Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
стягнення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2013 року та рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_8
про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування вимог позивачі
посилалися на те, що відповідач ОСОБА_8
у 2003 та 2004 роках подарувала позивачам в
рівних частинах домоволодіння з
господарськими будівлями і спорудами,
що розташовані по АДРЕСА_1, та земельні
ділянки загальною площею 2 387 кв. м. З
метою приведення даного будинку у стан,
придатний для проживання, ними було
проведено його реконструкцію на
загальну суму 532 279 грн.

Однак у 2012 році ОСОБА_8 звернулася до
суду з позовом про визнання договорів
дарування домоволодіння та земельних
ділянок недійсними, і рішенням
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 21
вересня 2012 року її позов було
задоволено.

Посилаючись на те, що вони, витративши
на реконструкцію домоволодіння значну
суму коштів, а саме: 532 279 грн, залишились
без подарованого майна, просили позов
задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 на їх
користь грошові кошти у розмірі 532 279
грн та судові витрати.

Рішенням Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 23
грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 солідарно кошти у сумі 466 677 грн
та 3 441 грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06
березня 2014 року рішення Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 23 грудня 2013 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
кошти у сумі 233 338 грн 50 коп. та 3 441 грн
судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7
кошти у сумі 233 338 грн 50 коп.

Посилання у мотивувальній частині
рішення суду першої інстанції на ст. ст.
334, 390 ЦК України виключено.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що позивачі 18
листопада 2008 року зареєстрували право
приватної власності згідно з договором
дарування від 18 листопада 2003 року № 1917,
відповідно до якого ОСОБА_8 подарувала
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
що розташовані на АДРЕСА_1, який
розміщено на земельній ділянці площею 1
651 кв. м.

14 грудня 2004 року між позивачами та
відповідачем укладено договір
дарування земельних ділянок № 2751,
згідно з яким відповідач подарувала
позивачам земельні ділянки площею 2 387
кв. м, що знаходяться у м. Косові
Івано-Франківської області.

Позивачі у 2009 році здійснили
реконструкцію домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, згідно з локальним
кошторисом на будівельні роботи з
реконструкції вказаного житлового
будинку (а. с. 26-48, т. 1), копіями
видаткових накладних та чеками, які
підтверджують придбання будівельних
матеріалів (а. с. 49-62, т. 1), та висновком
судової будівельно-технічної
експертизи від 28 жовтня 2013 року (а. с.
37-47, т. 2).

Відповідно до судової експертизи
ринкова вартість спірного
будинковолодіння до реконструкції, яка
була розпочата у 2009 році, становила 284 814
грн, після проведення робіт з
реконструкції ринкова вартість
вказаного будинку становить 751 491 грн.

Згідно з висновком судової експертизи
при реконструкції вказаного будинку
були фактично виконані всі роботи та
використані матеріали, які вказані в
замовленому позивачами кошторисі,
виконаному 11 лютого 2009 року ПП «Фірма
7+1».

У 2012 році ОСОБА_8 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсними
договорів дарування житлового будинку
від 18 листопада 2003 року та договору
дарування земельних ділянок від 14
грудня 2004 року.

Згідно з рішенням Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 23 грудня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10
серпня 2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 05 грудня 2012 року, позов
задоволено.

Визнано недійсними договір дарування
житлового будинку від 18 листопада 2003
року та договір дарування земельних
ділянок від 14 грудня 2004 року.

Згідно з листом Коломийського
міжрайонного БТІ від 04 грудня 2012 року
№ 118 (а. с. 199, т. 1), ОСОБА_8, за наслідками
визнання недійсними укладених нею з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договорів дарування, 22
серпня 2012 року зареєструвала право
власності на житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України
добросовісний набувач (володілець) має
право залишити собі здійснені ним
поліпшення майна, якщо вони можуть бути
відокремлені від майна без завдання
йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть
бути відокремлені від майна,
добросовісний набувач (володілець) має
право на відшкодування здійснених
витрат у сумі, на яку збільшилася його
вартість.

Суд апеляційної інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи,
дійшов вмотивованого висновку про
відсутність підстав для стягнення
коштів за реконструкцію будинку
солідарно та обґрунтовано задовольнив
вимоги позивачів про стягнення порівну
витрачених на реконструкцію будинку
коштів, однак застосував закон, який не
поширюється на ці правовідносини, а
саме: ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ст. 341 ЦПК України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те що в справі не
вимагається додаткової перевірки
доказів, обставини справи встановлені
судом повно й правильно, але допущено
помилку в застосуванні норм
матеріального права, оскаржуване
судове рішення необхідно змінити,
зазначивши правовою підставою
вирішення спору ч. 4 ст. 390 ЦК України.

Керуючись п. 5 ч.1 ст. 336, ст. ст. 341, 346 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06
березня 2014 року змінити, зазначивши
правовою підставою вирішення спору ч. 4
ст. 390 ЦК України.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук