Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2986/14-ц
Провадження №: 2/332/883/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 серпня 2014 р.
м.
Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в
складі: головуючого судді Ретинської
Ю.І., при секретарі Івановій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Укренергочормет», третя
особа відділення Виконавчої Дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Запоріжжі про відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у червні 2014 року
звернувся до суду із позовною заявою до
відповідача відділення Виконавчої
Дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі про
відшкодування моральної шкоди.

25.06.2014 року ухвалою суду за клопотанням
представника позивача було замінено
первісного відповідача належним
відповідачем - Закрите акціонерне
товариство «Укренергочермет».

09.07.2014 року ухвалою суду в якості
третьої особи у справі було залучено
відділення Виконавчої Дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив наступне. З ЗАТ
«Укренергочермет» перебував в
трудових відносинах з 2004 року по 2007 рік.

31 липня 2006 року при виконанні своїх
трудових обов'язків з ним стався
нещасний випадок, в результаті якого
він отримав різану рану нижньої
частини третини правого передпліччя.
Факт нещасного випадку
підтверджується відповідним актом про
нещасний випадок на виробництві № 1,
складений по формі Н-1 від 02.08.2006 року та
актом розслідування нещасного випадку
, складеним по формі Н-5 від 02.08.2006 року.

За результатами висновку первинного
обстеження Медико-соціальної
експертизи від 23.11.2006 року йому
встановлено 45% втрати працездатності
та присвоєно 3 групу інвалідності.

За результатами висновку повторного
обстеження МСЕК від 09.01.2008 року йому
встановлено 25% втрати працездатності
безстроково.

У зв'язку з трудовим каліцтвом він не
може вести повноцінний образ життя,
постійно відчуває страждання,
психологічний дискомфорт, порушена
душевна рівновага, виражена у почуттях
розпачу, тривоги, дратівливості. Він
став позбавлений можливості
повноцінно в виконувати свої сімейні
обов'язки, через стан здоров'я він не
може повноцінно працювати, а тим самим
не може матеріально забезпечувати свою
родину.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
повністю, просили суд задовольнити
вимоги, з підстав, які викладені в
заяві.

Представник відповідача позов не
визнала, пояснивши в судовому
засіданні, що нещасний випадок на
виробництві із ОСОБА_1 стався з його
вини, що підтверджується актом
розслідування нещасного випадку та
актом про нещасний випадок. Ще однією
причиною нещасного випадку був
недостатній контроль за виробництвом з
боку заступника начальника, але це не
основна причина і вона не була в
причинно-наслідковому зв'язку з
наслідками. Крім того, цивільний позов
не містить обґрунтування суми
моральної шкоди та відповідного
розрахунку.

Представник третьої особи просила
винести справедливе та законне
рішення.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з ЗАТ
«Укренергочермет», правонаступником
якого є ПАТ «Укренергочормет»
перебував в трудових відносинах з
10.12.2004 року по 16.11.2007 рік.

31 липня 2006 року при виконанні своїх
трудових обов'язків з ним стався
нещасний випадок, в результаті якого
він отримав різану рану нижньої
частини третини правого передпліччя.
Факт нещасного випадку
підтверджується відповідним актом про
нещасний випадок на виробництві № 1,
складений по формі Н-1 від 02.08.2006 року та
актом розслідування нещасного випадку
, складеним по формі Н-5 від 02.08.2006 року
Причиною нещасного випадку стало
використання ОСОБА_1 стропів різної
довжини, недостатній контроль за
виконанням робіт по переміщенню
вантажу з боку заступника начальника
ММУ ОСОБА_2, невиконання вимог
інструкції з ОП, порушення вимог
безпеки при експлуатації механізмів,
невикористання засобів захисту. Особи,
які допустили порушення вимог
законодавства про охорону праці:
ОСОБА_1 - слюсар по зборці металевих
конструкцій та ОСОБА_2 - заступник
начальника механо-монтажної дільниці
ЗАО (а.с.7-11).

За результатами висновку первинного
обстеження Медико-соціальної
експертизи від 23.11.2006 року ОСОБА_1
встановлено 45% втрати працездатності
та присвоєно 3 групу інвалідності (а.с.
12).

За результатами висновку повторного
обстеження МСЕК від 09.01.2008 року ОСОБА_1
встановлено 25% втрати працездатності
безстроково (а.с.14).

Згідно до ст. 43 Конституції України
кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю
України встановлено, що забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноваженого ним органу.

Власник або уповноважений ним орган
повинен впроваджувати сучасні засоби
техніки безпеки, які запобігають
виробничому травматизму, і
забезпечувати санітарно-гігієнічні
умови, що запобігають виникненню
професійних захворювань працівників.

Частиною другою ст. 4 Закону України
«Про охорону праці» передбачено, що
державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема, на принципах
пріоритету життя, здоров'я працівників,
повної відповідальності роботодавця
за створення належних, безпечних і
здорових умов праці, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпілі від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, в тому числі
відшкодування моральної шкоди як
одного із способів захисту особистих
немайнових прав громадян.

Тому, посилання представника позивача
на те, що основною причиною нещасного
випадку були виявлені порушення правил
безпеки з боку самого потерпілого, а
похідною причиною нещасного випадку
був недостатній контроль з боку
заступника начальника ММУ ОСОБА_2 і ця
причина не могла бути в
причинно-наслідковому зв'язку із
отриманою травмою і відповідно вина
підприємства відсутня, є
безпідставними, вони не ґрунтуються на
вище перелічених нормах законодавства,
адже безпосередньо контроль з боку
керівництва за дотриманням правил
безпеки на виробництві є не менш
важливим, аніж дотримання самим
працівником цих правил.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

В даному випадку, заперечення
представника позивача, що стосуються
відсутності певного розрахунку суми
моральної шкоди, також є
безпідставними, адже таке поняття, як
моральна шкода, є оціночним і жоден із
розрахунків чинним законодавством не
передбачений.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
охорону праці" відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Однак, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп.
"е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які потягли
втрату працездатності" у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам та членам їхніх
сімей.

Крім того, із Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до
положень Закону України від 23 лютого 2007
року № 717-V "Про внесення змін до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Так, відповідно до Аналізу судової
практики Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ у справах про
відшкодування шкоди, завданої у зв'язку
з ушкодженням здоров'я на виробництві
від 01.02.2012 року потерпілі мають право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку
втрату працездатності у зв'язку з
травмою на виробництві або професійним
захворюванням вперше встановлено з
01.04.2001 року по 31.12.2005 року, тобто під час
дії законодавчих актів, які надавали
потерпілим таке право.

Оскільки на час отримання ОСОБА_1
виробничої травми, а саме 31.07.2006 року
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачено
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
потерпілому та членам їх сімей
моральну шкоду, то таку шкоду позивачу,
законні права якого порушено, повинен
відшкодовувати роботодавець згідно з
правилами ст. 1167, 1168 ЦК України.

Безумовним суд вважає той факт, що
ушкодження здоров'я позивача,
спричиненого внаслідок трудового
каліцтва і яке потягнуло за собою
стійку втрату працездатності,
спричиняє йому моральні та фізичні
страждання, тягне за собою обмеження
його фізичної і соціальної активності
та інші негативні наслідки, про які
зазначав ОСОБА_1

За таких обставин, з урахуванням вимог
ст.23 ч.3 ЦК України, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, збалансованості
інтересів сторін, беручи до уваги
конкретні обставини справи, характер
отриманої травми і пов'язані з нею
фізичні і моральні страждання
позивача, ступінь втрати професійної
працездатності, те, що первинно
потерпілому було встановлено 45% втрати
працездатності, а вже майже через рік
його стан поліпшився, і було
безстроково встановлено 25% втрати
працездатності, пенсійний вік
позивача, з урахуванням незначних
вимушених змін у життєвих стосунках і
наслідків, що настали, обізнаність
позивача про ризики роботи та
невиконання самим позивачем вимог
інструкції з охорони праці,
незастосування засобів безпеки, що
також стало причиною виробничої
травми, суд вважає, що вимоги позивача
про відшкодування моральної шкоди
обґрунтовані, але підлягають
частковому задоволенню у розмірі 2500
грн.

Оскільки позивачі по даній категорії
справ звільняються від сплати судового
збору при подачі позову, то такий на
користь держави має бути стягнути з
відповідача у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути із Приватного акціонерного
товариства «Укренергочормет» на
користь ОСОБА_1 2500 грн. на відшкодування
заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Укренергочормет» на
користь держави судові витрати у сумі
243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Ю.І. Ретинська