Ухвала

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгорода»,
Ужгородської міської ради про визнання
права власності на індивідуальний
жилий будинок з надвірними спорудами,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 07 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до комунального
підприємства «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгорода»,
Ужгородської міської ради про визнання
права власності на індивідуальний
жилий будинок з надвірними спорудами.

Позовні вимоги мотивувала тим, що у 1991
році отримала в безстрокове
користування, під будівництво жилого
будинку, земельну ділянку по вулиці
Університетській (теперішня Північна),
22 у місті Ужгороді. Погодивши всю
необхідну документацію, отримавши
дозволи на будівництво, почала
зведення на цій ділянці власного
будинку, будівництво якого на
теперішній час завершено, будинок
введено в експлуатацію.

Бажаючи зареєструвати своє право
власності на вказаний будинок,
довідалася, що комунальним
підприємством «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгорода» (далі - КП
«БТІ м. Ужгорода») видало технічний
паспорт на спірний будинок на ім'я
іншої особи.

Посилаючись на те, що такими діями
відповідача були порушені її права
власника, ОСОБА_1 просила позов
задовольнити в повному обсязі та
визнати за нею право власності на жилий
будинок АДРЕСА_1

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 24
грудня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
індивідуальний жилий будинок
загальною площею 675,5 кв. м, жилою площею
102,5 кв. м з надвірними будівлями й
спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 07 серпня
2014 року, зазначене рішення
міськрайонного суду скасовано й в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення апеляційного суду скасувати й
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, що було помилково скасовано,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає,
що цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Судом установлено, що 05 червня 1991 року
між виконавчим комітетом Ужгородської
міської ради та позивачем було
укладено договір про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки площею 510 кв. м по вулиці
Північній, 22 у місті Ужгороді під
будівництво індивідуального жилого
будинку.

На підставі погодженої управлінням
архітектури та містобудування м.
Ужгорода проектної документації
ОСОБА_1 06 червня 1991 року надано дозвіл
на будівництво індивідуального
двоповерхового жилого будинку за
вказаною адресою.

Порядок та умови набуття права
власності на новостворене майно та
об'єкти незавершеного будівництва
врегульовані положеннями ст. 331 ЦК
України, відповідно до ч. 2 якої право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Зазначена стаття ЦК України не
передбачає можливості виникнення
права власності на новостворене
нерухоме майно за рішенням суду.

Такий правовий висновок висловлено
Верховним Судом України у постанові №
6-131цс14 від 05 лютого 2014 року, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

За змістом ч. 1 ст. 182, ч. 2 ст. 331 ЦК України
та ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав» право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно, після
завершення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, та державної реєстрації
права власності.

Таким чином до прийняття об'єкта
новоствореного нерухомого майна до
експлуатації та його державної
реєстрації право власності на цей
об'єкт не виникає.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Тобто, за вказаною нормою права, вимога
про визнання права власності може бути
пред'явлена лише власником спірного
майна.

Отже, скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного по суті висновку про
відмову в задоволенні позову, оскільки
при визнанні права власності за
позивачем на спірний будинок
порушуються права ОСОБА_2, яка
успадкувала вказаний будинок після
смерті свого батька ОСОБА_3, померлого у
2012 році, який у свою чергу успадкував
цей будинок після смерті своєї матері у
2005 році.

Зазначені висновки апеляційного суду
відповідають обставинам справи й
узгоджуються з нормами матеріального
права.

При цьому апеляційним судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно, повно й об'єктивно
з'ясовані обставини справи та надана їм
належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги також не
дають підстав для висновку, що
апеляційним судом при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як
підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення не має,
оскільки висновки апеляційного суду
про безпідставність та недоведеність
вимог ОСОБА_1 зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 07 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:

В.П. Гончар

С.О.
Карпенко

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко