№ 4-с/642/3/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2014 року

Ленінський районний суд м. Харкова
у складі:

головуючого - судді - Бородіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання
- Алімурадової Т.Я., Жидик А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові в порядку
судового контролю за виконанням
судових рішень скаргу

ОСОБА_1 на дії Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою
на дії державного виконавця
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції (далі ВДВС
ХМУЮ) в порядку Розділу VІІ ЦПК України,
яку неодноразово уточнював, та
остаточно просив визнати дії
державного виконавця Ленінського ВДВС
ХМУЮ Самойленко П.С. відносно відкриття
12.07.2013 року виконавчого провадження №
39556780 за виконавчим документом, який
скасований судом, та на підставі
документів які не відповідають вимогам
нормативно-правових актів України,
протизаконними та протиправними, та
ухвалити окрему ухвалу за фактом
спільних дій стягувача КП "ХТМ" та
державного виконавця Ленінського ВДВС
ХМУЮ Самойленко П.С.

У судовому засіданні скаржник та
його представник уточнену скаргу
підтримали та просили її задовольнити
з підстав зазначених у скарзі.

Представник Ленінського ВДВС ХМУЮ
Самойленко П.С. проти задоволення
скарги заперечував, були надані
письмові заперечення, де він також
зазначав, що скаржником було пропущено
десятиденний строк подання скарги.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали скарги, суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено,
що сторони виконавчого провадження
мають право оскаржувати рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця з питань виконавчого
провадження у порядку, встановленому
цим Законом.

Як встановлено судом, судовим
наказом № 2н/2024/1618/12, виданим суддею
Ленінського районного суду м. Харкова
від 22.01.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на
користь КП "Харківські теплові мережі"
заборгованість за опалення та гарячу
воду у розмірі 10013,46 грн.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Харкова від 25.02.2013 року
зазначений судовий наказ скасований.

Постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Самойленко П.С.
від 12.07.2013 року за судовим наказом №
2н/2024/1618/12 відкрито виконавче
провадження.

Посилання скаржника та його
представника на те, що державний
виконавець не мав законних підстав
виносити постанову про відкриття
виконавчого провадження оскільки
зазначений судовий наказ був
скасований, безпідставні, оскільки
будь-яких належних та допустимих
доказів стосовно того, що державному
виконавцю на час винесення постанови
були відомі ці відомості суду не
надані.

Щодо зазначення скаржником, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Самойленко П.С.
від 12.07.2013 року за судовим наказом №
2н/2024/1618/12 була винесена пізніше (заднім
числом), а саме у серпні, з метою
виправдати дії виконавчої служби щодо
вилучення особистих речей скаржника
під час примусового виконання, то вони
спростовуються матеріалами справи.

Так в матеріалах справи
міститься копія супровідного листа від
12.07.2013 року вихідний номер 13384 про
направлення постанови про відкриття
виконавчого провадження на підставі
судового наказу № 2н/2024/1618/12.

Як вбачається з копії витягу
журналу вихідної кореспонденції
Ленінського ВДВС ХМУЮ за 12.07.2013 року
міститься запис за номером 13384 про
направлення постанови про відкриття
провадження КП "ХТМ" та ОСОБА_1

З копій актів опису та арешту
майна від 23.08.2013 року вбачається, що
державним виконавцем Ленінського ВДВС
ХМУЮ Мошківською Н.А. були проведені
дії при примусовому виконанні судового
наказу 2н/2024/933/12 виданого 08.08.2012 року.

Тож посилання скаржника, що
постанова про відкриття провадження
державним виконавцем Самойленко П.С.
була винесена навмисно та після
проведення опису та арешту майна
ОСОБА_1, щоб виправдати примусові дії
виконавчої служби, є лише
припущеннями, та безпідставні,
оскільки у актах зазначено при
виконанні саме якого судового наказу
проводилися дії примусового характеру.

Крім того, державним
виконавцем надано суду копію реєстру
судових наказів про стягнення
заборгованості з населення за теплову
енергію на користь КП "ХТМ" переданих до
виконавчої служби Ленінського району
м. Харкова у червні 2013 року, з якого
вбачається за порядковим номером 29
зазначений судовий наказ про
стягнення з ОСОБА_1 10013,46 грн.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження».

Посилання заявника на незаконність
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а саме з порушенням вимог
п. 3 ст. 18, п. 3 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження» в зв"язку
із незазначенням індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника, суд
не бере до уваги, оскільки відповідно
до п. 3 ч. 1 ст. 18 ЗУ "Про виконавче
провадження" у виконавчому документі
зазначається, зокрема,
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків, а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню.

У разі відсутності у матеріалах
справи даних про ідентифікаційний код
боржника, у державного виконавця
відсутні процесуальні підстави для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Судом встановлено, що у виконавчому
документі, виданому судом, дані про
ідентифікаційний код боржника
відсутні.

Крім того, так склалася судова
практика на час винесення постанови,
яка є предметом оскарження, що
постанови про відмову у відкритті
провадження з підстав незазначення
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника, скасовуються.

Що стосується вимоги скаржника
визнати дії державного виконавця
Ленінського ВДВС ХМУЮ Самойленко П.С.
відносно відкриття 12.07.2013 року
виконавчого провадження № 39556780 на
підставі документів які не
відповідають вимогам
нормативно-правових актів України, то
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

За змістом ст. 9 Закону України «Про
виконавче провадження» сторони можуть
реалізовувати свої права і
обов'язки у виконавчому
провадженні самостійно або
через представників. Повноваження
представника повинні бути
підтверджені довіреністю, виданою і
оформленою відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст. 246 ЦК України
довіреність від імені юридичної особи
видається її органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
цієї юридичної особи.

Вимоги до форми довіреності
встановлені ст. 245 ЦК України.

В п.2.11 Інструкції зазначено, що
повноваження представників сторін, які
беруть участь у виконавчому
провадженні, мають бути посвідчені
такими документами:…, б) довіреністю
юридичної особи… Пунктом 2.11.2
зазначеної Інструкції передбачено, що
оригінали документів, зазначених у
пункті 2.11 цього розділу, або належним
чином засвідчені їх копії приєднуються
до матеріалів виконавчого провадження.

Судом не досліджувалося саме
виконавче провадження з тих підстав, що
зведене виконавче провадження було
вилучено на підставі ухвали слідчого
судді Ленінського районного суду м.
Харкова Ленінським РВ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області від 17.10.2013 року, до
якого також входить виконавче
провадження за судовим наказом №
2н/2024/1618/12.

Суду були надані завірені
слідчим копії документів, які стали
підставою для відкриття виконавчого
провадження за судовим наказом №
2н/2024/1618/12.

Як вбачається з наданих матеріалів,
заяву про відкриття виконавчого
провадження, судовий наказ подавав до
ВДВС відповідальна особа КП "ХТМ",
прізвище не зазначено. Ним була надана
і ксерокопія Довіреності № 38-4426/394, в
якій зазначено, що видана вона КП "ХТМ" в
особі генерального директора ОСОБА_4
провідному юрисконсульту ОСОБА_5
Ксерокопія довіреності не засвідчена.

При цьому у судовому засіданні
ОСОБА_5 була надана для огляду копія
заяви про прийняття до виконання
судового наказу, яка подана до ВДВС
ХМУЮ. та він зазначив, що дана заява ним
не підписувалася та не подавалася до
виконавчої служби. Пояснити хто міг
подати таку заяву він не може, оскільки
такими відомостями не володіє. Також
зазначив, що ксерокопія довіреності
також повинна бути засвідчена.

Посилання державного виконавця, що
він бачив раніше оригінал довіреності
виданої на ім"я ОСОБА_5 , будь-яких
відомостей, що ця довіреність
скасована до виконавчої служби не
надходило, тому у нього не викликало
сумніву, що надана ксерокопія
довіреності вірна, не грунтуються на
законі, оскільки у нормативних актах
зазначені вимоги до документів, які
надаються до виконання.

Надана не завірена ксерокопія
довіреності суперечить вимогами п.2.11
вищезазначеної Інструкції.

Державний виконавець
повинен був відмовити у відкритті
виконавчого провадження на підставі п.8
ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження», де зазначено, що
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження. У
даному випадку - при наявності
порушення вимог п.2.11 «Інструкції про
проведення виконавчих дій»,
затвердженої Наказом міністерства
юстиції України 02.04.2012 р., № 512/5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02.04.2012 р. за № 489/20802, а саме:
заява до виконавчого документа надана
без зазначення особи яка її подає і
додана ксерокопія довіреності, яка не
відповідає вимогам ст. 246 ЦК України -
на виконання поступила ксерокопія
довіреності, яка не завірена та
відсутня мокра печатка органу, який
її видав.

З врахуванням
вищезазначеного, суд приходить до
висновку, що в цій частині скарга
обґрунтована.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК
України, якщо оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2
ст. 387 ЦПК України суд під час розгляду
скарги, в разі встановлення
обґрунтованості скарги, може тільки
визнати оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язати державного виконавця
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновлює його порушені права чи
свободи.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вже зазначалося, згідно ст. 383
ЦПК України сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Ст. 3 ЦПК України надає кожній особі
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів

Таким чином, оскільки вимоги ОСОБА_1
стосуються визнання дій державного
виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ
Самойленко П.С. протизаконними та
неправомірними, однак, вимоги при цьому
не конкретизовані, а саме не зазначено
яким чином необхідно усунути порушення
або яким шляхом поновити порушені
права чи свободи скаржника, а
виконавче провадження за судовим
наказом 2н/2024/1618/12 на підставі п.4 ч. 1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження" закінчено 15.11.2013 року,
фактично якісь виконавчі дії за цим
виконавчим провадженням не вчинялись,
відсутні дані які саме права заявника
за цим провадженням порушені, суд не
вбачає підстав для задоволення скарги
в цій частині.

Крім того, скаржником
пропущено строк на подання скарги на
дії державного виконавця, при цьому
клопотань про поновлення цього строку
від скаржника до суду не заявлено.

Як вбачається з
матеріалів справи, скаржник звернувся
до суду 02.09.2013 року із скаргою на дії
державного виконавця Ленінського ВДВС
ХМУЮ Мошківської Н.А.

01.10.2013 року ним була уточнена
скарга та доповнена оскарженням дій
державного виконавця Ленінського ВДВС
ХМУЮ Самойленко П.С. відносно відкриття
виконавчого провадження 12.07.2013 року.

Матеріали справи містять дані,
що копію постанови про відкриття
провадження № 39556780 від 12.07.2013 року
ОСОБА_1 отримав 10.09.2013 року, тобто строк
на звернення до суду зі скаргою на дії
державного виконавця Самойленко П.С.
відповідно до ст. 383 ЦПК України
пропущений, що є підставою для відмови
в задоволенні скарги .

Скаржник при розгляді
скарги просив суд винести окрему
ухвалу щодо факту спільних дій
стягувача КП "ХТС" та державного
виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ
Самойленко П.С.

Суд вважає, що клопотання заявника
щодо винесення окремої ухвали не
підлягає задоволенню, так як такого
факту судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.
386, 387 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Скаргу ОСОБА_1 на дії Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - залишити без задоволення.

Ухвала може бути
оскаржена протягом п'яти днів з дня її
проголошення в апеляційному порядку до
апеляційного суду Харківської області
через Ленінський районний суд м.
Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги. Особи, які не були присутні під
час проголошення ухвали мають право
оскаржити ухвалу протягом п'яти днів
з дня отримання її копії.

Суддя -

О.В. Бородіна