АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5832/14
Справа 643/5073/14-ц
Головуючий 1 інстанції Горбунова Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Бездітко В.М.,
Хорошевського О.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Московського районного
суду м. Харкова від 16 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Московського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції,
Управління державної казначейської
служби України в Московському районі м.
Харкова про стягнення шкоди, завданої
внаслідок невиконання рішення суду,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, в якому просив визнати
неправомірною бездіяльність
начальника Московського відділу ДВС
Харківського міського управління
юстиції Головного управління юстиції у
Харківській області по розгляду його
скарги від 18.07.2013 року на бездіяльність
головного державного виконавця
Баранової В.В. по виконанню виконавчого
листа про стягнення з ОСОБА_4 на його
користь 55384,05 грн. Просив стягнути на
його користь з Управління Державної
казначейської служби України у
Московському районі м. Харкова борг у
вищезазначеній сумі як відшкодування
шкоди, заподіяної йому державною
виконавчою службою внаслідок
невиконання рішення суду та з
Московського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції моральну
шкоду у розмірі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримав.

Представник Московського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції проти позову заперечувала.

Представник Управління Державної
казначейської служби України у
Московському районі м. Харкова в судове
засідання не з'явився.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 16 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі. Посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
рішення суду про стягнення на його
користь коштів до цього часу не
виконано через бездіяльність
державного виконавця та начальника
виконавчої служби, в зв'язку з чим є всі
підстави для задоволення позову.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
доказів порушення державним
виконавцем вимог законодавства по
виконанню рішення суду.

Судова колегія апеляційного суду
вважає вірним вказаний висновок суду.

Встановлено, що 16.11.2011 року державним
виконавцем Московського ВДВС
Харківського МУЮ було відкрито
виконавче провадження за рішенням
Московського районного суду м. Харкова
про стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 боргу в розмірі 55384,05 грн. ( а.с. 4 ).

Після відкриття провадження державним
виконавцем провадилися виконавчі дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження» - направлялися
запити у відповідні органи, складалися
акти, таке інше ( а.с. 28 - 40 ).

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 18.12.2012 року за поданням
державного виконавця оголошено розшук
боржника ОСОБА_4 ( а.с. 5 ).

26.12.2012 року державним виконавцем
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження до розшуку
боржника ( а.с. 6 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України
«Про виконавче провадження» збитки,
завдані державним виконавцем фізичним
чи юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Як роз'яснено у п. 28 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», при розгляді позовів
фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень
статті 56 Конституції України, статті 11
Закону України «Про державну виконавчу
службу», частини другої статті 87 Закону
України «Про виконавче провадження», а
також з положень статей 1173, 1174 ЦК і
враховувати, що в таких справах
відповідачами є держава в особі
відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби.

Ухвала суду про розшук боржника
направлена на адресу Московського РВ
ХМУ ГУМВСУ в Харківській області 15.01.2013
року ( а.с. 22, 23 ).

25.07.2013 року начальником ДВС позивачу
направлена відповідь на його звернення
від 18.07.2013 року.

Постановою начальника Московського
відділу ДВС Харківського МУЮ від 07.07.2014
року про перевірку виконавчого
провадження встановлений факт
ненадходження на виконання до
Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області ухвали
Московського районного суду м. Харкова
від 18.12.2012 року про розшук боржника та
зобов'язано державного виконавця
повторно надіслати запит до РВ
стосовно виконання ухвали суду.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження
протиправності дій державного
виконавця при проведенні виконавчого
провадження про стягнення коштів
позивачем не надано, як не надано і
доказів бездіяльності начальника ДВС
по розгляду скарги заявника від 18.07.2013
року.

Також в матеріалах справи відсутні
докази завдання державним виконавцем
матеріальної шкоди саме позивачу,
оскільки заявлена ним у позові сума
55384,05 грн. за своєю правовою природою не
є шкодою, заподіяною державним
виконавцем при здійсненні виконавчого
провадження, а є сумою боргу, що
стягнута відповідно до іншого рішення
суду. Стягнення цієї суми з державного
бюджету фактично означає заміну
сторони виконавчого провадження та
покладення на державний бюджет
відповідальності за борговими
зобов'язаннями ОСОБА_4

Крім того, сам факт тривалого
невиконання рішення суду, на який
посилається в своєму позові ОСОБА_3, не
може бути підставою для безспірного
стягнення на користь останнього
збитків у вигляді нестягнутої суми з
боржника у виконавчому провадженні.

Суд розглянув справу в межах заявлених
вимог. Доводи апеляційної скарги
висновків не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суду відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.
312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 16 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді