Справа № 367/3682/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/5150/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 19 липня 2013
року у справі позовом прокурора міста
Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа -
комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року прокурор звернувся до
суду з позовом та просив визнати
недійсним рішення ради від 25.12.2008 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнати
недійсним Державний акт серії ЯЖ № 922237
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:040:0105 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 із відміткою про перехід права
власності на земельну ділянку ОСОБА_1
та скасувати його державну реєстрацію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі рішення Коцюбинської
селищної ради від 25.12.2008 року ОСОБА_2
було видано державний акт № ЯЖ № 922237 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:040:0105 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1. На підставі договору
купівлі-продажу зазначена земельна
ділянка була відчужена ОСОБА_1, а на
державному акті на право власності на
ім'я ОСОБА_2 зроблено відмітку про
перехід права власності на спірну
земельну ділянку до ОСОБА_1 Прийняття
такого рішення ради та видання
державного акту суперечать чинному
законодавству, а саме зазначена
земельна ділянка знаходиться за межами
смт. Коцюбинське, що підтверджується
висновком судово-землевпорядної
експертизи, та перебуває у постійному
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство». Крім того,
було змінено цільове призначення
спірної земельної ділянки, державна
експертиза проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
не проводилася. Вказує, що відведення
спірної земельної ділянки відповідачу
під будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
с.м.т. Коцюбинське не передбачено, а
отже, оскаржуване рішення Коцюбинською
селищною радою прийнято також у
порушення вимог ст. 39 Земельного
кодексу України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону
України «Про планування і забудову
територій».

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 19 липня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08 №
2066/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 акт
серії ЯЖ № 922237 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га із
кадастровим номером :01:040:0105 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 та
скасувати його державну реєстрацію.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового, про відмову у
задоволенні позову в частині визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, що
виданий на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_1 В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції не врахував, що самі по собі
допущені органами публічної влади
порушення не можуть бути безумовною
підставою для визнання недійсними
розпоряджень про передачу земельних
ділянок та повернення спірного майна
державі в порушення права власності
набувачів, якщо вони не допущені
внаслідок винної, протиправної
поведінки осіб (а саме добропорядних
набувачів), яким земельні ділянки були
передані у власність.)

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2066/25-5 було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_2 та передачу йому безкоштовно у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2
видано Державний акт серії ЯЖ № 922237 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га із кадастровим номером
:01:040:0105 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1

В подальшому ОСОБА_2 відчужив зазначену
земельну ділянку відповідачу ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
10.10.2009 р. (а.с. 10-11), про що було здійснено
напис на державному акті на право
власності на земельну ділянку (а.с. 14).

Згідно Указу Президії Верховної Ради
УРСР від 11.02.1941 року смт. Берковець
перейменоване в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі.
Будь-які графічні додатки до
зазначеного Указу, що підтверджують
межі смт. Коцюбинське, не збереглися.

З постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.12.2011 року, яка залишена в силі Ухвалою
Вищого адміністративного суду міста
Києва від 09 жовтня 2012 року, вбачається,
що рішення відносно
адміністративно-територіального
устрою смт. Коцюбинське не видавались,
землевпорядна документація щодо
встановлення меж не збереглась,
проекти рішень про встановлення меж
міста Києва та меж селища Коцюбинське
не затверджувалися.

При прийнятті рішення щодо відведення
земельної ділянки Коцюбинська селищна
рада керувалася матеріалами
техніко-економічного обґрунтування та
перспективним планом розвитку селища
Коцюбинське, затверджених рішенням
"Про перспективний план розвитку
селища Коцюбинське" від 25 вересня 2008
року.

Рішенням Коцюбинської селищної ради
від 15.09.2010 року № 153 затверджено
Генеральний план селища Коцюбинське
Київської області, відповідно до якого
загальна площа становить 4065 га.

З листа землевпорядної організації ПП
"Геополісся" від 08.04.2013 року вбачається,
що земельна ділянка, надана у
власність громадян, зокрема, ОСОБА_2,
знаходяться в межах смт. Коцюбинське.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
перспективний план розвитку села не є
містобудівною документацією, та не
може бути підставою для прийняття
рішення щодо відведення земельної
ділянки. Спірна земельна ділянка
знаходиться за межами смт. Коцюбинське,
а тому селищна рада не мала повноважень
щодо її передачі у приватну власність.
Враховуючи, що рішення ради не
відповідає вимогам закону, державний
акт, виданий на підставі такого
рішення, має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що
межа району, села, селища, міста, району
у місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» ч. 1 ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 21 Закону України від
16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи
містобудування» визначення територій
і вибір земель для містобудівних
потреб здійснюється відповідно до
затвердженої містобудівної
документації місцевих правил забудови
з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України від 20
квітня 2000 року № 1699-III «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
у тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X
«Перехідні положення» ЗК України до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України
передбачено, що у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Установивши факт відсутності на час
прийняття селищною радою рішення про
надання ОСОБА_2 земельної ділянки
будь-якої містобудівної чи іншої,
передбаченої законом документації, яка
б встановлювала межі смт. Коцюбинське
Київської області, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про перевищення селищною
радою повноважень щодо розпорядження
землями, які знаходяться за межами
населеного пункту, та недійсність
такого рішення селищної ради.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції в
частині визнання недійсним державного
акту з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК
України (у редакції від 16 вересня 2008
року, яка була чинною на момент
прийняття селищною радою рішення)
право власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку виникло з моменту отримання
ним державного акта та його державної
реєстрації.

Висновок про те, що держаний акт на
право власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування, тому вирішення питання
про правомірність видачі державного
акта безпосередньо залежить від
законності рішення органу, на підставі
якого такий акт видано, міститься й у
постановах Верховного Суду України від
18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та
від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (у
редакції від 5 березня 2009 року, яка була
чинною на час укладення договору
купівлі-продажу) підставою для
державної реєстрації права власності
на земельну ділянку є саме нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
нерухомого майна, а не державний акт.

Вчинення в такому разі на державному
акті (визнаного судом недійсним)
відмітки про відчуження земельної
ділянки на підставі договору
купівлі-продажу не змінює суті такого
державного акта, як недійсного.

Зазначений правовий висновок
міститься у постанові Верховного Суду
України від 25 червня 2014 року (цивільна
справа № 6-67цс14).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, позовна вимога прокурора
про визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку
та скасування його державної
реєстрації є обґрунтованою.

Приймаючи до уваги наведене, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги є не обґрунтованими та
задоволенню не підлягають, а рішення
суду постановлене з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 19 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.