УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі Івіній М.Ю.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві скаргу
ОСОБА_1 на постанови державного
виконавця відділу ДВС Дніпровського
РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження, -

в с т а н о в и в:

Скаржник - ОСОБА_1 звернувся зі
скаргою на дії державного виконавця
відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві щодо прийняття постанов про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.

Скарга обґрунтована тим, що при
прийнятті постанов державним
виконавцем були допущені вимоги статей
25, 27, 57, 74 Закону України «Про виконавче
провадження», чим позбавлено скаржника
добровільно виконати рішення суду
самостійно, що він зробив відразу після
ознайомлення з постановою про
відкриття виконавчого провадження за
рішенням суду про стягнення аліментів.

Вивчивши доводи скаржника,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено наступне.

На виконанні відділу ДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві
знаходиться виконавчий лист № 755/2132/2013
від 07 березня 2014 р. на виконання рішення
Дніпровського районного суду м. Києва у
цивільній справі № 755/2132/2013 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини аліментів у розмірі 1/3
частини усіх видів доходів боржника
щомісячно.

09 вересня 2014 року скаржник
отримав дві постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, винесені 28 серпня 2014
року, якими накладено арешт на частку у
статутному капіталі TOB «Лекос» в
розмірі 25%, належну скаржнику, а також
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить
скаржникові в межах суми боргу;
накладено арешт на частку в статутному
капіталі TOB «Магік» в розмірі 50%, що
належить скаржнику та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить скаржникові в межах
суми боргу, а також накладено арешт на
все майно, що належать скаржникові та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна в межах суми боргу.

Вказані постанови державного
виконавця належним чином виконані
Державною реєстраційною службою
України, що підтверджується витягами
про реєстрацію в Державному реєстрі
обтяжень.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно до ч. 4 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець обчислює розмір
заборгованості зі сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувану і
боржнику: у разі, якщо виконавчий
документ уперше надійшов до виконання.

Відповідно до ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження» арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження. Копії постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника надсилаються пізніше
наступного робочого дня після її
винесення боржнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону
України «Про виконавче провадження» , у
разі неможливості стягнення аліментів
із заробітної плати чи інших доходів
боржника протягом трьох місяців
підряд, якщо боржник не працює і не
одержує доходів, стягнення звертається
на майно боржника.

Доказів отримання боржником
постанови про відкриття виконавчого
провадження до 09.09.2014р., розрахунку
розміру аліментів, суду не надано,
отже, заслуговують на увагу доводи
скаржника про те, що державним
виконавцем не було надано йому
можливості виконати рішення суду
самостійно.

Як убачається з наданих скаржником
доказів, ним у повному обсязі 11.09.2014
року сплачена вся сума аліментів за
період часу з 01 лютого 2013 року по 02
вересня 2014 року згідно розрахунку,
здійсненого державним виконавцем
станом на 02.09.2014 року у розмірі 30 672 грн.
20 коп., що підтверджується копією
квитанції.

Відповідно до ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» з майна
боржника може бути знято арешт за
постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо впорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. У всіх інших
випадках незавершеного виконавчого
провадження арешт з майна чи коштів
може бути знятий за рішенням суду.
Зазначені у цій статті постанови
можуть бути оскаржені сторонами в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Оскільки скаржником надані належні
докази виконання ним рішення суду
одразу після отримання постанови про
відкриття виконавчого провадження,
прийняття державним виконавцем
постанов про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
було передчасним, а враховуючи повну
сплату скаржником заборгованості зі
сплати аліментів відповідно до
наданого йому розрахунку
заборгованості станом на 02.09.2014р.,
правових підстав для накладення арешту
на майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження суд не
убачає.

За таких обставин, постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, винесені
державним виконавцем ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві Іванеко
В.В. від 28 серпня 2014 року у виконавчому
провадженні №37075732 підлягають
скасуванню.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 25, 27, 57, 74 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 383-389 ЦПК
України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанови
державного виконавця про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження - задовольнити.

Постанови про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження, винесені державним
виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м.
Києві Іванеко В.В. від 28 серпня 2014 року у
виконавчому провадженні №37075732 ,
відкритому за виконавчим листом №
755/2132/2013 від 07 березня 2014 р. за рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва у
цивільній справі № 755/2132/2013 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини аліментів у розмірі 1/3
частини усіх видів доходів боржника
щомісячно, якими накладено арешт на
частку у статутному капіталі TOB «Лекос»
в розмірі 25%, належну скаржнику, та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить
скаржникові в межах суми боргу; а також,
якими накладено арешт на частку в
статутному капіталі TOB «Магік» в
розмірі 50%, що належить скаржнику, а
також накладено арешт на все майно, що
належать скаржникові, та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна в межах суми боргу, - скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

СУДДЯ: