16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М.,
при секретарі: Мікітчак
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 травня 2014 року у справі за
позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_1, за участі третьої особи: ОСОБА_3
про звернення стягнення на заставне
У червні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 про звернення стягнення на
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року
позовні вимоги задоволено. У рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №014/17-46/273-55 від 09.07.2007 року та
Додатковою угодою №1 від 20.01.2009 року у
сумі 3 593 407,82 грн., звернуто стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 08.09.2006
року, за реєстровим № 6808, шляхом
продажу предмету іпотеки на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження за ціною, визначеною
незалежним експертом в ході проведення
виконавчих дій, та задоволено за
рахунок предмету іпотеки майнові
вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в
сумі 3441,00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить суд скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 травня 2014 року у справі за
позовом ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до
ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про
звернення стягнення на майно та
ухвалити нове рішення, яким ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні
позову відмовити.

Справа № 761/15138/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/9232/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Сіромашенко
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я. В обґрунтування
своїх вимог апелянт посилається на
неповне з'ясування обставин справи та
порушення під час вирішення спору норм
матеріального права. Також,
посилається на недотримання норм
процесуального закону та неправильне
застосування норм матеріального
закону в силу ст. 309 ЦПК України.

Заслухавши доповідь головуючого,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
09.07.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_3
укладено Кредитний договір №014/17-46/273-55
на суму 494 851,00 дол. США зі сплатою 13,5%
річних строком до 08.08.2017 року.

Згідно кредитного договору № 014/17-46/273-55
від 09.07.2007 року погашення кредиту
здійснюється позичальником згідно
графіку погашення кредиту та інших
платежів (додаток 2 до Договору) в
розмірі 1/120 від суми ліміту отриманого
кредиту згідно п. 1.1. цього Договору,
погашення процентів (відсотків) за
користування кредитом здійснюється
щомісячно.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№014/17-46/273-55 від 09.07.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_1, було
укладено договір іпотеки від 09.07.2007
року, за умовами якого ОСОБА_1 в іпотеку
банку було передано нерухоме майно, а
саме: кв. АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_1, на
підставі договору купівлі-продажу
квартири від 08 вересня 2006 року.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що ОСОБА_3 умови
кредитного договору щодо повернення
кредитних коштів належним чином не
виконано, у зв'язку із чим станом на
21.05.2013 року утворилася заборгованість в
розмірі 449 569,35 дол. США, що в еквіваленті
за офіційним курсом НБУ становить 3 593
407,82 грн., з яких: залишок заборгованості
за кредитом - 376 962,86 дол. США, що в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
становить 3 013 064,14 грн.; сума несплачених
відсотків - 38 894,71 дол. США, що в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
становить 310 885,42 грн.; пеня - 33 711,78 дол.
США, що в еквіваленті за офіційним
курсом НБУ становить 269 458,26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.01.2013 року банком на адресу ОСОБА_3 була
направлена вимога про дострокове
виконання грошових зобов'язань за
кредитним договором, а 16.01.2013 року
банком на адресу ОСОБА_1 була
направлена вимога про дострокове
виконання грошових зобов'язань за
договором іпотеки.

Однак, ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_1 зобов'язання
за кредитним договором та договором
іпотеки виконані не були.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому. За кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Із п. 6.2 договору іпотеки від 09.07.2007 року
вбачається, що банк набуває права
звернути стягнення на предмет іпотеки
та задовольнити всю суму зобов'язання
на момент звернення стягнення, у тому
числі суму заборгованості за кредитом
та відсотками, тарифними санкціями,
комісійною винагородою незалежно від
настання строку виконання боргового
зобов'язання, який зазначено у
кредитному договорі, у наступних
випадках: якщо у момент настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором вони не будуть виконані, а
саме: при повному або частковому
неповерненні у встановлений кредитним
договором строк суми кредиту, а бо при
несплаті або частковій несплаті у
встановлені кредитним договором
строки сум процентів, комісійної
винагороди, сум неустойки (пені,
штрафних санкцій).

Згідно п. п. 6.3, 6.4 договору іпотеки від
09.07.2007 року банк має право вимагати
дострокового виконання зобов'язання за
кредитним договором, забезпеченим цією
іпотекою, а якщо його вимога не буде
забезпечена - звернути стягнення на
предмет іпотеки: у разі порушення
іпотекодавцем та/або боржником
обов'язків, встановлених цим договором
або кредитним договором. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду.

Згідно ст. ст. 572, 575 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. ст. 590, 591 ЦК України
звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.Реалізація
предмета застави, на який звернене
стягнення, провадиться шляхом його
продажу з публічних торгів, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Порядок реалізації предмета застави з
публічних торгів встановлюється
законом. Початкова ціна предмета
застави для його продажу з публічних
торгів визначається в порядку,
встановленому договором або законом.
Якщо звернення стягнення здійснюється
за рішенням суду, суд у своєму рішенні
може визначити початкову ціну предмета
застави.

Із положень ст. ст. 11, 33, 37, 41 ЗУ «Про
іпотеку» вбачається, що майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки. У разі невиконання
або неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання. Реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження» з дотриманням вимог цього
Закону.

Згідно п. 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року
резолютивна частини рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39
Закону України «Про іпотеку», так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Так, відповідно до ст. 39 ЗУ «Про
іпотеку» У разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої
реалізації.

Враховуючи викладене, вимоги
законодавства та обставини справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що у ПАТ «РайффайзенБанк Аваль»
виникло право вимоги звернення
стягнення на предмет іпотеки та
задоволення позовних вимог з цих
підстав, оскільки відповідачем
належним чином не виконано умови
кредитного договору та договору
іпотеки, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка відповідно до норм
чинного законодавства підлягає
стягненню з боржника, а в даному
випадку за рахунок предмету іпотеки, а
саме: АДРЕСА_1, що на праві приватної
власності належить ОСОБА_1.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
відповідає обставинам справи та
доказам у справі, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 травня 2014 року у
справі за позовом ПАТ «РайффайзенБанк
Аваль» до ОСОБА_1, за участі третьої
особи: ОСОБА_3 про звернення стягнення
на заставне майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: