Справа № 367/4143/13 Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/4804/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

26 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Коцюрба О.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою заступника прокурора
Київської області на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 10 червня 2014 року у справі за
позовом прокурора м.Ірпеня Київської
області в інтересах держави до
Коцюбинської селищної ради, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-тя особа комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку,-

В С Т А Н О В
И Л А:

В березні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
вказаним позовом в якому просив
визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25.12.08
№2206/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним Державний
акт серії ЯЖ №922136 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15га., із
кадастровим номером :01:042:0110 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_1;
визнати недійсним Державний акт серії
ЯЖ №800445 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15га., із кадастровим
номером :01:042:0110 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_2 із
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_3 та скасувати його державну
реєстрацію; визнати право власності
держави на вказану земельну ділянку.

Позов мотивував тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2206/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_1
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей. На підставі
даного рішення ОСОБА_1 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ №922136 із кадастровим
номером :01:042:0110 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1.

В подальшому, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
29.04.2009 року вказану земельну ділянку
придбав ОСОБА_2 та на підставі даного
договору останньому видано державний
акт серії ЯЖ №800445 на право власності на
вищезазначену земельну ділянку.

16.02.2011 року ОСОБА_2 продав спірну
земельну ділянку ОСОБА_3, про що на
державному акті серії ЯЖ №800445 було
зроблено відмітку про перехід права
власності до ОСОБА_3

Позивач вказував, що рішення прийнято,
а державні акти видано з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
земельна ділянка знаходиться за межами
смт. Коцюбинське, земельну ділянку
передано за рахунок земель, що
перебувають у постійному користуванні
Святошинського лісопаркового
господарства.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 10 червня 2014 року
позов прокурора м. Ірпеня Київської
області задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2206/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на
право власності серія ЯЖ № 922136 виданий
на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку
площею 0,15 га. з кадастровим номером
:01:042:0110 по АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Прокуратура Київської області
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 10 червня 2014 року в частині
відмови в задоволенні вимог про
визнання права власності держави на
земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:042:0110 та про
визнання недійсним державного акту
на земельну ділянку серії ЯЖ №800445
виданого на ім'я ОСОБА_2 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_3 і
скасувати його державну реєстрацію.
Крім того, просила змінити
мотивувальну частину рішення суду,
виключивши положення про те, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 29.04.2009 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений 16.02.2011
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є
нікчемними, замінивши положеннями про
нікчемність вказаних договорів.

Апеляційна скарга підлягає
відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги
прокурора м. Ірпеня та визнаючи
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради, суд виходив з того, що
спірна земельна ділянка знаходилася
поза межами смт. Коцюбинське, оскільки
на момент прийняття вищезазначеного
рішення межі смт. Коцюбинське у
встановленому законом порядку не були
визначені та не встановлені, а тому
рішення Коцюбинської селищної ради не
відповідає вимогам земельного
законодавства. У зв'язку з цим, як
наслідок, державний акт серії ЯЖ №922136,
виданий на підставі незаконного
рішення на ім'я ОСОБА_1, також підлягає
визнанню недійсним.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2206/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_1
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей (а.с.9).

На підставі даного рішення ОСОБА_1
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№922136 із кадастровим номером
:01:042:0110 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 (а.с.8).

В подальшому, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки №378
від 29.04.2009 року вказану земельну
ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 придбав
ОСОБА_2 (а.с.10).

На підставі договору купівлі-продажу
земельної №378 від 29.04.2009 року ОСОБА_2
отримав державний акт серії ЯЖ №800445 на
право власності на земельну ділянку із
кадастровим номером :01:042:0110
площею 0.15 га з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 15).

16 лютого 2011 року ОСОБА_2 продав вказану
земельну ділянку ОСОБА_3, про що на
державному акті серії ЯЖ №800445 було
зроблено відмітку про перехід права
власності до ОСОБА_3

Відповідно до положень ч.1 ст.81, ст.131 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки в тому числі на
підставі придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку.

Отже, без встановлення судом
недійсності (невідповідності вимогам
закону) правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам
щодо презумпції правомірності
правочину, встановленим ст.204 ЦК
України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються
із положеннями ч.3 ст.152 ЗК України,
згідно якої захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється в тому числі
шляхом заявлення позову про визнання
угоди недійсною.

Тобто, відмовляючи прокурору у
задоволенні позовних вимог в частині
визнання недійсним державного акту на
ім'я ОСОБА_2 із відміткою про перехід
права власності до ОСОБА_3, суд
правильно виходив з того, що останні
набули право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів
купівлі-продажу даної земельної
ділянки, які не визнано судом
недійсними і вони не є нікчемними (їх
нікчемність не встановлена законом), а
також враховуючи приписи ст.204 ЦК
України щодо презумпції правомірності
правочину, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю на ім'я ОСОБА_2 із
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_3, виданого на підставі
вказаного договору.

Даний висновок суду ґрунтується на
вимогах закону та обставинах справи.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви
вбачається, що способом захисту
порушеного права власності держави на
земельну ділянку прокурором обрано
позов про визнання права власності на
це майно (ст.392 ЦК України), а не
витребування майна від нинішнього його
володільця шляхом віндикації (ст.ст.
387,388 ЦК України).

Як випливає з роз'яснення, яке
міститься в пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», позов
про визнання права власності на майно
(стаття 392 ЦК України) є належним
способом захисту, якщо позивач
вимагає залишення у нього майна,
відчуженого третьою особою за
договором, учасником якого він не був, і
це майно ще не вибуло з його володіння.
Установивши, що земельна ділянка вже
вибула з володіння власника у
зазначений спосіб, суд обґрунтовано
відмовив у позові, заявленому з
підстав, передбачених ст.392 ЦК України,
оскільки обраний позивачем спосіб
захисту не є належним способом захисту.

У той самий час, якщо позивач вимагає
повернення майна відчуженого третіми
особами за договором, учасником якого
позивач не був, належним способом
захисту є витребування майна від
нинішнього його володільця шляхом
віндикації (ст.ст.387,388 ЦК України).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні позовної вимоги прокурора
про визнання права власності держави
на земельну ділянку.

Вимоги апеляційної скарги, щодо
виключення з мотивувальної частині
рішення положення про те, що
оскаржуваний договір купівлі-продажу
земельної ділянки не є нікчемним,
задоволені бути не можуть з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.215 ЦК України -
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Звертаючись до суду з зазначеним
позовом прокурор не зазначив закону,
яким встановлена недійсність договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, а відтак суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
зазначений правочин не є нікчемним.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а відтак вимоги
апеляційної скарги задоволені бути не
можуть.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення Ірпінського
міського суду Київської області від
10 червня 2014 року ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права та скасуванню з
підстав, заявлених в апеляційній
скарзі, не підлягає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області -
відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 10 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: