АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 676/1175/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2304/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю ОСОБА_1 та її представника
-адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - Кам'янець - Подільська
районна державна адміністрація, орган
опіки та піклування - виконавчий
комітет Кам'янець - Подільської міської
ради, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та позовом ОСОБА_3, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення з апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам'янець -
Подільського міськрайонного суду
Хмельницької області від 30 жовтня 2014
року, -

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом, в якому з урахуванням
зменшених під час судового розгляду
позовних вимог просила визнати ОСОБА_3
такою, що втратила право на
користування квартирою АДРЕСА_1
відповідно до вимог ст. 156 ЖК України,
ст. 405 ЦК України.

Обґрунтовуючи вимоги позивач
зазначила, що з літа 2011 року відповідач
добровільно не проживає у спірній
квартирі, яка належить їй на праві
приватної власності, хоча
зареєстрована в ній, має постійне місце
проживання в іншій квартирі, не
здійснює виплат по утриманню житла,
тому її слід визнати такою, що втратила
право на користування квартирою.

В позовній заяві ОСОБА_3 просила
зобов'язати ОСОБА_1 не чинити їй
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, надати ключ від квартири та
вселити в житлове приміщення її та
дітей.

На обґрунтування позовних вимог
зазначила, що зареєстрована у спірній
квартирі разом з малолітніми дітьми. В
зв'язку з неприязними стосунками, які
склалися між нею, колишнім чоловіком та
його матір'ю, яка є власником квартири,
вчиненням останніми перешкод у
користуванні житлом, вона змушена
тимчасово переїхати проживати до своєї
матері, в однокімнатну квартиру.

Рішенням Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 30 жовтня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_3 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, надати ключі від квартири та
вселено останню разом з двома
малолітніми дітьми у вищевказане
житлове приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити, у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального закону,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

При цьому зазначила, що нею були
надані суду достовірні дані на
підтвердження позовних вимог, однак
суд не прийняв їх до уваги, хоча доказів
на спростування наданих нею даних
відповідач не надала.

В судовому засіданні апелянт та
її представник підтримали доводи
апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. ОСОБА_3 подала до суду
заперечення проти апеляційної скарги,
в якому вказала на те, що рішення суду є
законним та обґрунтованим. При цьому
зазначила, що ОСОБА_1 разом із сином
продовжують вчиняти їй перешкоди у
користуванні квартирою, не допускаючи
до спірного житла та не надавши ключі
від змінених замків на вхідних дверях.

Заслухавши пояснення апелянта та її
представника, перевіривши матеріали
справи колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Судом встановлено, що на підставі
договору дарування від 11.12.2006 року
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1

З 2006 року по 2011 рік у вказаній квартирі,
крім власника, з дозволу останньої, як
члени її сім'ї були зареєстровані та
проживали ОСОБА_5, син ОСОБА_1, ОСОБА_3,
дружина сина власника квартири. Також в
спірній квартирі з дня народження були
зареєстровані та проживали до 2011 року
малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
ОСОБА_5, 2009 року народження та ОСОБА_4, 2008
року народження. 21 червня 2011 року шлюб
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.

На час розгляду справи в суді першої
інстанції в спірній квартирі
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 та задовольняючи позов
ОСОБА_3 суд прийшов до висновку, що
справа не містить об'єктивних даних,
які б підтвердили вимоги первісного
позивача. Непроживання ОСОБА_3 в
спірній квартирі пов'язане з тим, що з
боку ОСОБА_1 та ОСОБА_5 їй вчинялися
перешкоди в цьому.

Відповідно до п. 39 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року, № 5 "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом із ним, мають право користування
цим житлом відповідно до закону
(особистий сервітут, частина перша
статті 405 ЦК). Суди повинні мати на
увазі, що таким законом не може бути ЖК
УРСР, а застосуванню підлягають норми,
передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням
зазначеного суди повинні виходити з
того, що стосовно права членів сім'ї
власника житлового приміщення на
користування ним підлягають
застосуванню положення статті 405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом,
договором чи заповітом, на підставі
яких встановлено сервітут, то
відсутність члена сім'ї понад один рік
без поважних причин є юридичним фактом,
що є підставою для втрати членом сім'ї
права користування житлом. У цьому
випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР
застосуванню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Оцінивши докази в їх сукупності, діючи
у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК
України суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про те, що
надані ОСОБА_1 докази не свідчать про
наявність правових підстав для
задоволення її позовних вимог, в той
час як докази ОСОБА_3 дають підстави для
висновку про обґрунтованість
заявлених нею вимог.

Сторони в суді не заперечували того
факту, що влітку 2011 року, після
розірвання шлюбу з ОСОБА_5, ОСОБА_3 разом
з дітьми виїхала зі спірної квартири і
до цього часу не проживає в ній, тому ця
обставина відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягає.

Однак аналізуючи причини відсутності
відповідача за первісним позовом за
місцем її постійної реєстрації слід
прийти до висновку, що вони є поважними,
оскільки між нею з однієї сторони та
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 з іншої сторони існує
конфлікт, пов'язаний із розірванням
шлюбу, тривалі неприязні стосунки, в
зв'язку з чим власник житла ОСОБА_1 та її
син ОСОБА_5 у категоричній формі
заперечують можливість реального
проживання з ОСОБА_3 в одній квартирі.

Про це свідчать як дані, відображені в
комісійних актах перевірок
паспортного режиму від 29.10.2012 року,
28.01.2013 року, 25.06.2013 року, 28.11.2013 року, в
яких зафіксовано факт непроживання
ОСОБА_3 та малолітніх дітей в спірній
квартирі з 2011 року, однак не зазначені
причини цієї обставини, так і показання
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Заміна замку вхідних дверей до спірної
квартири ОСОБА_1 після того, як ОСОБА_3
була змушена покинути житло, свідчить
про вчинення останній перешкод в
користуванні квартирою з боку
власника. Об'єктивних даних про те, що
ключі від квартири відповідачу за
первісним позовом були надані
матеріали справи не містять.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 в категоричній формі заперечила
можливість проживання ОСОБА_3 в спірній
квартирі в зв'язку з неприязними
стосунками, які існують між ними, а
також з врахуванням того, що в квартирі
фактично проживає, крім неї, син з
невісткою та внуком а також інші
родичі.

Слід також врахувати, що рішенням
апеляційного суду Хмельницької
області від 02.10.2012 року було відмовлено
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3 (на той час
ОСОБА_3) про визнання її такою, що
втратила право користуватися
квартирою АДРЕСА_1. При цьому судом було
встановлено, що ОСОБА_3 чинилися
перешкоди у користуванні спірним
житлом.

Судові витрати були розподілені судом
між сторонами з дотриманням вимог ст. 88
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кам'янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 30 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: / підпис
Судді:/підписи/

З оригіналом згідно : суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Швець
О.Д. Доповідач
- Гринчук Р.С.

Категорія № 46