Провадження № 2/554/2877/2014
РІШЕННЯ

ІменемУкраїни

06.08.2014 року Октябрськийрайонний суд
м.Полтави в складі :

головуючого - судді Тімошенко Н.В.,

при секретарі - Малич Я.А.,

за участю представників - адвокатів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
скоєння злочину,

встановив:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
скоєння злочину посилаючись на те, що
08.11.2006 року близько 17 годин 30 хвилин в
результаті ДТП по вині відповідача
ОСОБА_5 по автодорозі Київ-Харків у
напрямку м.Полтавазагинув їх єдиний
син ОСОБА_6 02.10.2012 року Апеляційний суд
Полтавської області постановив Ухвалу
про задоволення апеляційної скарги
прокуратури Полтавської області із
внесеними змінами та апеляційної
скарги підсудного ОСОБА_5 та скасував
вирок Ленінського районного суду
м.Полтави від 05.07.2012 року, звільнивши
ОСОБА_5. з-під варти в залі суду і закрив
кримінальну справу відносно ОСОБА_5 на
підставі п. „е" ст. 1, ст. 6 Закону України
„Про амністію" від 19.04.2007 року.
Скасовуючи вирок суду першої
інстанції, апеляційний суд Полтавської
області закрив провадження у справі, а
тому питання про відшкодування шкоди,
завданої нам ОСОБА_5 судом вирішено не
було. У зв»язку з цим позивачі
звернулися з вказаним позовом до суду.

В обґрунтування позову посилалися на
наступні обставини.

08 листопада 2006 року близько 17-30 годин
автомобіль ВАЗ -21061 дн НОМЕР_1 під
керуванням відповідача ОСОБА_5, який
перебуваючи в стані алкогольного
сп»янінняпроїзджаючи383 км автодороги з
перевищенням максимально дозволеної
для даної ділянки дороги швидкості,
виконуючи маневр обгону транспортного
засобу виїхав на смугу зустрічного
руху, та скоїв зіткнення з автомобілем
ГАЗ -3110 дн НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_7, який рухався у зустрічному
напрямку.

У результаті зіткнення двох
автомобілів відбулася дорожньо -
транспортна пригода (ДТП), під час якої
пасажир автомобілю ВАЗ -21061 дн НОМЕР_1
ОСОБА_6 1982 року народження, згідно
висновку судово-медичної експертизи
№1168-а від 08.12.2006 року отримав тяжкі
тілесні ушкодження, які є небезпечними
для життя в момент спричинення, і
потягли за собою його смерть.

Як, зазначають позивачі в позові,
ОСОБА_6 є єдиним сином позивачів, якого
вони втратили в результаті вказаного
ДТП. По даному факту органами
досудового розслідування було
порушено кримінальну справу №06280131
відносно ОСОБА_5 за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і в
повному обсязі проведено досудове
розслідування та передано справу для
її судового розслідування.

Крім того, під час проведення
досудового слідства позивачів ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 як батьків померлого ОСОБА_6
було визнано потерпілими.

05.07.2012 року Ленінський районний суд м.
Полтави визнав винним ОСОБА_5 у скоєнні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України і засудив ОСОБА_5 до 3 років 6
місяців позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3
роки, задовольнив заявлений нами під
час досудового розслідування
цивільний позов, і стягнув з ОСОБА_5 на
корись ОСОБА_3, ОСОБА_4 відшкодування
завданої матеріальної шкоди в розмірі
24 400 грн. та витрат на оплату юридичної
допомоги в розмірі. 5000 грн.,
відшкодування завданої моральної
шкоди в розмірі 200000 грн.

02.10.2012 року Апеляційний суд Полтавської
області постановив Ухвалу про
задоволення апеляційної скарги
прокуратури Полтавської області із
внесеними змінами та апеляційної
скарги підсудного ОСОБА_5 та скасував
вирок Ленінського районного суду
м.Полтави від 05.07.2012 року, звільнивши
ОСОБА_5. з-під варти в залі суду і закрив
кримінальну справу відносно ОСОБА_5 на
підставі п. „е" ст. 1, ст. 6 Закону України
„Про амністію" від 19.04.2007 року.
Скасовуючи вирок суду першої
інстанції, апеляційний суд Полтавської
області закрив провадження у справі, а
тому питання про відшкодування шкоди,
завданої нам ОСОБА_5 судом вирішено не
було.

16.07.2013 року Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ залишив Ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 02.10.2012 року без змін, а нашу
касаційну скаргу на вказане рішення
без задоволення, та одночасно
роз»яснив нам про те, що позивачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають право звернутися
до суду в порядку цивільного
судочинства із позовом про
відшкодування шкоди.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_5
добровільно не вчинив дій по
відшкодуванню шкоди позивачам ОСОБА_3
та ОСОБА_4, та будь-яких інших дій по
врегулюванню спору між сторонами,
позивачі вимушені звернутися із
позовом до суду та прохали стягнути з
ОСОБА_5 на їх користь суму в розмірі 34230,
68грн. в рахунок відшкодування завданої
нам матеріальної шкоди, суму в розмірі
300000 грн. в рахунок відшкодування
завданої нам моральної шкоди, та суму
витрат на оплату юридичних послуг в
розмірі 10000 грн.

23 липня 2014 року позивачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 збільшили позовні вимоги,
подавши відповідну заяву згідно якої
вони прохають стягнути з відповідача
ОСОБА_5 в рахунок відшкодування
моральної шкоди в розмірі 494632,00 грн. на
користь ОСОБА_3, 295948,00 грн. на користь
ОСОБА_4, в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди суму в розмірі
34230,68грн., та 10000 грн. витрат на оплату
юридичної допомоги.

У судове засідання відповідач ОСОБА_5
не з»явився, подавши заяву про розгляд
справи у його відсутність за участю
його представника - адвоката ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України
суд вважає можливим слухання справи у
відсутності відповідача.

У судовому засіданні позивачі позовні
вимоги підтримали, посилаючись на
обставини, викладені у позові та
встановлені висновком
судово-психологічної експертизи №1261
від 30.04.2014 року.

Представник відповідача - адвоката
ОСОБА_2 позов визнав частково,
обгрунтовуючи свої заперечення тим, що
відповідач ОСОБА_5 має на утриманні
двох малолітніх дітей та єдиний дохід у
вигляді заробітної плати, а тому не
може відшкодувати розмір моральної
шкоди в тому обсязі, який прохають
позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позовні
вимоги щодо розміру матеріальної
шкоди, які є документально
підтвердженими адвокат ОСОБА_2 визнав.

Заслухавши представника позивачів -
адвоката ОСОБА_1, яка підтримала позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та просила його
задовольнити, позивачів ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 які позов підтримали і просили
його задовольнити, пояснення
представника відповідача ОСОБА_5 -
адвоката ОСОБА_2, який позов визнав
частково, вивчивши матеріали справи,
суд знаходить, що позовні вимоги ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є такими, що підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено слідуюче.

05 липня 2012 року Ленінський районний суд
м. Полтави визнав винним ОСОБА_5 у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України і засудив ОСОБА_5 до 3 років
6 місяців позбавлення волі з
позбавленням права керувати
транспортними засобами строком на 3
роки, задовольнив заявлений позивачами
під час досудового розслідування
цивільний позов, і стягнув з ОСОБА_5 на
корись ОСОБА_3, ОСОБА_4 відшкодування
завданої матеріальної шкоди в розмірі
24 400 грн. та витрат на оплату юридичної
допомоги в розмірі. 5000 грн.,
відшкодування завданої моральної
шкоди в розмірі 200000 грн.

02 жовтня 2012 року Апеляційний суд
Полтавської області постановив Ухвалу
про задоволення апеляційної скарги
прокуратури Полтавської області із
внесеними змінами та апеляційної
скарги підсудного ОСОБА_5 та скасував
вирок Ленінського районного суду
м.Полтави від 05.07.2012 року, звільнивши
ОСОБА_5. з-під варти в залі суду і закрив
кримінальну справу відносно ОСОБА_5 на
підставі п. „е" ст. 1, ст. 6 Закону України
„Про амністію" від 19.04.2007 року.
Скасовуючи вирок суду першої
інстанції, апеляційний суд Полтавської
області закрив провадження у справі, а
тому питання про відшкодування шкоди,
завданої нам ОСОБА_5 судом вирішено не
було.

16.07.2013 року Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ залишив Ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 02.10.2012 року без змін, а касаційну
скаргу позивачів на вказане рішення
без задоволення, та одночасно роз'яснив
їм про те, що вони мають право
звернутися до суду в порядку
цивільного судочинства із позовом про
відшкодування шкоди.

Так, вказаними рішеннями суду
встановлені наступні обставини справи,
а саме, що 08 листопада 2006 року близько 17
годин 30 хвилин по автодорозі
Київ-Харків у напрямку м. Полтава
рухався автомобіль ВАЗ -21061 дн НОМЕР_1
під керуванням водія ОСОБА_5, який
перебуваючи в стані алкогольного
сп»яніння проїзджаючи 383 км автодороги
з перевищенням максимально дозволеної
для даної ділянки дороги швидкості,
виконуючи маневр обгону транспортного
засобу виїхав на смугу зустрічного
руху, та скоїв зіткнення з автомобілем
ГАЗ -3110 дн НОМЕР_2 під керуванням водія
ОСОБА_7, який рухався у зустрічному
напрямку.

У результаті зіткнення двох
автомобілів відбулася дорожньо -
транспортна пригода (ДТП), під час якої
пасажир автомобілю ВАЗ -21061 дн НОМЕР_1
ОСОБА_6 1982 року народження, згідно
висновку судово-медичної експертизи
№1168-а від 08.12.2006 року отримав тяжкі
тілесні ушкодження, які є небезпечними
для життя в момент спричинення, і
потягли за собою його смерть. Так,
ОСОБА_6 був єдиним сином позивачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в установленому
кримінально-процесуальним законом
були визнані потерпілими по справі.

Згідно частини 4 ст. 61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, факт та обставини ДТП, вина
у вчинені цього злочину ОСОБА_5,
спричинення смерті ОСОБА_6
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_5, завдання потерпілим та
позивачам по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
матеріальної і моральної шкоди суд
вважає доведеним.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України №4 від 31.03.1995
року з подальшими змінами «Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
обов»язковому з»ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність причинного
зв»язку між шкодою і протиправними
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
внаслідок винних дій ОСОБА_5 заподіяна
моральні страждання у в з»язку із
загибеллю внаслідок ДТП їх єдиного
сина ОСОБА_6, 1982 року народження. Згідно
висновку судово-медичної експертизи
№1168-а від 08.12.2006 року ОСОБА_6 отримав
тяжкі тілесні ушкодження, які є
небезпечними для життя в момент
спричинення, і потягли за собою його
смерть.

За таких обставин суд приходить до
висновку про те, що внаслідок злочину,
скоєного ОСОБА_5, позивачам заподіяно
моральної шкоди, оскільки це призвело
до зміни способу життя і спілкування з
оточуючими, інші втрати психологічного
характеру, зокрема у фізичних
стражданнях у зв»зку з погіршенням
стану здоров»я позивачів та моральних
стражданнях, яких вони зазнали
внаслідок смерті їх єдиного сина
ОСОБА_6 1982 року народження.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 щодо заявленого розміру
моральної шкоди суд враховує також
висновки судово-психологічної
експертизи експерта Єгоровой Т.М.
Полтавського відділення Харківського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ім. Бокаріуса №1261 від 30.04.2014
року. Відповідно до вказаних висновків,
експертом встановлено наступне:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають негативні зміни
в емоційному стані, індивідуально-
психологічних проявах, які
перешкоджають їх активному
соціальному функціонуванню як
особистостям, і виникли внаслідок
впливу смерті їх сина ОСОБА_6, який
загинув в ДТП, яке відбулося 08.11.2006 року;

Суттєве погіршення психологічного
стану ОСОБА_3 безпосередньо пов»язане
зі смертю її сина ОСОБА_6., який загинув
внаслідок ДТП, яке відбулося 08.11.2006
року;

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спричинені суттєві
моральні страждання у зв»язку зі
смертю їх сина ОСОБА_6, якийц загинув
внаслідок ДТП, яке відбулося 08.11.2014
року, яка є предметом розгляду справи.
Виявлені в ОСОБА_4 та ОСОБА_3 комплекс
негативних психічних розладів
(моральні страждання) є психологічною
для правового вирішення про
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Орієнтовний розмір компенсації
спричинених моральних страждань
становить: ОСОБА_3 складає648
мінімальних заробітних плат, що
еквівалентно на час складання висновку
789264,00 грн., а ОСОБА_4 - 466 мінімальних
заробітних плат, що еквівалентно 591948,00
грн.

Приписами статі 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, якщо шкоди завдано
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю фізичної особи внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки.

Тому з урахуванням обставин справи,
суті позовних вимог, негативних
наслідків, що настали в результаті дій
відповідача, суд вважає, що розмір
моральної шкоди заявлений позивачами
ОСОБА_3 в сумі 494632,00 грн. та ОСОБА_4 в сумі
295948,00 грн. є розумним та обґрунтованим.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними діями,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

У зв»язку з втратою позивачами єдиного
сина ОСОБА_6, вони вимушені були
здійснити витрати, пов»язані з
організацією поховання їх сина.
Матеріалами справи документально
підтверджуються витрати на суму 34230,
68грн. Крім того, на протязі тривалого
часу позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вимушені були звертатися до фахівця в
галузі права - адвоката ОСОБА_1 за
правовою допомогою. Як пояснили
позивачі, адвокат здійснювала
представництво їх інтересів під час
досудового розслідування кримінальної
справи, у зв»язку з чим вона
знайомилася з матеріалами
кримінальної справи, готувала
клопотання про зміну підсудності,
готувала цивільний позов про
відшкодування завданої шкоди, надавала
правову оцінку доказам, зібраним під
час досудового розслідування,
представляла їх інтереси в судах усіх
рівнів, готувала заперечення на
апеляційні скарги, касаційну скаргу,
скарги до прокуратур усіх рівнів,
виконувала інші дії, пов»язанні з
виконанням договору про надання
юридичних послуг. За надання юридичної
допомоги позивачі сплатили адвокату
ОСОБА_1 10000 грн., що документально
підтверджено. Вказані витрати
відносяться до матеріальної шкоди.

Вказані суми матеріальної шкоди з
врахуванням приписів цивільного
законодавства підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_5, про що не
заперечував в судовому засіданні і
представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягають стягненню судові витрати по
справі, оскільки згідно п.6 ст.5 Закону
України «Про судовий збір» при
пред»явлені позову позивачі були
звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 61, 83, 85, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 34230, 68грн. в рахунок
відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 10000 грн. витрат на надання
правової допомоги в рахунок
відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
494632,00 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
295948,00 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави
3654,00 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Октябрський районний суд м.
Полтави протягом 10 днів з моменту його
проголошення.

СуддяН. В. Тімошенко