними для
всіх видів перевезень, у випадку
надання послуг з перевезення вантажу
на договірних умовах повинен мати
оформлену товарно-транспортну
накладну.

Згідно статей 1 та 4 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів від 19.05.1956 року,
яка застосовується до будь-якого
договору автомобільного перевезення
вантажів транспортними засобами за
винагороду, коли зазначені в договорі
місце прийняття вантажу для
перевезення і місце, передбачене для
доставки, знаходяться у двох різних
країнах, з яких принаймні одна є
договірною країною, незважаючи на
місце проживання і громадянство
сторін, договір перевезення
підтверджується складанням вантажної
накладної.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність" перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, а саме міжнародною
автомобільною накладною (СМК).

У зв'язку з чим, висновок суду першої
інстанції про доведеність обставин
справи щодо факту та розміру витрат
позивача на транспортування є
необгрунтованим і не відповідає
зазначеним положенням правових норм.

На підставі встановленого, положень
норм матеріального права, наявних
матеріалів справи, доказів наданих
сторонами, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
передчасного висновку про часткове
задоволення позову, оскільки не вірно
дав оцінку доказам по справі, не
проаналізував докази про розмір
матеріальної шкоди, а тому прийшов до
помилкового висновку про стягнення з
відповідача шкоди на користь позивача,
оскільки відсутні всі необхідні умови
для відповідальності за завдану шкоду,
а саме не доведено дійсний розмір шкоди
та не залучено до участі у справі
власника автомашини.

А тому, переглядаючи законність і
обгрунтованість судового рішення,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при ухваленні рішення
врахував не всі факти, що входять до
предмета доказування, не перевірив
підтвердження обставин (факти), якими
мотивовано рішення, належними та
допустимими доказами, а висновки суду
не відповідають встановленим
обставинам, і норми матеріального
права застосовано не вірно.

З врахуванням викладених обставин,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги про те, що рішення
суду незаконне, є обґрунтованими і
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 303 , 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 319 ЦПК України,
судова колегія , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Придніпровського районного
суду м.Черкаси від 24 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення .

Головуючий :

Судді :