Справа №490/6210/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі :

головуючого судді - Гуденко О.А.,

при секретарі - Аслановій Е.Е. ,

за участю позивача, представника
позивача - ОСОБА_1, відповідача-ОСОБА_4,
представника відповідача -ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розподіл сумісно нажитого майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання нерухомого майна
особистою власністю , -

ВСТАНОВИВ :

В червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до відповідача з
подальшими уточненнями позовних вимог,
остаточно просила встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з липня 2007
року по 25 липня 2009 року, провести
розподіл сумісно нажитого майна у
вигляді квартири АДРЕСА_1 , квартири
АДРЕСА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 та
автомобіля марки Kia, р/н НОМЕР_1.

Від попередніх позовних вимог про
розподіл спільного сумісного майна
подружжя у вигляді побутової техніки
та меблів ОСОБА_3, відмовилася і така
відмова прийнята судом .

14 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
визнання права особистої приватної
власності , а саме 12 частки квартири
АДРЕСА_3 , придбаної на підставі
договору купівлі-продажу 13 травня 2011
року , оскільки ця квартира придбана
ним за власні кошти під час окремого
проживання після фактичного
припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач та її
представник вимоги позову підтримали,
посилаючись на обставини, викладені у
позові. Позивачка ОСОБА_3 суду пояснила,
що познайомилася з відповідачем 14
травня 2007 року, а з липня 2007 року почали
проживати разом в його квартирі в
будинку по вул. Флотській, де з серпня
2008 року разом, за спільні кошти почали
робити капітальний ремонт, перекривали
дах, міняли підлогу, вирівнювали стіни,
вирили підвал під кухнею. До проведення
ремонту стан квартири був майже
нежилий, вони проживали в прибудові.
Восени 2008 року вона продала своє
спадкове майно в м.Первомайську, кошти
від продажу якого витратила на
придбання квартири однокімнатної по
АДРЕСА_1 а також на проведення ремонту
як в цій квартирі, так і в будинку по
вул. Флотській. 25 червня 2009 року, на її
день народження, разом подали заяву до
РАГСу . В 2011 році відповідач
запропонував їй купити квартиру у
свого знайомого, на що вона погодилася.
Купівлею квартири по вул. Космонавтів
займався особисто відповідач, кошти на
її придбання були виділені зі
спільного бюджету. На початку жовтня
2012 року відповідач забрав свої речі з
будинку і внаслідок частих сварок
почав проживати за цією ж адресою, але в
двоповерховій прибудові-гаражі.
Виїхала вона з будинку лише в 2013 році,
коли остаточно зрозуміла, що
збереження сім'ї є неможливим.

Відповідач та представник відповідача
у судовому засіданні позовні вимоги
не визнали та просили суд відмовити у
їх задоволенні, визнали спільним
майном подружжя лише автомобіль КІА.
Посилалися на те, що квартира АДРЕСА_2
була придбана ОСОБА_4 та зроблено там
ремонт ще до знайомства з позивачкою.
Не погодилися з висновком експертизи,
оскільки було зазначено багато робіт,
які взагалі не проводилися, або
проводилися ним особисто , власними
силами. Квартира АДРЕСА_1 також
придбана ним до шлюбу з позивачем за
кошти, які були отримані від продажу
особистого дошлюбного майна- квартири
АДРЕСА_4. Відповідач суду пояснив, що
зустрічався з позивачкою не так часто з
2007 року, коли сталася пожежа і ОСОБА_3 зі
своїми родичами дуже добре за ним
доглядала, вирішив з нею одружитися. З
позивачкою фактично не проживає з 2010
року, вимушений був проживати в
прибудові, оскільки остання забрала у
нього ключі від будинку та не пускала
його. В 2011 році за особисті кошти купив
для свого сина квартиру по вул.
Космонавтів вже в той час, коли
припинив сімейні стосунки з позивачкою
.

Вислухавши пояснення сторін,
вивчивши доводи позову і матеріали
справи, допитавши свідків, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

25 липня 2009 року сторони по справі
зареєстрували шлюб , Свідоцтво серії
НОМЕР_2 (а.с. 16).

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу ,
серії НОМЕР_3, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
розірвано 14 лютого 2008 року (а.с. 125).

З витягу з історії хвороби ОСОБА_4
вбачається, що він перебував на
лікуванні в опіковому відділенні МЛ № 3
з 19 липня ( в цей день сталася пожжежа в
прибудові за адресою проживання
відповідача по АДРЕСА_2) по 07 серпня 2009
року з приводу опікової хвороби , опік
полум'ям 12% ІІ-ІІІА ступеня.

13 серпня 2005 року ОСОБА_4 на підставі
Договору купівлі-продажу за реєстровим
№ 2486 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.17),
яка складається з 3-х кімнат, загальною
площею 64,9 кв.м., житловою площею 37,8
кв.м., за ціною продажу 8013 грн.
Відповідно до рішення Центрального
районного суду від 07.11.2005 р. ОСОБА_4
визнано власником господарчої будівлі
за адресою АДРЕСА_2 -літ.Д-2
гараж-баню-літню кухню. Відповідно до
технічного паспорту на садибний
житловий будинок АДРЕСА_2, від 09.02.2006
року квартира №1 складається з 3 кімнат
житловою площею 37.8 кв.м., у тому числі 1-а
кімната -13,1 кв.м., 2-а кімната -9.9 кв.м., 3-а
кімната -14.8 кв.м., коридор -5.9 кв.м.,
вбиральня поєднана -3,0 кв.м., кухня - 16,5
кв.м., котельня -1,7 кв.м. Також,
знаходиться гараж-літня кухня Д-2,
площею 61,8 кв.м. 22 листопада 2005 року
складено Акт прийому-передачі
виконаних робіт, відповідно договору
від 08.11.2005 р. Про виконання робіт з
демонтажу АОГВ «Ростов», монтажу
АОГВ-20К з відповідним встановленням
муфт, другого контура АОГВ та водяних
труб в квартирі АДРЕСА_2.

05 червня 2009 року ОСОБА_4 на підставі
Договору купівлі-продажу за реєстровим
№ 813 придбав однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, за ціною продажу 16 109 грн.
(а.с.18).

14 липня 2009 року на підставі Договору
купівлі-продажу за реєстровим номером
3270 ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_4 за
ціною продажу 27 073 грн. З цього Договору
вбачається, що відчужувана квартира
належала ОСОБА_4, на підставі Договору
дарування від 03.02.2004 року (а.с.60).

03 грудня та 09 грудня 2009 року ОСОБА_3
уклала договори №1055 та № 1057 з ЧП
ОСОБА_6 на виготовлення
метолапластикових виробів - вікон та
дверей , загальною вартістю 5200 грн., по
АДРЕСА_2

30 січня 2010 року ОСОБА_3 замовила кухню у
квартиру АДРЕСА_1, вартістю 1600 грн.(а.с.
87)

22 грудня 2009 року ОСОБА_3 придбала
автомобіль Kia Besta, 1991 року випуску, д/н
НОМЕР_1. (а.с.116).

13 травня 2011 року на підставі Договру
купівлі-продажу частки квартири
ОСОБА_4, купив у ОСОБА_7 12 частку
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_3 за
ціною продажу 22072 грн. (а.с. 90).
Відповідно до довідки КП ММ БТІ №2090 від
06.11.2013 року, власником іншої 12 частини
цієї квартири є ОСОБА_7 згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 21.04.2009 року.

Рішенням Заводського районного суду
м.Миколаєві від 08.01.2014 року шлюб між
сторонами розірвано. Рішенням
Апеляційного суду Миколаївської
області від 17 лютого 2014 року змінено у
мотивувальній частині зазначене
рішення Заводського районного суду , а
саме: змінено висновок суду щодо
терміну припинення сторонами
подружніх стосунків та судом
встановлено вважати терміном
припинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подружніх
стосунків не вересень 2010 року, а
травень 2012 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка
є колишньою співробітницею позивачки,
пояснила, що ОСОБА_3 знає з 1998 року. У
липні 2007 року остання познайомила її з
ОСОБА_4 як зі своїм чоловіком, цього
літа вони разом їздили на відпочинок в
Коблево. У вересні 2009 року відвідувала
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 знала , що
вони ще в 2007 році разом вирішили робити
капітальний ремонт у будинку, повністю
міняли стелю, підологу, її чоловік
допомагав їм робити ремонт. Також
пояснила суду, що сприймала сторони як
одну сім'ю, оскільки вони вели спільне
господарство, було видно, що мали
спільний бюджет, постійно разом
проживали в будинку по вул. Флотській.
Знає, що ще в квітні 2009 року вони
вирішили офіційно укласти шлюб.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка
є свахою позивачки , пояснила, що з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почала спілкуватися у
2010 році після народження онуки.
Спілкувалися з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
святах, у телефонному режимі. В 2011-2012
роках вона неодноразово була у гостях у
сторін по АДРЕСА_2 знає , що разом
проживати вони припинили остаточно
влітку 2013 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10
пояснила, що знає позивачку більше 20
років, була її сусідкою, їх діти разом
навчалися в школі. ОСОБА_4 знає з весни
2009 року, коли позивачка з ним її
познайомила як з чоловіком, з яким
спільно проживає. Також пояснила, що
сторони живуть разом з 2007 року - одразу
після того, як поїхали разом
відпочивати до Туреччини, а до цього
часу ОСОБА_3 проживала в мікрорайоні
«Намив». На вул. Флотській сторони
робили ремонт приблизно 1,5 роки,
оскільки ОСОБА_3 дізнавалася у її
чоловіка як робити дах, і той приходив
на вказану адресу у 2009 році.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 ,
який є колишнім співробітником
відповідача, пояснив, що ОСОБА_4 знає з
2000 року. ОСОБА_3 знає з 2009 року у якості
знайомої ОСОБА_4 Стосовно квартири по
АДРЕСА_1 пояснив, що ОСОБА_4
запропонували продати квартиру на вул.
Чигрина. Після її продажу він допомагав
ОСОБА_4 придбати вказану квартиру по пр.
Леніна в м.Миколаєві (займався її
пошуком разом з покупцем квартири по
вул. Чигрина, ремонтом). Також пояснив,
що допомагав шукати робітників, які
робили б ремонт у будинку по АДРЕСА_2 а
саме облаштування підвалу під кухнею в
2008 році.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12
пояснила, що з ОСОБА_4 вони сусіди.
ОСОБА_3 знає з моменту пожежі у 2009 році,
після чого остання стала проживати по
АДРЕСА_2 Також пояснила, що у 2010 році
ОСОБА_4 жив у прибудові, там він собі і
готував їсти.

При цьому останні два свідки зазначили,
що майже не були в будинку ОСОБА_4 в
гостях, більше заходили на подвір'я,
дуже близьких дружніх стосунків не
мали.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13,
яка була продавцем квартири по АДРЕСА_1
пояснила, що усі питання стосовно
придбання вказаної квартири вирішував
якийсь чоловік та ОСОБА_4 У квартирі по
АДРЕСА_1 були побілені стіни кімнати та
паркет лежав у залі. Вікна у квартирі
були старі, квартира потребувала
значного ремонту.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14
пояснив, що ремонт на АДРЕСА_2 робив
його батько -ОСОБА_4 мабуть з 2009 до 2011
року. У будинку змінювалась плитка на
кухні, рилась яма для підвалу, клеїли
обої у кімнатах, будувалась веранда,
замінювались двері, вікна. Також
пояснив, що у 2008 році мешкав у будинку
по АДРЕСА_2 У 2010 році ОСОБА_4 почав
мешкати з ОСОБА_3 у будинку по АДРЕСА_2,
до цього часу він бачив її там, вона
інколи приходила, садила квіти на
подвір'ї просто як знайома батька.
Станом на 2009 рік у них були не дуже
близьки стосунки з батьком , він не
одразу дізнався про його одруження, на
весілля не запрошували, про пожежу
дізнався телефоном, відвідував батька
після пожежі в ЛШМД.

У судовому засіданні свідок
ОСОБА_15,який є сусідом ОСОБА_4, пояснив,
що знає останнього з 2005 року, коли
ОСОБА_4 придбав житловий будинок по
вул.Флотській. З ОСОБА_3 він
познайомився у 2009 році, коли сталася
пожежа. Також пояснив, що при ОСОБА_3 у
вказаний будинок не заходив. Ремонт
закінчили робити у житловому будинку у
2009 році. ОСОБА_4 останній час жив у
прибудові, де готував собі їжу.

Відповідно до довідки ПП «Калейдоскоп»
(а.с. 74) від 10.09.2013 року за №47, ОСОБА_3
придбала путівку до Туреччини 04.06.2007
року. З 23 червня по 03 липня 2007 року
сторони разом відпочивали у Туреччині,
що підтверджується заявкою на
бронювання туристичного
обслуговування та копіями закордонних
паспортів сторін.

23 жовтня 2008 року ОСОБА_4 склав заповіт
(а.с. 78), відповідно до якого останній
все належне йому майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалося, всі його майнові та
немайнові права заповідає ОСОБА_3

Сам ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснив, що допомагав ОСОБА_3 у
похованні її матері, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, їздив разом з нею до
Первомайського району до її родичів і
на поховання. При цьому суд критично
ставиться до його заперечень, що до
самого укладання шлюбу вони просто
зустрічалися як чоловік та жінка,
оскільки є досить суперечливим і його
знайомство з матір'ю , родиною
позивачки до квітня 2008 року , і
складення заповіту на все майно на її
ім'я в той же період.

Також в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3 займалася
укладанням Договорів оренди жилого
приміщення в якості орендодавця щодо
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ;
займалася облаштуванням цієї квартири
меблями; принаймні з 2009 року
розрахункові книжки по оплаті за
комунальні послуги за цією адресою
знаходилися у позивачки , яка
здійснювала оплату за ці послуги
самостійно.Те, що фактично управляння
цією квартирою та розпорядження нею
стосовно здачі в оренду ОСОБА_4 сам
доручив на той час своїй дружині ,
також підтверджує, що сторони
відносилися до неї як до своєї спільної
власності.

Таким чином, згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України, суд вважає встановленим, що
принаймні з весни 2008 року сторони
проживали у фактичних шлюбних
відносинах, оскільки перебували в
усталених відносинах, що притаманні
подружжю, спільно проживали, вели
спільне господарство, були пов'язані
спільним побутом , виявляли подружні
відносини перед третіми особами,
піклувалися один про одного, надавали
взаємну матеріальну підтримку. На той
час ні позивачка, ні відповідач в
іншому шлюбі не перебували.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до положень ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно
поширюються загальні положення права
спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст.. 360-7 ЦПК
України, обов'язковою для усіх судів
України є правова позиція стосовно
того, що при застосуванні ст.. 74 СК
України слід виходити з того, що
указана норма поширюється на випадки,
коли чоловік і жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
складися усталені відносини, що
притаманні подружжю, а також, якщо вони
проживають однією сім'єю без шлюбу в
період, протягом якого придбане спірне
майно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України
визначено, що особистою приватною
власністю дружини (чоловіка) є майно,
набуте нею (ним) за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй (йому) особисто.
Відповідно до ч.6 ст. 57 СК України, суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

На підставі викладеного, у
відповідності до ст. ст. 60, 63, 68, 70, 74 СК
України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України,
суд дійшов висновку, що квартира
АДРЕСА_1 є майном, набутим сторонами за
час спільного проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки, й кожний з них має
рівні права володіння, користування й
розпорядження цим майном. У зв'язку із
зазначеним, позов в цій частині
підлягає задоволенню і слід визнати цю
квартиру спільною сумісною власністю
ОСОБА_4 та ОСОБА_3

При цьому суд не може прийняти до уваги
твердження ОСОБА_4 , що ця квартира в
будь-якому разі не є спільним майном ,
оскільки придбана на кошти, які він
отримав від продажу належної йому на
праві особистої приватної власності
квартири АДРЕСА_4. Так, спільна
квартира АДРЕСА_1 придбана
відповідачем за договором
купівлі-продажу 05 червня 2009 року, тоді
як вищевказана квартира по вул. Чигрина
продана ним лише 14 липня 2009 року, тобто
майже через місяць.

Відповідно до висновку №125-048 судової
будівельно-технічної експертизи від
12.06.2014 року, вартість виконаних
будівельно-технічних робіт у квартирі
АДРЕСА_1, у діючих на теперішній час
цінами, складає - 24 248 грн. Визначити час
виконання ремонтних робіт у вказаній
квартирі неможливо, у зв'язку з
відсутністю платіжних документів на
придбання будівельних матеріалів, а
також розбіжності сторін у даті
проведення ремонту.

Вартість виконаних
ремонтно-будівельних робіт у квартирі
АДРЕСА_2 у нині діючих цінах складає - 118
434 грн., в тому числі вартість
будівельних матеріалів
самовільно-побудованої прибудови до
квартири - 6597 грн. Згідно наданих
договорів №1055 від 03.12.2009 року, №1057 від
09.12.2009 року на виготовлення та
установку у квартирі
металопластикових вікон, замовником
яких є ОСОБА_3, можливо сказати, що
виконання ремонтних робіт у квартирі
АДРЕСА_2 виконувались у період 2009-2010 р.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1
вирахуваної порівняльним підходом
становить 199 478 грн. Ринкова вартість
квартири АДРЕСА_1 вирахувана
порівняльним методом , на момент
дослідження без врахування виконання
ремонтних робіт - 175 230 грн.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 з
надвірною будівлею літня кухня-гараж,
вирахувана порівняльним методом
становить 324 799 грн. Ринкова вартість
квартири АДРЕСА_2 з надвірною
прибудовою літня кухня-гараж, на момент
дослідження без врахування виконання
ремонтних робіт - 206 365 грн.

Визначити ринкову вартість ? частини
квартири АДРЕСА_3 не можливо, у зв'язку з
відсутністю технічного паспорту та
правовстановлюючих документів на
квартиру.

Стосовно визнання квартири АДРЕСА_2
спільним сумісним майном подружжя, то
суд приходить до висновку , що такі
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 Постанови ВСУ "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» № 7 від 04.10.1991 р. , враховуючи
положення ч. 1 ст. 62 СК України, стосовно
істотного збільшення вартості майна
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, будинок, який належав
одному з подружжя, може бути визнаний
спільним майном подружжя, якщо в
період шлюбу істотно збільшилась його
цінність внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя
або їх обох.

При цьому, участь інших осіб у
будівництві житлового будинку не
створює для них права приватної
власності на жилий будинок, крім
випадків, коли це передбачено
законом.Таке право, зокрема, виникає,
коли будівництво велось подружжям в
період шлюбу - жилий будинок у
зв'язку з цим є їх спільною сумісною
власністю, або велось за рахунок
спільної праці членів сім'ї - жилий
будинок стає їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не було
встановлено письмовою угодою між ними.

Право вимагати не визнання права
власності на будинок, а відшкодування
своїх затрат на будівництво (купівлю
будинку), якщо допомогу забудовнику
(покупцю) вони надавали не безоплатно
(за цих умов) належить членам сім'ї
власника жилого будинку, якщо вони
приймали участь лише у будівництві
підсобних будівель (літньої кухні,
сараю, тощо) і підсобних приміщень
або коли їх затрати на ремонт
жилого будинку перевищували
покладений на них ст.156 ЖК України
обов'язок.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №
11 від 21.12.2007 р., «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», п. 23 Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
або визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Проте, суд не може прийняти до уваги
посилання позивача, як на підставу
визнання квартири АДРЕСА_2 спільною
власністю подружжя, на її вклад в
проведення ремонту квартири, оскільки
такий ремонт квартири не може бути
визнаний істотним збільшенням
цінності (вартості) майна, а
вищевказаний Висновок
судово-будівельної експертизи не
містить неоднозначних висновків щодо
часу та обсягу проведення будівельних
робіт в період з 2008 - по 2012 роки .

При цьому суд також враховує, що
позивачка не заявляла вимог про
відшкодування своїх затрат на
будівництво та капітальний ремонт ( а
не права вимагати визнання права
власності на будинок), як-то
передбачено вищенаведеними нормами
права в разі перевищення її затрат на
ремонт жилого будинку в межах
покладеного на нею обов'язку за ст.156 ЖК
України.

Згідно зі ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема, на жилий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим з
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7,
який є давнім товаришем ОСОБА_4,
пояснив, що в 2010 році захворіли він та
його дружина і він звернувся по
допомогу до ОСОБА_4 Вони усно
домовилися, що відповідач надасть йому
гроші "під заставу" квартири і вони
оформили таке у вигляді договору
купівлі-продажу. Після смерті дружини 30
травня 2011 року йому вже не були
потрібні гроші і вони вирішили
повернутися до первісної ситуації , але
не встигли знову переоформити
квартиру, оскільки судом вже на неї був
накладений арешт. Отже, це був
фіктивний договір, оскільки кошти за
квартиру він так і не отримував і
наміру реально відчужувати майно не
мав.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів, а ст.
ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки діючим законодавством
України презюмується виникнення права
спільної сумісної власності щодо
майна, набутого подружжям під час
шлюбу - обов'язок з доведення тієї
обставини, що майно, придбане у шлюбі, є
особистою власністю одного з подружжя
покладений на останнього.

Проте , ОСОБА_4 не надав суду
достеменних і беззаперечних доказів
того, що спірна квартира по вул.
Космонавтів, 77а була придбана ним за
особисті кошти , чи взагалі фактично не
придбавалася за договором
купівлі-продажу , оскільки діє
презумпція правомірності правочину за
ст.204 ЦК України. Проте ніхто договір
від 13.05.2011 року не оспорював і він є
чинним на тепершній час.

Що стосується твердження відповідача
про те, що станом на травень 2011 року
вони вже не проживали однією сім'єю з
ОСОБА_3 і припинили подружні стосунки,
то таке спростовується вищенаведеним
рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 17 лютого 2014
року щодо висновку " вважати терміном
припинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подружніх
стосунків травень 2012 року", показами
свідків і, насамперед, поясненнями
самого ОСОБА_4 Так, в судовому
засіданні відповідач пояснив, що на
початку 2012 року допомагав ОСОБА_3 (і сам
запропонував таке ) забирати тяжко
хворого сина позивачки з лікарні до їх
будинку на вул. Флотській, намагався
весною 2012 року налагодити відносини
між подружжям, а рішення щодо
розлучення прийняв лише в березні 2013
року після поради з сином останньої.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку, що вимоги зустрічного позову
ОСОБА_4 не підлягають задоволенню за
недоведеністю.

На підставі викладеного, у
відповідності до ст. ст.57, 60, 63, 68, 70 СК
України, ст.ст. 316, 328, 355, 368, 372 ЦК України,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Слід розподілити спільне майно сторін
наступним чином : по 12 частки квартири
АДРЕСА_1 за кожним, по 14 частки квартири
АДРЕСА_3 за кожним, по 12 частки
автомобіля KIA BESTA, випуску 1991 року,
державний номер НОМЕР_1, за кожним.

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати
з відповідача на користь позивача
підлягають стягненню 114 грн. 70 коп.
судового збору та 400 грн. витрат на
проведення судової експертизи-
пропорційно до задоволених позовних
вимог. Також з відповідача на корнисть
держави підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 296,17 грн. , який
складається з 52,57 грн. недоплачених при
подачі первісного позову коштів (
виходячи з ціни позову - половини
дійсної вартості квартири по АДРЕСА_1
та 12 частини квартири по АДРЕСА_3 -
пропорційно до задоволених позовних
вимог) та 243 грн. 60 коп. в частині
визнання права власності автомобіля.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл
сумісно нажитого майна - задовольнити
частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3 і
ОСОБА_4.

Провести поділ спільного сумісного
майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 12
частку квартири АДРЕСА_1.

Залишити у власності ОСОБА_4 право
власності на 12 частку квартири
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 14
частку квартири АДРЕСА_3.

Залишити у власності ОСОБА_4 право
власності на 14 частку квартири
АДРЕСА_3.

Залишити у власності ОСОБА_3 12 частину
автомобіля марки KIA BESTA, випуску 1991
року, державний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 12
частину автомобіля марки KIA BESTA
випуску 1991 року, державний номер
НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
нерухомого майна особистою власністю
- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
1514,70 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави
296,17 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі протягом 10 днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги .

Суддя
Гуденко О.А.