Справа № 359/6663/14-ц Головуючий у І
інстанції Ткаченка Д.В.Провадження №
22-ц/780/5041/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 54
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2013 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - судді Воробйової
Н.С.,

суддів - Верланова С.М.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 16 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Аеросвіт»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом, який
мотивував тим, що з 18 червня 2012 року він
працював у приватному акціонерному
товаристві «Авіакомпанія «Аеросвіт»
(далі - ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт») на
посаді агента з організації
авіаперевезень Групи реєстрації та
зустрічі - посадки пасажирів Відділу
пасажирського обслуговування Базової
станції Комплексу наземного
обслуговування. Наказом генерального
директора ПАТ «Авіакомпанія
«Аеросвіт» від 06 лютого 2013 року №364-ос
його звільнено з 07 лютого 013 року у
зв'язку із скороченням штату
працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП
України. Однак відповідач не провів з
ним остаточного розрахунку при
звільненні, а тому позивач просив
стягнути з ПАТ «Авіакомпанія
«Аеросвіт» на свою користь
заборгованість по заробітній платі, з
урахуванням вихідної допомоги та
компенсації за невикористану
відпустку, у період з січня 2013 року по
лютий 2013 року у розмірі 9 132
грн. 32 коп., середній заробіток за весь
час затримки розрахунку за період з 08
лютого 2013 року по 08 лютого 2014 року у
розмірі 48 795 грн. 12 коп. та моральну
шкоду у розмірі 4 000 грн.

Заочним рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 16 липня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ «Авіакомпанія
«Аеросвіт» на користь ОСОБА_2
нараховану, але невиплачену суму
заробітної плати у розмірі 9132 грн.
32 коп., середній заробіток за час
затримки розрахунку по день фактичного
розрахунку у розмірі 3 474 грн. 36 коп. та
моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з відповідача на його
користь нараховану, але не виплачену
заробітну плату у розмірі 9 132 грн. 32 коп.
середній заробіток за час затримки
розрахунку у розмірі 48 448 грн. 02 коп. та
моральну шкоду у розмірі 2000 грн.,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
При цьому вказує, що суд розрахував
розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку з порушенням
положень пункту 8 (абз.1) постанови
Кабінету Міністрів України №100 від 8
лютого 1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати».

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду
зазначеним вимогам закону відповідає
не в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив із того,
що у встановлений законом строк
відповідачем не було проведено
розрахунку із позивачем при
звільненні, тому стягненню підлягають
нарахована, проте не виплачена
заробітна плата у розмірі 9132 грн.32 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку по день фактичного
розрахунку у розмірі 3 474 грн. 36 коп. та
моральна шкода у розмірі 2 000 грн.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з наказом відповідача № 936-ос
від 21 червня 2012 року ОСОБА_2 з 18 червня
2012 року прийнято на посаду чергового по
зустрічі та посадці пасажирів групи
реєстрації та зустрічі - посадки
пасажирів Відділу пасажирського
обслуговування Базової станції
Комплексу наземного обслуговування
ПАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт»).
Відповідно до наказу відповідача №
2109-ос від 17 грудня 2012 року ОСОБА_3
переведено на посаду агента з
організації авіаперевезень Групи
реєстрації та зустрічі - посадки
пасажирів Відділу пасажирського
обслуговування Базової станції
Комплексу наземного обслуговування
(а.с.7-8).

З 07 лютого 2013 року позивача звільнено з
роботи у зв'язку зі скороченням штату
працівників на підставі наказу
генерального директора ПАТ
«Авіакомпанія «Аеросвіт» від 06 лютого
2013 року №364-ос (а.с.11).

У порушення вимог ст.116 КЗпП України при
звільненні ОСОБА_3 відповідачем не були
виплачені належні суми заробітної
плати та вихідної допомоги.

Відповідно до довідки ПАТ
«Авіакомпанія «Аеросвіт» від 13 лютого
2013 року заборгованість відповідача
перед позивачем з виплати заробітної
плати становить 12 861 грн. 43 коп.(а.с.9).
Судом встановлено, що позивачу
виплачено заборгованість по
заробітній платі за грудень 2012 року у
розмірі 3 729 грн. 11 коп., що не
заперечується позивачем.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості із заробітної
плати у розмірі 9 132 грн. 32 коп. (12 861 грн. 43
коп. - 3 729 грн. 11 коп.).

Також колегія суддів вважає, що суд
дійшов обгрунтованого висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди у розмірі 2000
грн.

Таким чином рішення суду першої
інстанції в цій частині ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, висновки суду є
обґрунтованими, передбачених законом
підстав для його скасування при
апеляційному розгляді не встановлено.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
розміру середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно з висновками Верховного Суду
України, викладених в постановах за
результатами розгляду заяв про
перегляд судових рішень з підстави,
передбаченої ст. 355 ЦПК України,
установивши під час розгляду справи
про стягнення середнього заробітку у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення (коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок), суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а в разі не
проведення його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Відсутність коштів у
роботодавця не виключає його
відповідальності.

Відповідно до пункту 8 (абз.1) постанови
Кабінету Міністрів України №100 від
08 лютого 1995 року «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати»
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Висновок суду першої інстанції, що
загальна сума середнього заробітку за
час затримки по день фактичного
розрахунку у розрахунковому періоді
становить 3474 грн. 36 коп. є помилковим та
суперечить вказаним положенням пункту
8 (абз.1) постанови Кабінету Міністрів
України №100 від 08 лютого 1995 року «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної
плати»встановленим нормам трудового
законодавства.

При цьому колегія суддів враховує, що
суд не вірно визначив розмір
середньоденної заробітної плати
позивача у сумі 193 грн. 02 грн. Також
судом не наведено у оскаржуваному
рішенні розрахунку середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні та не
вказано період, за який його було
визначено.

Так, з наявного в матеріалах справи
розрахункового листа на позивача,
складеного ПАТ «Авіакомпанія
«Аеросвіт», вбачається, що у грудні 2012
році ОСОБА_2 відпрацював 21 робочий день
та йому нараховано заробітну плату у
розмірі 4 551 грн. 03 коп., а в
січні 2013 року він відпрацював 12 робочих
днів та йому нараховано заробітну
плату у розмірі 2 592 грн. 87 коп. (а.с.10)

Таким чином, середньоденна заробітна
плата ОСОБА_2 становить 216 грн. 48 коп. (4 551
грн. 03 коп. +2 592 грн. 87 коп.) : (21 р.д. +12 р.д.).

При визначенні розміру середнього
заробітку, який підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
колегією суддів проведено наступний
розрахунок: 216 грн. 48 коп. Ч 250
робочих днів (з 08 лютого 2013 року по 08
лютого 014 року) = 54 120 грн.

Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_2
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь середній заробіток за
весь час затримки розрахунку за період
з 08 лютого 2013 року по 08 лютого 2014 року у
розмірі 48 795 грн. 12 коп.

Враховуючи, що суд відповідно до
положень ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає
цивільні справи в межах заявлених
позивачем вимог, то з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
середній заробіток за час затримки
розрахунку у розмірі 48 795 грн. 12 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що заочне рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку не ґрунтується на
матеріалах справи та ухвалене з
порушенням норм матеріального права, а
тому підлягає зміні в цій частині на
підставі ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 16 липня 2014 року в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку змінити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства Авіакомпанія «Аеросвіт» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з 08
лютого 2013 року по 08 лютого 2014 року у
розмірі 48 795 (сорок вісім тисяч сімсот
дев'яносто п'ять) грн. 12 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді