АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/7405/14-ц
інстанції - Горбунова Я.М.
Провадження № 22-ц/790/8064/14
Доповідач - Піддубний Р.М.
Категорія: «інші правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого судді:
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О.Ю., Малінської С.М.,

при секретарі:
Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Регіон -
Банк» на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 16 жовтня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Регіон - Банк», треті особи: приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
Московський відділ державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, -

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_3, яка діяла в
інтересах ОСОБА_1, звернулась до суду з
позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що 13 червня 2008 року між
ОСОБА_1 та публічним акціонерним
товариством «Регіон - Банк», (ПАТ
«Регіон - Банк») було укладено
кредитний договір № 06-2-05-59, відповідно
до умов якого останній отримав кредит у
розмірі 10 000 доларів США та зобов'язався
повернути вказану суму у строк до 31
травня 2011 року, а також сплачувати
проценти за користування кредитом та
інші, передбачені договором, платежі.
Того ж дня, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між сторонами було
укладено договір застави 06-2-05-59/з,
відповідно до умов якого ОСОБА_1
передав банку у заставу автомобіль «Ford
Mondeo», 2000 року випуску, № кузова НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1.

22 квітня 2014 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий
напис № 621, яким з метою задоволення
вимог ПАТ «Регіон - Банк» у розмірі 8 784,
91 доларів США, що за курсом НБУ
становить 98 631 грн. 42 коп. за кредитним
договором від 13 червня 2008
запропоновано звернути стягнення на
предмет застави - вищевказаний
автомобіль. Посилаючись на те, що
Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносини, не
було передбачено звернення стягнення
на предмет забезпечувального
обтяження на підставі виконавчого
напису нотаріуса, крім того, виконавчий
напис вчинено за відсутності доказів,
що підтверджують безспірність
заборгованості, з урахуванням
уточнених у серпні 2014 року позовних
вимог, представник позивача просила
визнати виконавчий напис № 621 від 22
квітня 2014 року таким, що не підлягає
виконанню..

Представник ПАТ «Регіон - Банк» проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 16 жовтня 2014 року позов
задоволено. Визнано виконавчий напис №
621 від 22 квітня 2014 року, вчинений
приватним нотаріусом Харківського
нотаріального округу ОСОБА_2 на
договорі застави № 06-2-05-59/з від 13 червня
2008 року таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Регіон - Банк», посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
заявленого ОСОБА_1 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що виконавчий напис вчинено
приватним нотаріусом незаконно,
оскільки статтею 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» в редакції,
чинній на час укладенні кредитного
договору, не було передбачено такого
позасудового способу, як звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Проте повністю погодитись з таким
висновком не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 13
червня 2008 року між ПАТ «Регіон - Банк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір № 06-2-05-59, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у
розмірі 10 000 доларів США та зобов'язався
повернути вказану суму у строк до 31
травня 2011 року. Того ж дня, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
вказаним кредитним договором, між
сторонами було укладено договір
застави 06-2-05-59/з, відповідно до якого
ОСОБА_1 передав банку у заставу
автомобіль «Ford Mondeo», 2000 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
закону.

Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ст. 1050 ЦК).

Нормами ст. ст. 610 - 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають передбачені
законом або договором наслідки.

Встановлено та не заперечується
сторонами, що ОСОБА_1 взятих на себе за
кредитним договором зобов'язань
належним чином не виконав.

22 квітня 2014 року приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_2 було вчинено виконавчий
напис № 621, яким в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
у сумі 8 784, 91 доларів США, що за курсом
НБУ становить 98 631 грн. 42 коп.,
запропоновано звернути стягнення на
переданий ОСОБА_1 банку у заставу

автомобіль «Ford Mondeo», 2000 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно із частиною першою статті 590 ЦК
України звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

За змістом статті 20 Закону України від 2
жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу»
звернення стягнення на заставлене
майно здійснюється за рішенням суду
або третейського суду, на підставі
напису нотаріуса, якщо інше не
передбачене законом або договором
застави. Реалізація заставленого
майна, на яке звернено стягнення,
провадиться державним виконавцем на
підставі виконавчого листа суду або
наказу господарського суду, або
виконавчого напису нотаріусів у
встановленому порядку, якщо інше не
передбачено цим Законом чи договором.

Частина третя статті 6 ЦК України
передбачає, що сторони в договорі
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд. Сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, а також у
разі, якщо обов'язковість для сторін
положень актів цивільного
законодавства випливає з їх змісту або
із суті відносин між сторонами.

Правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань, а
також правовий режим виникнення,
оприлюднення та реалізації інших прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна визначено Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
прикінцевими і перехідними
положеннями якого передбачено, що
законодавчі та інші нормативно-правові
акти, прийняті до набрання чинності цим
Законом, застосовуються в частині, що
не суперечить цьому Закону.

Оскільки Закон України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» є спеціальним
законом з питань правового режиму
регулювання обтяжень рухомого майна,
положення Закону України «Про заставу»
застосовуються лише в частині, що не
суперечать Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, звернення стягнення на
предмет забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Статтею 26 цього Закону визначено
позасудові способи звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
відповідно до якої обтяжувач має право
на власний розсуд обрати один із таких
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження: 1)
передача рухомого майна, що є предметом
забезпечувального обтяження, у
власність обтяжувача в рахунок
виконання забезпеченого обтяженням
зобов'язання в порядку, встановленому
цим Законом; 2) продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем або на публічних
торгах; 3) відступлення обтяжувачу
права задоволення забезпеченої
обтяженням вимоги у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є право грошової вимоги; 4) переказ
обтяжувачу відповідної грошової суми,
у тому числі в порядку договірного
списання, у разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є гроші
або цінні папери.

Таким чином, Законом України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» в редакції,
чинній на час укладення договору
кредиту, не було передбачено звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що протягом 2011-2013 років між
ПАТ «Регіон-Банк» та ОСОБА_1 було
укладено декілька договорів про
внесення змін до договору кредиту та
договору застави.

Так, 21 січня 2013 року між сторонами було
укладено договір про внесення змін № 7
до кредитного договору від 13 червня 2008
року, а 22 січня 2013 року - договір про
внесення змін № 3 до договору застави
від 13 червня 2008 року, якими вказані
договори викладені в новій редакції,
зокрема, змінено розмір кредиту, строк
його повернення та передбачено право
банку звернути стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки на час укладення вищевказаних
додаткових договорів, якими кредитний
договір та договір застави викладено в
новій редакції, і саме цими договорами
врегульовано спірні правовідносини
сторін, статтею 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» було передбачено
такий позасудовий спосіб звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, як
реалізація заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
передбачених законом підстав для
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню.

Щодо доводів позовної заяви про
порушення нотаріусом вимог закону щодо
безспірності заборгованості колегія
суддів виходить з наступного.

Порядок вчинення виконавчих написів
визначається положеннями ст. ст. 87, 88
Закону України «Про нотаріат»,
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства Юстиції України
від 22 лютого 2012 № 296/5, а також
постановою Кабінету Міністрів України
«Про затвердження переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» від 29 червня 1999 року.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло більше
трьох років.

Згідно з п.п. 1.2, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України перелік документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, установлюється
Кабінетом Міністрів України. Нотаріус
вчиняє виконавчі написи якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем. Безспірність
заборгованості підтверджують
документи, передбачені Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до п. 1 зазначеного Переліку
для одержання виконавчого напису про
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами
подаються, зокрема, оригінал
нотаріально посвідченої угоди і
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

У п. 1 вказаної Постанови зазначено, що
до таких документів відносяться
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно.

Безспірність документу, відповідно до
якого вчиняється виконавчий напис,
перевіряється наступним чином: боржник
повинен бути повідомлений не менш, ніж
за 30 днів до вчинення виконавчого
напису про порушення кредитних
зобов'язань та ліквідувати допущені
порушення чи оскаржити виставлену
вимогу у судовому порядку або
виставити заперечення кредитору. Якщо
жодна із цих дій не виконана,
заборгованість вважається безспірною.

З рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення
вбачається, що ОСОБА_1 отримав вимогу
ПАТ «Регіон-Банк» про погашення
заборгованості за кредитним договором
19 березня 2014 року.

При цьому жодних заперечень щодо
розміру нарахованої банком
заборгованості на адресу останнього
позивачем не висловлено.

Не містить доводів щодо неправильності
розміру цієї заборгованості і позовна
заява ОСОБА_1

Оскільки судовим розглядом
встановлено, що виконавчий напис
нотаріуса вчинено за наявності
документів, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
перед стягувачем відповідно до
положень ст. 88 Закону України «Про
нотаріат» та Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
колегія суддів дійшла висновку про
безпідставність вимог позивача про
визнання зазначеного виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

За таких обставин апеляційна скарга
ПАТ «Регіон - Банк» підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України зі
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Регіон - Банк»
підлягає стягненню судовий збір,
сплачений останнім за подачу
апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Регіон -
Банк» задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 16 жовтня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«Регіон - Банк» про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
«Регіон - Банк» судовий збір у розмірі
121 грн. 80 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді