АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5951/14 Справа №
інстанції - Слюсар Л. П.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

02 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі:
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договором позики та
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 квітня
2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2013 року позивачка
звернулася до суду з позовом про
стягнення з відповідача боргу за
договором позики та моральної шкоди. В
ході розгляду справи позовні вимоги
були уточнені. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилалася на
те, що 23 березня 2006 року між нею та
відповідачем був укладений договір
позики, згідно з яким вона передала
відповідачу у борг грошові кошти в сумі
31 000 дол. США. Договір укладено у
письмовій формі у вигляді розписки.
За умовами договору ОСОБА_3 прийняла на
себе зобов'язання повернути їй
отримані в борг грошові кошти протягом
двох років. У визначений договорами
строк та пізніше відповідач взяті на
себе зобов'язання належним чином не
виконала і повернула в період з 12.06.2011
року до 04.06.2013 року грошовими коштами
22072 грн.00 коп.; шляхом передачі товару
(пшениці, кукурудзи) на суму 400 грн. 00
коп.; шляхом передачі 24.08.2011 року товару
на суму 3767 грн. 00 коп., а всього погашено
боргу на суму 26239 грн. 00 коп. Просила суд
стягнути з відповідача на її користь
суму боргу в розмірі 221761 грн.00 коп., що
еквівалентно 27720,13 дол. США, 3% річних -
38385 грн. 92 коп., моральну шкоду в розмірі
10000 грн. 00 коп. та судові витрати в
розмірі 4032 грн. 50 коп.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 квітня
2014 року позовні вимоги - задоволені
частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
борг за договором позики в розмірі 221761
гривень 00 коп., 3 % річних в розмірі 38385
грн. 92 коп. та судові витрати по справі в
розмірі 2601 грн. 49 коп., а всього 262748 грн.
39 коп.

В іншій частині позову відмовлено ( а.с.
102-105).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі (а.с.111-114).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
23 березня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було укладено договір позики. За
договором позики ОСОБА_2 передала
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 160 000
гривень, що в еквіваленті 31 000 дол. США,
строком на два роки, а ОСОБА_3 їх
прийняла та зобов'язувалася погашати
щомісячно по 6 700 грн. 00 коп., що в
еквіваленті становить 1 300 дол. (а.с.94).
Однак, відповідач належним чином взяті
на себе зобов'язання не виконувала.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачкою належним чином не
виконувалися взяті на себе
зобов'язання по розписці, до 23.08.2008 року
борг в повному обсязі повернуто не
було, заборгованість погашалася
частинами, а саме в період з 12.06.2011 року
до 04.06.2013 року грошовими коштами 22072
грн.00 коп.; шляхом передачі товару
(пшениці, кукурудзи) на суму 400 грн. 00
коп.; шляхом передачі 24.08.2011 року товару
на суму 3767 грн. 00 коп., а всього погашено
боргу на суму 26239 грн. 00 коп. У зв'язку з
чим існує заборгованість в розмірі 221761
грн.00 коп., яка підлягає стягненню з
відповідачки з урахуванням 3% річних в
сумі 38385,92 грн. (строк повернення коштів
23.03.2008 року, з 24.03.2008 року по 29.12.2013 року
включно - 5 років та 281 день. 221761,00 х 3% х 5
років = 33264,15 грн.; 221761,00 х 3% х 281 день/365 =
5121,77 грн., разом 33264,15 грн. + 5121,77 грн. =
38385,92 грн.), а всього 260146,92 грн.

При цьому суд 1 інстанції не застосував
строк позовної давності про що
заявлялося відповідачем, оскільки з
наданих розписок за період з 12.06.2011 року
по 04.06.2013 року (а.с.70-76), вбачається, що
відповідачка частково сплачувала борг,
погасивши за вказаний період 22 072,00 грн.,
що свідчить про визнання боргу та
перериває перебіг позовної давності.

Відмовляючи в стягненні моральної
шкоди, суд 1 інстанції виходив з того, що
згідно п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Оскільки ані умовами договору,
ані законом не передбачено
відшкодування моральної шкоди за
правовідносинами, що виникли між
сторонами, тому підстав для її
стягнення немає.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права. Так, у
відповідності до ст. 1046 ЦК України одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Згідно ч. 1 ст. 1049
ЦК України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки НБУ.

Доводи апеляційної скарги, що судом
безпідставно не застосовано строк
позовної давності, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки вони
спростовуються наданими самою ж
відповідачкою доказами часткового
повернення боргу грошима, зерном та
комп'ютерною технікою в період з 12.06.2011
року по 04.06.2013 року, а у своїх
запереченнях на позов відповідачка
сама зазначала про часткове погашення
боргу й просила зменшити суми
заборгованості, після чого позивачка й
уточнила свої позовні вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки не
мають правового значення для вирішення
справи. Судом 1 інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: