Справа № 146/1472/14-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" вересня 2014 р.
Томашпільський районний суд
в складі:          головуючого –
судді          П
розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Томашпіль
подання державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Томашпільського районного управління
юстиції Вінницької області ОСОБА_1 про
обмеження боржника у праві виїзду за
18 вересня 2014 року державний
виконавець відділу ДВС
Томашпільського районного управління
юстиції Вінницької області ОСОБА_1
звернувся до суду з цим поданням та
попросив винести ухвалу про тимчасове
обмеження виїзду за кордон боржника
Подання державний виконавець
обґрунтував наступним.
На виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Томашпільського РУЮ знаходиться
виконавчий лист № 2-3830, виданий 01.02.2006
року Замостянським районним судом
Вінницької області про зміну стягнення
розміру аліментів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої
дитини у розмірі 1/6 частини всіх видів
заробітку, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку щомісячно до
досягнення повноліття дитини.
15.02.2013 року відповідно до
ст.. 25 Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження,
копії постанови направлено сторонам
виконавчого провадження.
Станом на 01.09.2014 року
заборгованість по сплаті аліментів
Як на правову підставу своїх
вимог державний виконавець
посилається на положення ст.. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в»їзду в Україну громадян України»,
п.8 ст. 19 Закону України «Про державну
прикордонну службу України», з метою
ухилення боржника від виконання вимоги
шляхом виїзду за кордон, державний
виконавець просить винести ухвалу про
тимчасове обмеження виїзду за кордон
боржника до повного виконання останнім
виконавчого листа про стягнення
Державний виконавець в
судове засідання не з'явився, хоча
згідно ч.2 ст. 377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання за участю
державного виконавця.
Заінтересовані особи в судове
засідання не з'явились, оскільки не
повідомлялись про час та місце
розгляду справи у відповідності до
вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, що не є
перешкодою для розгляду даної заяви.
Розглянувши подання,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень неупереджено, своєчасно, повно
вчиняти виконавчі дії.
За нормою п.18 ч. 3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника-юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Відповідно до п. 8 ст. 19 Закону України
«Про державну прикордонну службу
України» на Державну прикордонну
службу України відповідно до
визначених законом завдань
покладається запобігання та
недопущення в'їзду в Україну або виїзду
з України осіб, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника-фізичної
особи або керівника боржника-юридичної
особи у праві виїзду за межі України
при виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання державного
виконавця без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Згідно ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом. Громадянин України не може
бути позбавлений права в будь-який час
повернутися в Україну.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 6 Закону "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України",
громадянинові України, який має
паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9
ч.1 цієї статті, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон або у
вказаних випадках паспорт може бути
тимчасово затримано чи вилучено. Таким
чином, за наявності підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, до
громадянина в залежності від наявності
чи відсутності паспорта для виїзду за
кордон застосовується: відмова у
видачі паспорта; відмова у виїзді за
кордон; тимчасове затримання чи
вилучення паспорта для виїзду за
кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, а громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон.
Зазначеною статтею не передбачено
здійснення таких дій як встановлення
тимчасового обмеження судом права
виїзду громадянина за межі України.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6
зазначеного Закону громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадку, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) - до
виконання зобов'язань.

З аналізу цих правових норм вбачається,
що особі, яка має паспорт для виїзду
за межі України, та має такий намір,
може бути відмовлено у виїзді за кордон
у випадку ухиленні від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням - до виконання
зобов'язань.

Таким чином, при зверненні до суду з
вказаним поданням, органи державної
виконавчої служби повинні послатися на
обставини та підтвердити їх
відповідними доказами про те, що
боржник має паспорт для виїзду за
кордон, ухиляється від виконання
зобов'язань та його дії свідчать про
намір виїхати за кордон.

Як вбачається з матеріалів подання,
державним виконавцем 15.02.2013 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2-3830, виданого 01.02.2006 року
Замостянським районним судом
Вінницької області про зміну стягнення
розміру аліментів з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини в розмірі 1/6
частини всіх видів заробітку, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття.

Однак, з матеріалів подання не
вбачається відомостей, що державним
виконавцем вживались дії для виконання
виконавчого листа. Крім того, відсутні
докази, що боржником було вчинено дії
щодо свідомого ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на нього
виконавчим листом, а також здійснені
будь-які перешкоди для держаного
виконавця примусово вчиняти необхідні
виконавчі дії, відсутні.

Крім того, матеріали подання не містять
необхідних відомостей про боржника,
зокрема, дані документа, який дає право
на виїзд з України та посвідчують
особу, що могло б дозволити провести
однозначну ідентифікацію особи для
забезпечення чіткого виконання
виконавчого листа.

При цьому державний виконавець,
заявляючи вимогу про тимчасове
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України, окрім посилання на
нормативні акти, не зазначив, в чому
проявляється ухилення боржника від
виконання зобов'язань та його
намагання виїхати за межі України, щоб
уникнути цивільно-правової
відповідальності.

Тоді як на момент звернення до суду з
поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, повинен бути
об'єктивно наявним та вбачатись з
матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, виходячи з положень ст.33
Конституції України, ст.1 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», а
також враховуючи, що зобов'язання за
вказаним судовим наказом не вимагає
особистого його виконання боржником,
суд вважає, що вжиття обмеження у праві
виїзду за межі України на даний час не є
єдиним можливим та необхідним способом
забезпечення примусового виконання
боржником вищезазначеного виконавчого
документу.

З огляду на наведене, проаналізувавши
зміст подання, в обґрунтування якого не
надано жодних доказів, суд приходить до
висновку, що викладені обставини та
матеріали справи не підтверджують той
факт, що ОСОБА_2 ухиляється від
виконання виконавчого листа про
стягнення аліментів на утримання
дитини, а тому подання державного
виконавця ВДВС Томашпільського РУЮ
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню,
оскільки є необгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 6-8 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», п. 8 ст. 19, п. 4
ст. 20 Закону України «Про державну
прикордонну службу України», ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Томашпільського районного управління
юстиції ОСОБА_1 про обмеження у праві
виїзду за межі України боржника ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляційного суду
Вінницької області через
Томашпільський районний суд
Вінницької області. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_4