У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 04 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 17 червня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 01 жовтня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_5 заборгованість за кредитним
договором від 22 грудня 2005 року у
розмірі 16036,55 грн, стягнути солідарно з
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 витрати за надання
послуг та витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката та інших
фахівців права у розмірі 100 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 22 грудня .2005 року між банком та
ОСОБА_5 був укладений кредитний
договір, згідно з яким останній
отримав кредит у розмірі 3000 грн зі
сплатою 36,00 % річних та з кінцевим
терміном повернення відповідно до
терміну дії картки.

Зобов'язання відповідача ОСОБА_5 за
вказаним кредитним договором
забезпечено договором поруки від 01
лютого 2010 року № 214526, укладеним з
поручителем ОСОБА_4 на суму 100 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе кредитних
зобов'язань станом на 15 грудня 2010 року
утворилася заборгованість в розмірі 16
035,55 грн, яка складається з 7928,42 грн -
заборгованості за кредитом, 6 868.29 грн -
заборгованості за відсотками, 500
грн - штрафу (фіксована частина), 739, 84
грн - штрафу (процентна складова), яку
банк просив стягнути.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави віл 17 червня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 01 жовтня 2014 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ПриватБаню заборгованість за
кредитним договором в розмірі 16 036.55
грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному
порядку 100 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ
«ІІриватБанк» судові витрати в сумі
244,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» судовий збір в сумі 35,67
грн.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення витрат на надання юридичної
допомоги у розмірі 1 950 грн відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в позові, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
позичальник не виконує взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором, має
прострочену заборгованість, яка
повинна бути стягнута солідарно з
нього та поручителя.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 17 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова