Справа № 308/5676/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

з участю позивачки
ОСОБА_1

представника відповідача
Чубірко М.І.

адвоката
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс
Закарпаття» про стягнення нарахованої,
але не виплаченої заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ТОВ «Комплекс Закарпаття» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку. Посилається на те, що 18
лютого 2014 року її було звільнено з ТОВ
«Комплекс Закарпаття» згідно наказу №
18-к на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України. На
день звільнення з роботи їй не було
виплачено заробітну плату в сумі 6117.81
грн. через відсутність грошових коштів.
Просила суд стягнути з відповідача на
її користь нараховану, але невиплачену
їй заробітну плату за період з 01
вересня 2013 по 18 лютого 2014 року в сумі
6117.81 грн. та на підставі ст. 117 КЗпП
України середній заробіток за період
затримки розрахунку з 18 лютого 2014 року
по 18 березня 2014 року в сумі 1180 грн.

Під час розгляду справи позивачка на
підставі ст. 31 ЦПК України змінила
позовні вимоги та просить стягнути з
відповідач на її користь 4942.19 грн.
заборгованості по заробітній платі та
середній заробіток за період затримки
розрахунку з 18 лютого 2014 року по день
постановлення рішення. Також просить
стягнути з відповідача на її користь
витрати на правову допомогу в сумі 500
грн.

Позивачка ОСОБА_1 та її адвокат в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнав частково.
Пояснив, що заборгованість ТОВ
«Комплекс Закарпаття» перед
позивачкою по заробітній платі станом
на 10 вересня 2014 року становить 4942.19 грн.,
яку відповідач визнає та проти
задоволення позовних вимог в цій
частині не заперечує. Крім того,
позивачка навмисно не з'являлася для
отримання нарахованої заробітної
плати з метою збільшення строку
затримки розрахунку. Вона була
повідомлена про наявність грошових
коштів в касі підприємства для
погашення заборгованості та 28 серпня
2014 року на її адресу було надіслано
відповідне письмове повідомлення про
необхідність з'явитися на підприємство
за заробітною платою, яке отримане нею
29 серпня 2014 року, однак вона для
отримання заробітної плати не
з'явилася. Тому, відповідач не
заперечує проти задоволення позовних
вимог позивачки в частині стягнення на
її користь середнього заробітку за час
затримки розрахунки за період з 19
лютого 2014 року по 29 серпня 2014 року.
Заявлену вимогу ОСОБА_1 про
відшкодування витрат на правову
допомогу в сумі 500 грн. не визнає, так як
такі не підтвердженні відповідними
платіжними документами.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити частково виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 01
серпня 2005 року ОСОБА_1 було прийнято на
роботу у ВАТ «Готельно-туристичний
комплекс «Інтурист Закарпаття», який в
подальшому перейменовано у ТОВ
«Комплекс Закарпаття», оператором
пральних машин пральні готелю
«Закарпаття» відповідно до наказу №
113-к від 01 серпня 2005 року. Наказом № 18-к
від 18 лютого 2014 року позивачку
звільнено з роботи за згодою сторін на
підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці позивачки.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку він вільно
погоджується. Кожен має право на
належні, безпечні і здорові умови
праці, на заробітну плату, не нижчу від
визначеної законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. Про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган повинен
письмово повідомити працівника перед
виплатою зазначених сум. В разі спору
про розмір сум, належних працівникові
при звільненні, власник або
уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
нею суму.

Відповідно до довідки ТОВ «Комплекс
«Закарпаття» № 367 від 10 вересня 2014 року
станом на 10 вересня 2014 року сума
заборгованості по заробітній платі
ОСОБА_1 становить 4942.19 грн. за період з
листопада 2013 року по лютий 2014 року.

За таких обставин, з відповідача на
користь позивачки підлягає стягненню
вказана заборгованість по заробітній
платі.

У відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України
обов'язок роботодавця щодо виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні настає за
умови невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі юридично
значимі обставини, як невиплата
належних працівникові сум при
звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у строки, передбачені
статтею 116 КЗпП України, є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП України, а саме виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Така правова позиції закріплена у
висновках Верховного Суду України,
викладених в постанові від 29.01.2014 року в
справі № 6-144ц13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Як встановлено судом відповідач
нарахував але не виплатив позивачці
при звільненні заробітну плату за
період листопада 2013 року по лютий 2014
року в розмірі 4942.19 грн. Вказана сума
станом на 10 вересня 2014 року не
виплачена, а тому суд вважає, що на
користь позивачки з відповідача
підлягає до стягнення середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні.

При визначенні періоду за який
підлягає до стягнення середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні суд враховує
роз'яснення наданні в п. 20 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 24
грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці». Установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що листом від 28
серпня 2014 року № 347 ОСОБА_1 була
повідомлена про необхідність з'явитися
на підприємство для отримання в касі
грошових коштів в рахунок погашення
заборгованості з невиплаченої
заробітної плати, яке було отримано її
чоловіком за місцем проживання 29
серпня 2014 року, що стверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення, однак
для отримання заробітної плати
позивачка не з'явилася. А тому суд
приходить до висновку, що середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні підлягає до стягнення
за період з 19 лютого по 28 серпня 2014 року
включно.

Відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року, вираховується середньоденна
заробітна плата для нарахування
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Згідно довідки ТОВ «Комплекс
«Закарпаття» № 368 від 10 вересня 2014 року
середньомісячна заробітна плата за
останні повні два місяців перед
звільненням позивачки, а саме грудень
2013 року та січень 2014 року становить (1069.3
грн. + 1220.66 грн. / 2 =) 1145.08 грн. Кількість
робочих днів у вказаний період (22 + 21 = 43 /
2 =) 22 та середньоденна заробітна плата
для вирахування середнього заробітку
за затримку виплати заробітної плати
складає (1145.08 грн. / 22 дні =) 52.05 грн.
Звідси розрахунок середнього
заробітку за час затримки розрахунку
по день фактичної виплати заробітної
плати (129 днів за період з лютого по
серпень 2014 року х 52.05 грн. =) 6714.45 грн.

Враховуючи викладене суд вважає, що з
відповідача на користь позивачки
підлягає до стягнення 6714.45 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць.

У зв'язку з цим суд вважає за необхідне
допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення з відповідача на
користь позивачки заробітної плати в
розмірі (4942.19 грн. / 4 місяців
заборгованості =) 1235.55 грн.

Разом з тим, заявлені позивачкою вимоги
про стягнення на її користь з
відповідача витрат на правову допомогу
у сумі 500 грн. задоволенню не підлягають
з наступних підстав.

На підтвердження вказаних вимог
позивачкою було надано розписку,
згідно якої її адвокат отримав від неї
500 грн. за складання процесуальних
документів та прийняття участі у
розгляді цивільної справи.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Згідно зазначеної норми склад та
розмір витрат, пов'язаних з оплатою
правової допомоги, входять до предмету
доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних з наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки).
Недопустимими є документи, які не
відповідають встановленим вимогам. До
складу витрат включаються лише
фактично сплачені стороною витрати.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Виходячи з аналізу змісту ст.ст. 84, 88 ЦПК
України судові витрати на правову
допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
при вирішенні цивільної справи.

Розписка, що свідчить про оплату
витрат, пов'язаних з наданням правової
допомоги не відповідає встановленим
законом вимогам.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути на користь
держави до спеціального фонду
Державного бюджету України 243.6 грн.
судового збору.

Тому, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 79, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України
суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс
Закарпаття» на користь ОСОБА_1 4942
(чотири тисячі дев'ятсот сорок дві)
гривні 19 копійок заборгованості по
заробітній платі та 6714 (шість тисяч
сімсот чотирнадцять) гривень 45 копійок
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Допустити негайне виконання рішення в
частині стягнення з товариства з
обмеженою відповідальністю «Комплекс
Закарпаття» на користь ОСОБА_1
заробітної плати в розмірі 1235 (одна
тисяча двісті тридцять п'ять) гривень 55
копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Комплекс
Закарпаття» до спеціального фонду
Державного бюджету України 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок судового
збору.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Головуюча
Сарай А.І.