У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Нагорняка В.А., Леванчука
А.О., Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення вартості
безпідставно набутого майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 17 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 15
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення вартості безпідставно
набутого майна.

Позивачка посилалась на те, що маючи
намір побудувати власний будинок і
враховуючи, що сімейні відносини з
чоловіком були досить напруженими і
подружжя було фактично на межі
розлучення, розпочинати будівництво
будинку від свого імені не
наважувалась, розуміючи реальну
загрозу подальшого поділу
новозбудованого будинку у випадку
розірвання шлюбу. За рекомендацією
свого знайомого ОСОБА_6 вона домовилась
з його сестрою ОСОБА_5 про те, що за її
сприяння на ОСОБА_5 буде приватизована
земельна ділянка, на якій позивачка за
власні кошти збудує будинок, який в
подальшому відповідач переоформить на
неї.

Позивачка вказувала на те, що згідно з
вказаною домовленістю вона відшукала
земельну ділянку і сприяла швидкому
оформленню права власності на неї за
відповідачем. Так, рішенням
Дунаєвецької міської ради від 25 січня
2008 року ОСОБА_5 передано у
власність земельну ділянку площею 0,114
га для ведення індивідуального
садівництва в м. Дунаївці та на
підставі вказаного рішення
відповідачка отримала державний акт
про право власності на вказану
земельну ділянку.

За сприянням ОСОБА_6 на ім'я відповідача
були оформленні необхідні дозвільні
документи на будівництво будинку, а
саме: рішенням виконавчого комітету
Дунаєвецької міської ради від 27
березня 2008 року № 101 було видано
відповідачу дозвіл на будівництво
садового будинку по АДРЕСА_1
на земельній ділянці площею 0,114 га;
КП «Технопроект» було виготовлено
будівельний паспорт на будівництво
даного будинку.

Позивачка зазначала, що весь процес
будівництва будинку від закладення
фундаменту до теперішнього стану,
витрати на будівельні матеріали,
електротехнічне та сантехнічне
обладнання послуги будівельної
техніки послуги будівельників та
перевізників, благоустрій прилеглої
території здійснювались за її рахунок.
Після закінчення будівництва будинку
відповідач відмовилась виконувати

домовленість щодо оформлення права
власності на даний будинок на неї, а
оформила його на себе, отримавши на
своє ім'я свідоцтво про право власності
на будинок від 28 грудня 2011 року.

Рішенням Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 24
грудня 2012 року в задоволені позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання рішення
та свідоцтва про право власності
недійсним, визнання права власності на
спірний садовий будинок відмовлено.

Враховуючи вказане, ОСОБА_4 на підставі
ст. ст. 1212, 1213 ЦК України просила
стягнути з відповідачки на її користь
вартість вказаного будинку.

Рішенням Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 17
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 15 травня 2014
року, в задоволені позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, правильно
виходив з того, що ОСОБА_5 правомірно
стала власником новоствореного майна -
садового будинку по АДРЕСА_1. Вказані
обставини підтверджуються матеріалами
справи, у тому числі рішенням
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 24 грудня 2012
року.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судами попередніх
інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 17
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 15
травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Нагорняк В.А. Леванчук
А.О. Макарчук М.А.