УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Карпенко
С.О.,Дербенцевої Т.П., Остапчука
Д.О.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 02 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_6 22 046 грн 70 коп. заборгованості за
договором кредиту.

На обґрунтування своїх вимог
посилалось на ті обставини, що 15 лютого
2008 року між сторонами укладено договір,
за яким позивач надав відповідачу 250
грн кредитного ліміту на платіжну
картку зі сплатою 36 % на рік за
користування коштами на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
внаслідок чого станом на 31 серпня 2014
року утворилась заборгованість,
просило задовольнити позов.

24 лютого 2014 року рішенням Галицького
районного суду Івано-Франківської
області у задоволенні позову
відмовлено.

02 червня 2014 року рішенням апеляційного
суду Івано-Франківської області
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, ухвалене згідно
з законом, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив строк для звернення до суду з
цим позовом, не ставив питання про його
поновлення, а відповідач подав заяву
про застосування строку позовної
давності, що є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що позивач не
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду з цим позовом,
оскільки відповідач не звертався із
заявою про припинення дії договору,
тому він зобов'язаний сплатити борг.

Проте погодитися з таким рішенням суду
апеляційної інстанції не можна на
таких підставах.

Відповідно до ст. ст. 213, 303 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення
не відповідає.

Судами встановлено, що 15 лютого 2008 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» надало, а ОСОБА_6
отримав 250 грн кредитних коштів у
вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку, які він зобов'язався
повернути та сплатити відсотки за
користування грошима в розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості.

Відповідач не виконав взятих на себе
зобов'язань внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка станом на 31 серпня
2013 року становить 22 046 грн 70 коп., з яких
5998 грн 67 коп. заборгованості за
кредитом, 10982 грн 59 коп. заборгованості
по процентам, 3539 грн 41 коп.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 500 грн штрафу
(фіксована частина) та 1026 грн 03 коп.
штрафу (процентна складова).

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та його висновків щодо
припинення дії договору та наявності
підстав для відмови у задоволенні
позову, не надав їм відповідної оцінки.

При цьому не перевірив умов договору
кредиту щодо строку його дії та дії
платіжної картки, не з'ясував, чи
пов'язаний строк закінчення договору
із терміном дії картки, а відтак не
встановив з якого часу починається
перебіг строку позовної давності для
звернення до суду з цим позовом та чи
дотримано його позивачем (правові
позиції, висловлені Верховним Судом
України у постановах № 6-103цс14 від 24
вересня 2014 року та № 6-134цс14 від 1 жовтня
2014 року).

А зробивши висновок про те, що договір
було пролонговано і строк позовної
давності не порушено, не перевірив за
яких умов відбувається продовження
строку дії договору, неправильно
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці відносини, зробив
передчасний висновок про задоволення
позову, ухвалив рішення з порушенням
норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що є
підставою для скасування ухваленого
судового рішення та направлення справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції як передбачено ст. 338 ЦПК
України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_6 потрібно задовольнити частково,
рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 02
червня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 02
червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Судді:В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко
Д.О. Остапчук