УХВАЛА

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 5
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
27 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір, за
умовами якого банк надав останньому
кредит у розмірі 10 тис. доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 13,5 % на рік до
27 липня 2024 року і цього ж дня з метою
забезпечення повернення кредиту між
банком та ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки, за яким остання передала в
іпотеку банку житловий будинок
АДРЕСА_1. Позичальник зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконував, як він так і майновий
поручитель на претензії не реагували,
унаслідок чого утворилась
заборгованість станом на
15 листопада 2012 року у розмірі 85 847 грн
56 коп.

Ураховуючи зазначене, позивач просив
суд стягнути указану суму
заборгованості за кредитним договором
і у рахунок погашення заборгованості
за кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області від 12 березня 2013
року позов ПАТ «Дельта Банк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 85 847 грн 14
коп. У рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27 липня 2007 року, що складає 85 847 грн 14
коп., звернуто стягнення на предмет
іпотеки з ОСОБА_4, а саме нерухоме майно
- будинок АДРЕСА_1 шляхом продажу
предмета іпотеки на публічних торгах в
межах процедури виконавчого
провадження. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта
Банк» 858 грн 47 коп. сплаченого судового
збору за апеляційною скаргою ОСОБА_4 В
іншій частині рішення першої інстанції
не переглядалось.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 5 вересня 2014
року за апеляційною скаргою ОСОБА_4
рішення районного суду в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
та стягнення судових витрат скасовано
та ухвалено в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ПАТ
«Дельта Банк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки відмовлено. В іншій
частині рішення першої інстанції не
переглядалось.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити силі
рішення суду першої інстанції.

Отже в іншій частині рішення
апеляційного суду не оскаржується, а
тому у касаційному порядку не
переглядається (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3
порушив зобов'язання за кредитним
договором і допустив заборгованість; у
силу ст. ст. 33, 39 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення боржником
основного зобов'язання банк вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вимог до
поручителя ОСОБА_4 та ухвалюючи рішення
про відмову у позові в цій частині,
апеляційний суд виходив із того, що при
вирішенні спору підлягає застосуванню
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» (набрав чинності 7
червня 2014 року), згідно з яким предмет
іпотеки не може бути примусово
стягнутий (відчужений без згоди
власника), при цьому наявні всі умови
для застосування цього Закону України.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 липня 2007 року
між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого банк надав останньому кредит у
розмірі 10 тис. доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,5 % на рік до 27 липня квітня 2024
року і цього ж дня з метою забезпечення
повернення кредиту між ПАТ «Дельта
Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки, за яким остання передала в
іпотеку банку житловий будинок
АДРЕСА_1. Позичальник зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконував, унаслідок чого виникла
заборгованість. На вимоги банку
позивач і майновий поручитель не
реагували.

Відповідно до пп. 2.1.2, 2.1.4 договору
іпотеки іпотекодержатель має право з
метою задоволення своїх вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку
неналежного виконання іпотекодавцем
зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з п. 4 договору іпотеки звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється у випадках, передбачених
пп. 2.1.2, 2.1.4 цього договору, відповідно
до розділу V Закону України «Про
іпотеку» на підставі рішення суду або
на підставі виконавчого напису
нотаріуса, або згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься у цьому
договорі.

7 червня 2014 року, після ухвалення
рішення судом першої інстанції, набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», згідно з яким
протягом дії цього Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону
України «Про заставу» та/або предметом
іпотеки згідно із статтею 5 Закону
України «Про іпотеку», якщо таке майно
виступає як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв. м
для квартири та 250 кв. м для
житлового будинку.

Застосувавши на стадії апеляційного
провадження зазначений Закон України,
суд апеляційної інстанції не звернув
уваги на таке.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

З вищевикладених вимог закону
вбачається, що апеляційний суд дійсно
мав право на застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», якщо були б підстави,
передбачені нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки у такому разі при ухваленні
власного судового рішення, апеляційний
суд застосовує закон, який є чинним на
час ухвалення такого рішення. Разом з
тим, апеляційний суд у порушення вимог
ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України
підстав, передбачених нормами
матеріального та процесуального права,
для скасування рішення суду першої
інстанції не вказав, оцінку доводам
апеляційної скарги не надав.

Сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд і не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду в частині
вимог до поручителя ОСОБА_4 не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи в
цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 5 вересня 2014
року в частині вимог публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко