У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, Управління держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області, про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він та ОСОБА_7 перебували у шлюбі в період з 20 вересня 2003 року по 25 листопада 2011 року, під час якого ними було набуто в спільну сумісну власність майно, а саме: автомобіль марки «Опель Астра», земельну ділянку площею 0,0800 га, розташовану по АДРЕСА_1, а також незавершений будівництвом будинок розташований на зазначеній земельній ділянці.

Оскільки добровільно поділити спірне майно відповідачка відмовляється, позивач, із врахуванням змінених позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Опель Астра» та стягнути із нього на користь відповідачки вартість Ѕ частини автомобіля, визнати за ним право власності та виділити у натурі 0,0096 га із земельної ділянки площею 0,0800 га, яка розташована по АДРЕСА_1, відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи, визнати спільною сумісною власність подружжя земельну ділянку площею 0,0208 га із частини земельної ділянки площею 0,0800 га, визнати спільною сумісною власністю подружжя Ѕ ідеальну частину незавершеного будівництвом будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на автомобіль марки «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 вартість Ѕ частини автомобіля в розмірі 4 690 грн 90 коп.

Визнано за ОСОБА_6 право власності та виділено йому в натурі 96 кв. м земельної ділянки із земельної ділянки площею 800 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1, згідно варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та залишено в спільному користуванні земельну ділянку площею 208 кв. м із земельної ділянки площею 800 кв. м., відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Ѕ ідеальну частку незакінченого будівництвом будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 4 384 грн на відшкодування витрат на правову допомогу та 3 400 грн на відшкодування витрат по проведенню експертизи.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року змінено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на автомобіль марки «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 вартість Ѕ частини автомобіля в розмірі 4 690 грн 90 коп.

Повернуто ОСОБА_6 попередньо внесені ним на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 4 690 грн 90 коп.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції, із яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно набуте позивачем та ОСОБА_7 під час шлюбу, а тому відповідно до вимог сімейного законодавства підлягає поділу між ними. Крім того, суди дійшли висновку про можливість виділу позивачу в натурі 96 кв. м спірної земельної ділянки, відповідно до висновку експертного дослідження.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, з наступних підстав.

Судами встановлено, що в період з 20 вересня 2003 року по 25 листопада 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а. с. 6, 7).

19 січня 2008 року ОСОБА_7 придбала автомобіль марки «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1 а. с. 8, 12-13).

Також судами встановлено, що в період шлюбу розпочато будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Встановлено, що спірний будинок не введено в експлуатацію, правовстановлюючі документи на нього відсутні (т. 1 а. с. 85-90).

Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Визнаючи за ОСОБА_7, в порядку поділу майна подружжя, право власності на автомобіль марки «Опель Астра» та визнаючи спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Ѕ частину незакінченого будівництво будинку, суди обґрунтовано виходили із того, що вищезазначене майно підлягає поділу, відповідно до вимог ст. ст. 61, 69, 70 СК України.

Проте із висновками судів в частині визнання за ОСОБА_6 права власності, поділу та виділення позивачу в натурі частини земельної ділянки погодитись не можна, з наступних підстав.

Судами встановлено, що 20 липня 2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0800 га (т. 1 а. с. 10).

10 січня 2007 року ОСОБА_7 отримала державний акт на право власності на Ѕ частину вищезазначеної земельної ділянки (т. 1 а. с. 9).

Іншим співвласником земельної ділянки є ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Вищезазначені положення норм матеріального права судами залишено поза увагою, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині виділу в натурі частини земельної ділянки суди не звернули уваги, що позов пред'явлено лише до ОСОБА_7, на порушення вимог ст. ст. 10, 32, 33 ЦПК України судом першої інстанції не залучено до участі у справі в якості відповідача іншого співвласника земельної ділянки - ОСОБА_8

Враховуючи зазначене рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині визнання за ОСОБА_6 права власності, поділу та виділення позивачу в натурі частини земельної ділянки підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині визнання за ОСОБА_6 права власності, поділу та виділення позивачу в натурі частини земельної ділянки не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 4 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2014 року частині визнання за ОСОБА_6 права власності, поділу та виділення в натурі частини земельної ділянки скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В інших частинах рішення суду першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук