Провадження № 2/752/1648/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.08.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі

головуючого судді
Шевченко Т.М.

з участю секретаря
Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи - Комунальне
підприємство "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об"єкти
нерухомого майна" та Комунальне
підприємство "Житлово-експлуатаційна
організація - 103 Голосіївського району",
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу частини квартири

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, треті особи - відділ
приватизації житла Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації, приватним нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та Комунальне
підприємство "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об"єкти
нерухомого майна", про заборону вчиняти
певні дії, -

в с т а н о в и в:

у грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася у
суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання недійсним
договорів купівлі-продажу частки
квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що вона з 28 червня 1973
року зареєстрована та проживає у
квартирі АДРЕСА_2.

29 травня 1981 року сестра позивача
зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, у зв'язку з
чим 06 грудня 1983 року він був
зареєстрований у вищевказаній
квартирі. Розпорядженням № 1101 від 09
жовтня 2006 року Голосіївської районної
в м. Києві державної адміністрації
сім'ї сестри була надана
чотирикімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1. Передбачаючи надання окремої
квартири, сім'я Гулих терміново
ініціювала розірвання шлюбу. Після
розірвання шлюбу на підставі особистої
заяви ОСОБА_6 щодо виключення з її
квартирної справи її колишнього
чоловіка ОСОБА_2 розпорядженням № 347
від 29 березня 2007 року Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації були внесені зміни до
розпорядження № 1101 від 09 жовтня 2006
року, у зв'язка уз чим зазначена
чотирикімнатна квартира була надана
без врахування інтересів ОСОБА_2, який
залишився проживати в спірній
квартирі. Також розпорядженням № 1764
від 30 грудня 2008 року Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації позивач була знята з
квартирного обліку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 08 січня 2008 року ОСОБА_2
виділено в користування житлову
кімнату, площею 9,7 кв.метри у спірній
квартирі. Розпорядженням № 894 від 01
липня 2008 року Голосіївської районної в
м. Києві державної адміністрації
особовий рахунок спірної квартири був
розділений.

10 березня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
органу приватизації із заявою про
передачу йому у власність житлової
кімнати, площею 9,7 кв.метри у квартирі
АДРЕСА_2, його заява була задоволена.

Розпорядженням № 08 від 25 лютого 2011 року
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації на підставі
протесту прокуратури Голосіївського
району м. Києва було з внесено зміни до
розпорядження № 894 від 01 липня 2008 року,
а саме п.п. 2.2 п. 2 виключено,скасовано
розпорядження № 1023 від 01 серпня 2008 року
«Про внесення змін до розпорядження
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації від 01 липня 2007
року № 894 «Про переведення особових
рахунків».

Позивач вважає, що оскільки рішення про
розподіл особових рахунків у спірній
квартирі визнано незаконним та
скасовано, незаконним є і проведена з
урахуванням скасованого рішення
приватизація ОСОБА_2 житлової кімнати,
площею 9,7 кв.метри.

В подальшому, 14 лютого 2012 року ОСОБА_2
продав належну йому частину квартири
ОСОБА_3, уклавши договір
купівлі-продажу, після чого 26 квітня 2013
року ОСОБА_3 продав належну йому
частину квартири ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу.

На думку позивача, документи, на
підставі яких було прийняте рішення
про приватизацію кімнати у спірній
квартирі, сфальсифіковані ОСОБА_2 при
сприянні посадових осіб ЖЕО та органів
приватизації, тому позивач просить
визнати недійсним договір
купівлі-продажу частини квартири,
укладений 14 лютого 2012 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, а також визнати недійсним
договір купівлі-продажу частини
квартири, укладений 26 квітня 2013 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
та просили суд задовольнити позов з
вищевказаних підстав.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
не визнав позовні вимоги та
заперечував проти їх задоволення,
звернувся у суд із зустрічним позовом,
в якому просить заборони ОСОБА_1
вчиняти дії, які можуть порушити право
власності ОСОБА_4 на належну йому
частину спірної квартири, та
витребувати із незаконного
користування ОСОБА_1 належну ОСОБА_4
частину спірної квартири.

В обґрунтування зустрічного позову
ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_7
захопила житлову кімнату, площею 9,7
кв.метри у спірній квартирі, зламавши
замок на вхідних дверях, та
користується вказаною частиною
квартири, не допускаючи позивача за
зустрічним позовом до належної йому
частини квартири, утримують у квартирі
собаку. Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року, постановлено зобов'язати
ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не чинити перешкод
ОСОБА_4 у здійсненні ним права
власності житловою кімнатою, площею 9,7
кв.метри, у квартирі АДРЕСА_2 та не
перешкоджати у користуванні спільними
приміщеннями у вказаній квартирі.
Вселити ОСОБА_4 у вказану кімнату.
Заборонити ОСОБА_1 та ОСОБА_8 утримувати
собаку породи ройтфелер у вказаній
квартирі.

Проте, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 не виконують
рішення суду, вважаючи всю спірну
квартиру своєю власністю.

У березні 2014 року ОСОБА_4 уточнив свої
зустрічні позовні вимоги та просить не
розглядати п. 2 зустрічного позову щодо
витребування із незаконного
користування ОСОБА_1 належної йому
частки квартири, оскільки ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві у
примусовому порядку виконав рішення
суду від 10 липня 2013 року, вселивши його
у квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 102)

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання повторно не з'явилися, хоча
про час та місце розгляду справи були
повідомлені судом належним чином.

Треті особи - КП «Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна» та КП «ЖЕО-103
Голосіївського району» в судове
засідання не забезпечили явку свого
представника, хоча про час та місце
розгляду справи були повідомлені судом
належним чином.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 08 січня 2008 року
частково задоволено позов ОСОБА_2
Постановлено визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_2,
виділивши ОСОБА_2 у користування
кімнату, площею 9,7 кв.метри, ОСОБА_1,
ОСОБА_9 та ОСОБА_9 виділено у
користування дві кімнати, площею 14,7
кв.метри та 16, 3 кв.метри. (а.с.14-17)

22100 частин квартири АДРЕСА_2 належали
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, видане відділом
приватизації житла Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації 07 квітня 2009 року згідно з
розпорядженням (наказом) від 07 квітня
2009 року № 35489, зареєстрованим в
Київському міському юро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 21 травня 2009 року, в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 27 січня 2012 року, номер запису: 3093 в
книзі д. 1234-117, реєстраційний номер 35693712.
(а.с. 96)

14 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений договір купівлі-продажу
22/100 частин квартири АДРЕСА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 (а.с. 39)

26 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
був укладений договір купівлі-продажу
частини квартири, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
(а.с.175)

Звертаючись у суд з позовом про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу частини квартири,
ОСОБА_1 посилається на те, що документи,
на підставі яких було прийняте рішення
про приватизацію ОСОБА_2 житлової
кімнати, площею 9,7 кв.метри, у квартирі
АДРЕСА_2, були ним сфальсифіковані.

Такі посилання позивача суд не може
прийняти до уваги, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що 22/100
частин вказаної квартири належали
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого відділом
приватизації житла Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації 07 квітня 2009 року. З
матеріалів справи вбачається. що
ОСОБА_1 зверталася у суд з позовом щодо
скасування розпорядження № 35489 від 07
квітня 2009 року органу приватизації
Голосіївської районної в м. Києві
державної адміністрації та визнання
недійсним свідоцтва про право
власності від 07 квітня 2009 року на 22/100
частини спірної квартири, проте
рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 09 лютого 2012 року було
відмовлено у задоволенні її позовних
вимог. (а.с. 108)

Вбачається, що на день розгляду справи
та ухвалення рішення судом єдиним
власником 22/100 частини квартирі АДРЕСА_2
є ОСОБА_4 на підставі чинного договору
купівлі-продажу частини квартири,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідченого 26 квітня 2013 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10

Частиною 1 ст. ст. 321 ЦК України
визначено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Вимоги позову про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу частини
квартири заявлені ОСОБА_1, яка не є
стороною оспорюваних нею договорів.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Частиною 2 ст. 216 ЦК України передбачено,
що у разі недійсності правочину кожна
із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

За змістом ст. 330 ЦК України, якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване в нього.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали вимоги щодо
визнання договорів купівлі-продажу
частини квартири недійсними, як
способу захисту порушеного його права
і в силу ст. 11 ЦПК України це є правом
сторони.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захисту шляхом
задоволення позову про визнання
недійсним правочину, стороною в якій
така особа не є, тобто із застосуванням
правового механізму, встановленого ч. 2
ст. 216 ЦК України, незалежно від того, чи
відповідає спірний правочин закону,
оскільки результатом задоволення
такого позову є застосуванням судом
наслідків недійсності правочину, які
стосуються сторін правочину і не
поширюються на права позивача, який
вважає себе власником спірного майна,
не будучи стороною правочину.

Захист прав такої особи можливий
шляхом пред'явлення позову, якщо є
підстави, встановлені ст. 388 ЦК України.

Такий висновок суду ґрунтується на
роз'ясненнях Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», в
пункті 10 якого визначено, що реституція
як спосіб захисту цивільного права
(частина перша ст. 216 ЦК) застосовується
лише в разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не
може застосуватись як підстава позову
про повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання виндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача, з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

З огляду на наведене, позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

Також не підлягають задоволенню
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про
заборону ОСОБА_1 вчиняти дії, які можуть
порушити право власності ОСОБА_4 на
належну йому частину спірної квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник,
який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог
ОСОБА_4 посилається на те, що ОСОБА_1 не
виконує рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 10 липня 2013
року, залишене без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня
2013 року, про усунення перешкод у
здійсненні ОСОБА_4 права власності та
вселення.(а.с. 117-122) Проте, уточнюючи
свої вимоги (а.с. 102), ОСОБА_4 вказує на те,
що вказане рішення суду виконано у
примусовому порядку ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві та він
вселений у спірну квартиру.

Керуючись статтями 16, 203, 215, 216, 228, 330, 236,
386 та 388 ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи -
Комунальне підприємство "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об"єкти нерухомого майна" та Комунальне
підприємство "Житлово-експлуатаційна
організація - 103 Голосіївського району",
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу частини квартири -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи - відділ
приватизації житла Голосіївської
районної в м. Києві державної
адміністрації, приватним нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та Комунальне
підприємство "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об"єкти
нерухомого майна", про заборону вчиняти
певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: