Справа №591/6088/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - МіліціановНомер
провадження 22-ц/788/2102/14 Суддя-доповідач -
Собина Ольга. Іванівна. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О.

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс »

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 10 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання недійсним договору та
відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 10 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним, укладений між
ОСОБА_2 та ТОВ «Гранфінресурс», договір
№ 226914 від 24 лютого 2014 року та додатки.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_2 650 грн. сплачених за
договором №226914 від 24 лютого 2014 року.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю вимог.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь держави судовий збір в розмірі
243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Гранфінресурс», посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що відповідач не надає
фінансові послуги і не є фінансовою
установою, а лише адмініструє грошові
кошти учасників. Вид діяльності ТОВ
«Гранфінресурс» не підлягає
ліцензуванню, оскільки не відповідає
законодавчо встановленим критеріям та
ліцензійним умовам ні однієї з
існуючих фінансових послуг. Вказує, що
відповідач не залучає власні кошти для
надання позик або кредитів, а є
контролером коректного і
справедливого розподілу грошових
фондів для учасників програми, в яких
накопичені їх власні кошти. Товариство
не залучає грошові кошти ні від банків,
ні від інших установ та організацій,
тому послугу адміністрування не можна
віднести до такої фінансової послуги,
як надання фінансових кредитів за
рахунок залучених коштів, так як
фактично відповідач ні від кого не
залучає кошти на зворотній основі.
Чисті внески учасників, що надходять на
рахунки, де формуються грошові фонди,
завжди залишаються власністю учасника,
не переходячи у власність
адміністратора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що 24
лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«Гранфінресурс» було укладено договір
№ 226914 з додатками № 1 та № 2 до нього про
надання послуг з метою отримання
грошової позики в сумі 10 000 грн. на
власні потреби на умовах діяльності
програми «Альянс Україна» (а.с.6-8).

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору,
адміністратор, за згодою учасника,
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника певні юридичні дії,
спрямовані на отримання Учасником
грошової суми, зазначеної у Додатку № 1
до даного Договору, на умовах
діяльності Програми «Альянс Україна»,
що містить Додаток № 2, який є
невід'ємною частиною цього Договору, в
тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити Захід по розподілу грошового
фонду, надати Учаснику відповідну суму,
заявлену для отримання на умовах
діяльності Програми; надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини,
погоджені Сторонами, у порядку та в
строки, передбачені цим Договором та
Додатками до нього.

Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор надає заявлені для
отримання грошові суми, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Зі ст.4 договору вбачається, що його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін. Цей договір не є
поворотною фінансовою допомогою. Усі
додатки до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до договору,
його предметом є послуги з формування
реєстру учасників програми, метою яких
є придбання відповідної грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім
(п.4.1 ст.4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст.12
додатку №2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку №2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст.13 додатку №2).

На виконання умов договору ОСОБА_2
сплатила одноразовий комісійний
внесок в сумі 650 грн. (а.с.9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
предметом спірного договору є надання
позивачу фінансової послуги, ліцензію
на надання якої у встановленому
законом порядку відповідач не
отримував, що є підставою для визнання
договору та додатків до нього
недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 227 ЦК України визначено, що
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

У п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» зазначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Відповідно до пп.1 ч.1 ст.1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

З п.5 ч.1 ст.1 цього закону вбачається, що
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів. Пунктом 6
ч.1 ст.4 цього закону передбачено, що
послуги з надання коштів у позику, в
тому числі і на умовах фінансового
кредиту, відносяться до фінансових
послуг.

Відповідно до п.4 ч. ст.34 вказаного
закону діяльність з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб,
може здійснюватись лише фінансовими
установами після отримання
відповідної ліцензії.

За умовами договору адміністратор, за
згодою учасника, зобов'язався вчинити
від імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
учасником відповідної грошової суми,
на умовах діяльності програми «Альянс
Україна» (п.1.1 ст.1 договору).

За програмою «Альянс Україна»
виконання послуг відповідачем полягає
в тому, що учасник сплачує передбачені
договором кошти, а відповідач формує
об'єднання учасників, у даному випадку
за схемою 1, яких включає у реєстр № 217, в
якому накопичуються кошти цих
учасників за рахунок чистих внесків,
після чого учасником подається заява
на участь в заході по розподілу
грошового фонду, потім здійснюється
сам захід по розподілу грошового фонду
об'єднання учасників, за результатами
якого надається дозвіл, тобто право на
отримання грошових коштів, якщо їх
достатньо у цьому фонді. Право на
отримання коштів надається в такому
порядку: перевагу має той з учасників,
який надіслав заяву, яка містить
найбільшу кількість сплачених
загальних платежів.

Зі змісту умов спірного договору
вбачається, що відповідачем надаються
громадянам грошові суми у позику на
умовах відповідної програми «Альянс
Україна», за якою такі позики надаються
за рахунок внесків, які періодично
вносяться іншими громадянами -
учасниками цієї програми разом з
платою за послуги в порядку,
визначеному укладеним договором про
отримання грошової суми.

Така діяльність відповідача має всі
ознаки фінансової послуги, визначені
пунктом 5 частини першої статті 1 Закону
України „Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" (далі - Закону),
оскільки при її проведенні
здійснюються операції з фінансовими
активами (грошовими коштами) в
інтересах третіх осіб (фізичних осіб -
учасників), за рахунок цих осіб (позика
надається за рахунок чистих внесків,
сплачених учасниками) з метою
отримання прибутку (за надання послуг
встановлюється плата).

З огляду на наведене суд першої
інстанції вірно вважав таку послугу
фінансовою і такою, що підлягає
ліцензуванню. Оскільки відповідач у
встановленому законом порядку не
отримав ліцензію на здійснення такої
послуги, суд правильно визнав спірний
договір з додатками до нього
недійсними та повернув позивачу
сплачені за цим договором кошти.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваної частини рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1
ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 10 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -