Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 листопада 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:
головуючого - Власова С.0.,

суддів -
Дроботі В.В.,Фазикош Г.В.

при
секретарі - Савариній Т.І.,

з участю: позивача- ОСОБА_2 та
її представника-ОСОБА_9,

відповідача-ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хустського районного суду від 22
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: служба у
справах дітей Хустської міської ради
про визнання місця проживання дитини
та режиму спілкування з дітьми та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах дітей
Хустської міської ради про визначення
місця проживання неповнолітніх дітей,
-

В С Т А Н О В И
Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з вищевказаним
позовом, у якому зазначала, 07.06.2003 року
між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб,
який розірвано за рішенням Хустського
районного суду від 06.02.2013 року. Від
даного шлюбу є двоє малолітніх дітей:
дочка-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
син-ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після
розірвання шлюбу залишились проживати
разом з позивачкою. На протязі останніх
місяців відповідач приходить до них
додому у будь-який час і забирає дітей з
собою. Після зустрічі з батьком,
позивачка помічає зміни у поведінці
дітей, оскільки відповідач намовляє їх
проти матері, діти стають морально
пригніченими, що негативно впливає на
їх психіку та здоров»я. Прохання
позивачки припинити неузгоджені з нею
дії щодо дітей, ОСОБА_1 залишає без
реагування та погрожує їй взагалі
забрати дітей до себе та не дозволяти
матері зустрічатись з ними.

Посилаючись на вказані
обставини, позивачка просила суд
визначити місце проживання дітей -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з нею - ОСОБА_2;
визначити час спілкування ОСОБА_1 з
дітьми для можливості спільного
відпочинку та розвитку дітей: у
будь-який день 2 рази на тиждень з 17.00
год. по 19.00 год., завчасно повідомивши
про це позивачку; перший і третій
тиждень місяця-з п'ятниці після 17.00 год.
по неділю до 19.00 год. відповідач може
забирати дітей до себе додому, а також
на дні народження відповідача, бабусі,
дідуся.

В свою чергу ОСОБА_1 подав до
суду зустрічний позов до ОСОБА_2, в
якому вказує, що після розірвання шлюбу
його колишня дружина ОСОБА_2 почала
створювати йому перешкоди у
спілкуванні з дітьми та можливості
брати участь у їх вихованні, займатись
їхнім навчанням. Також, відповідачка
налаштовує дітей проти нього. Коли
відповідач хоче забрати дітей до себе
додому або повезти дітей на відпочинок
за межі міста, знаходить будь-які
причини щоб цьому завадити.

З цих підстав просив суд
визначити місце проживання дітей разом
з їхнім батьком -ОСОБА_1

Ухвалою Хустського районного
суду від 26.11.2013 року первісний і
зустрічний позови об»єднані в одне
провадження.

Рішенням Хустського районного
суду від 22.09.2014 року первісний позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з їх матір»ю -ОСОБА_2

Визначено час спілкування ОСОБА_1
з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для
можливості спільного відпочинку та
розвитку дітей у будь-який день два
рази на тиждень з 17.00 год. до 19.00 год.
завчасно повідомивши ОСОБА_2; перший та
третій тиждень місяця з п»ятниці після
17 год. по неділю 19 год. за місцем
проживання батька; а також у дні
народження батька, бабусі, дідуся,
завчасно повідомивши ОСОБА_2

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: служба у
справах дітей Хустської міської ради
про визначення місця проживання дітей
з батьком -відмовлено.

Не погодившись з рішенням
місцевого суду, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на його незаконність, неповноту
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права. Вказує на той факт, що він може
забезпечити достатній рівень життя для
дітей, зокрема: проживаючи з ним кожен з
дітей буде мати окрему кімнату, для
дітей створена доброзичлива і спокійна
обстановка. Суд вибірково підійшов до
використання доказів, які були здобуті
у судовому засіданні. З цих підстав
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
первісного позову ОСОБА_2 відмовити, а
його зустрічний позов задовольнити
повністю, визначивши місце проживання
неповнолітніх дітей при батькові -
ОСОБА_1

У судовому засіданні відповідач
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в ній.

Позивач та її представник у
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги не визнали, просили суд її
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
сторін, які з»явилися, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
апеляційної скарги та заперечення на
неї, вважає за необхідне її відхилити з
таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що рішенням
Хустського районного суду від 06.02.2013
року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; дітей сторін: доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено на утриманні при
матері - ОСОБА_2 (а.с.5).

Частиною 1 і 2 ст.141 СК України
визначено, що мати, батько мають рівні
права та обов»язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебувають вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє їх від обов»язків щодо
дитини.

Сторонами не заперечується той
факт, що на даний час позивач і
відповідач перебувають в особистих
неприязних стосунках, які між ними
виникли внаслідок спору про визначення
місця проживання дітей.

Дана обставина також
стверджується висновками
(затвердженими начальником Хустського
МВ УМВС України в Закарпатській
області від 28 серпня 2013 року, від 23.09.2013
року та від 29.11.2013 р.) по заявах ОСОБА_2 з
яких убачається, що ОСОБА_2 у 2013 році
неодноразово зверталася в міліцію з
приводу незаконних дій ОСОБА_1, який
погрожував їй фізичною розправою, без
її дозволу забирав дітей до себе додому
і не повертав (а.с.104-105, 107,109,135-136).

З обвинувального акта у
кримінальному провадженні за ч.1 ст. 125
КК України

внесеному в Єдиний реєстр досудових
розслідувань за №0001544 від 19.11.2013
року (затверджений прокурором
Хустської міжрайонної прокуратури від
29.10.2014 року), який долучено апеляційним
судом до матеріалів справи, вбачається,
що досудовим розслідуванням по заяві
потерпілої встановлено, що 17 листопада
2013 року, ОСОБА_1, приблизно о 12 год. 30 хв.,
під час сварки з своєю колишньою
дружиною ОСОБА_2, що виникла на грунті
особистих неприязних відносин, наніс
їй два удари ногою в область правої та
лівої ноги, при цьому спричинивши їй,
тілесні ушкодження у вигляді синців в
ділянках середньої третини лівої
гомілки по зовнішній поверхні, та
верхньої третини правої гомілки по
зовнішній поверхні, які згідно
висновку експерта № 983 від 12.12.2013 року
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що не спричинили
короткочасного розладу здоров»я чи
незначну втрату працездатності.

Відповідно до роз»ясень п.24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.1998 року №16 «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім»ю
України»-вирішуючи спори між батьками,
які проживають окремо ( в тому числі в
одній квартирі), про те, з ким з них і хто
саме із дітей залишається, суд,
виходячи із рівності прав та
обов»язків батька і матері щодо своїх
дітей, повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей. Суд
може взяти до уваги й бажання дитини,
яка досягла 10 років, хоча воно не є
обов»язковим для нього.

Неповнолітні діти сторін-донька
ОСОБА_3 і син ОСОБА_4 не досягли
10-річного віку, а, від так, їх бажання
проживати з кимось із батьків не має
переважного правового значення.

Разом з тим, 29.09.2014 року практичним
психологом Мельник Н.В., заступником
директора з виховної роботи Дуди Т.В. та
представником органу опіки та
піклування Дубчак Н.В. було проведено
бесіду з ученицею 2-А класу ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою з»ясування думки
дитини щодо визначення місця її
проживання, внаслідок якої зроблено
висновок, що дитина любить та поважає
обох батьків і бажає проживати разом з
ними обома (а.с.155).

Згідно висновку виконавчого
комітету Хустської міської ради
№2327/02-12 від 15.11.2013 року, підписаного
заступником міського голови, орган
опіки та піклування Хустської міської
ради вважає за доцільне визначити
місце проживання малолітніх дітей
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з матір»ю -ОСОБА_2 Також
визначено порядок участі ОСОБА_1 у
вихованні дітей (а.с.15-16).

Кожна із сторін спору офіційно
працює (а.с.50, 53), позитивно
характеризуються за місцем проживання,
також кожен із сторін проживає разом зі
своїми батьками у власних будинках, де
створені всі необхідні умови для
проживання дітей.

Враховуючи всі вищевикладені
обставини, рівне як соціальне так і
побутове становище обох батьків, а
також виходячи з малолітнього віку
дітей (7 років та 10 років), суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
визначення місця проживання дітей при
матері - ОСОБА_2, оскільки малолітні
діти насамперед потребують
материнської любові та турботи, а
фактів, які б вказували на
недоцільність залишення дітей на
проживання при матері в ході розгляду
справи здобуто не було, не надано таких
і стороною відповідача.

Такий висновок суду першої
інстанції повністю відповідає
принципу №6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1959 року, згідно якого: дитина для
повного та гармонічного розвитку її
особистості потребує любові та
розуміння. Вона повинна, коли це
можливо, зростати у піклуванні та під
відповідальністю своїх батьків, у
всякому разі у атмосфері любові та
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли
маються виключні обставини, бути
розлученою зі своєю матір»ю.

З огляду на вищенаведене колегія
відхиляє доводи апеляційної скарги
щодо неповноти встановлення судом всіх
обставин справи, оскільки такі
спростовуються наявністю вжитих
заходів судом для повного, всебічного і
об»єктивного розгляду справи, зокрема
матеріали справи містять: висновок
виконавчого комітету Хустської
міської ради щодо доцільності
проживання дітей з кимось із батьків
від 15.11.2013 року; характеристики як на
особу позивача так і на особу
відповідача; по справі допитувались
свідки, проводилась бесіда фахівцем з
донькою сторін для встановлення її
прихильності відносно когось із
батьків, і всі встановленні факти
закладені в обґрунтування судового
рішення.

Щодо посилання відповідача на той
факт, що проживаючи з ним діти будуть
мати кращий рівень соціально-побутових
умов, зокрема: кожен з дітей буде мати
окрему кімнату, не має істотного
значення для правильного вирішення
справи, оскільки сама по собі перевага
в матеріально-побутовому стані не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Згідно вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи і за
таких обставин, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України
судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Хустського районного
суду від 22 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :