Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/7582/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
Доповідач Григорусь Н.
У Х В А Л А

01 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Церпіцької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Корольовського районного суду
міста Житомира від 16 жовтня 2014 року, -

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в якому просила
розірвати шлюб та стягнути з
відповідача аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в
розмірі 1 000,00 грн щомісячно до його
повноліття.

В судовому засіданні представником
відповідача заявлено клопотання про
надання сторонам строку на примирення.

Ухвалою Корольовського районного суду
міста Житомира від 16 жовтня 2014 року
сторонам надано строк на примирення
тривалістю шість місяців. Провадження
у цивільній справі зупинено до 14 квітня
2014 року.

Не погоджуючи з ухвалою суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
просить ухвалу скасувати, скоротити
строк на примирення до 14.11.2014 року.
Зокрема, вказує на те, що суд не прийняв
до уваги, що сім'я фактично розпалася, а
надання тривалого строку на примирення
порушує її права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.06.2002 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб. Від
спільного проживання сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований та
проживає з позивачкою, знаходиться на
її утриманні.

Згідно з частиною 1 статті 24 СК України,
шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Примушування жінки
та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України
встановлено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини,
примушування до збереження шлюбних
відносин є порушенням права дружини,
чоловіка на особисту свободу і може
мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до положень статті 111
СК України суд повинен вживати
заходів щодо примирення подружжя, якщо
це не суперечить моральним засадам
суспільства.

За змістом статті 112 СК України суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини та інші обставини
життя подружжя.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року,
проголошена Конституцією України
охорона сім`ї полягає, зокрема, в тому,
що шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. З урахуванням
наведеного, суд за наявності сумнівів
щодо обґрунтованості причин
розірвання шлюбу та наявності підстав
для збереження сім'ї не був позбавлений
можливості надати сторонами строк для
примирення (ст. 111 СК України, ст. 201 ЦПК
України). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 201 ЦПК
України суд зобов'язаний зупинити
провадження у справі у разі надання
сторонам у справі про розірвання шлюбу
строку для примирення.

З пояснень позивача встановлено, що в
родині тривалий час виникають
суперечки, з липня 2014 року вони
проживають окремо, не ведуть спільного
господарства та не підтримують шлюбних
стосунків. Після звернення з позовом до
суду, стосунки між ними погіршилися,
відповідач почав влаштовувати
скандали, застосовує до неї фізичку
силу, наносить побої, що змусило її
звернутися до правоохоронних органів
за захистом порушених прав.

Натомість, вказуючи на бажання
зберегти сім`ю, відповідач жодного разу
в судове засідання ні в суд першої, ні в
суд апеляційної інстанції не з`явився,
будь-яких доказів на підтвердження
бажання збереження родини не надав.

З урахуванням вищевказаного, колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність зменшення строку на
примирення до двох місяців, тобто до 16
грудня 2014 року. Даний строк є достатнім
для того, щоб відповідач прийняв міри
для примирення.

Крім того, поза увагою суду першої
інстанції залишилася та обставина, що
позивачем заявлено також вимогу про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки чинним
законодавством не передбачено
можливість зупинення провадження у
справі за вимогами про стягнення
аліментів до вирішення питання про
примирення сторін, ухвала суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню, а справа поверненню до того
ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 312-315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Корольовського районного суду
міста Житомира від 16 жовтня 2014 року
скасувати в частині зупинення
провадження щодо вимог про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, а справу повернути до того ж
суду для продовження розгляду.

Ухвалу Корольовського районного суду
міста Житомира від 16 жовтня 2014 року
змінити в частині визначення строку на
примирення, зменшивши його до двох
місяців, тобто до 16 грудня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді