Провадження 2/201/2675/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді - Браги А.В.,

при секретарі - Обоянській М.С.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Шестак Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу №201/10594/14ц за позовом
ОСОБА_3 до приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Дніпроінмед» про відшкодування
матеріальних збитків внаслідок
дорожньо - транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2014 року ОСОБА_3
звернулася до Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська з позовною
заявою, в якій просила суд стягнути з
ПрАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед»
на її користь відшкодування
матеріальних збитків відповідно до
договору добровільного страхування
наземного транспорту № ТР-Д/29.08.2012/000658
від 27 серпня 2012 року у розмірі 60 199,46
гривень, а саме 50 128,48 гривень - сума
страхового відшкодування, 600,00 гривень -
витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження, 5965,29
гривень - сума, на яку збільшилась
заборгованість внаслідок інфляційних
процесів, 1681,02 гривень - сума відсотків
річних за прострочення виплати
страхового відшкодування, 1824,67 гривень
- сума нарахованої пені за прострочення
виплати страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
зазначила, що 27 серпня 2012 року між ПрАТ
«Страхова компанія «Дніпроінмед» та
нею було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № ТР-Д/29.08.2012/000658, відповідно
до умов якого було застраховано
транспортний засіб Nissan Qashqai,
реєстраційний НОМЕР_1, який належить їй
ОСОБА_3 на праві власності. 01 квітня 2013
року із застрахованим автомобілем
відбувся страховий випадок - ДТП, що
було встановлено матеріалами справи
про адміністративне правопорушення та
постановою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська №
199/4233/13-п від 24 квітня 2013 року, якою також
встановлено винність водія ОСОБА_3 та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу. 02 квітня 2013 року на
виконання вимог, передбачених
розділами 22, 23 договору страхування №
ТР-Д/29.08.2012/000658 від 27 серпня 2012 року,
позивач надала відповідачу усі
необхідні документи за даним страховим
випадком. Проте, незважаючи на
вищезазначене, відповідач надав
позивачу лист - відповідь № 1297 від 11
червня 2013 року, яким відмовив у виплаті
страхового відшкодування. Відповідно
до п. 2, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
страхування» підставою для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування є,
зокрема вчинення страхувальником -
фізичною особою або іншою особою, на
користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку. Дії
позивача не є злочином, а є
адміністративним правопорушенням та
вчинення яких остання умислу не мала. З
огляду на що позивач вважає відмову
відповідача у виплаті їй страхового
відшкодування незаконною та
необґрунтованою. Крім того позивач
зазначає, що відповідно до Звіту
автотоварознавчого дослідження № 50/2013
від 01 липня 2012 року, проведеного СОД ЧП
ОСОБА_5, свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3, розмір матеріального
збитку, спричиненого застрахованому
автомобілю становить 50128,48 гривень.
Вартість проведення
автотоварознавчого дослідження
складає 600,00 гривень, що
підтверджується квитанцією за
проведення оцінки матеріального
збитку КТЗ Nissan Qashqai, реєстраційний
НОМЕР_1 № 13 від 27 червня 2013 року. Окрім
того позивач вважає, що відповідач
повинен відшкодувати матеріальні
збитки з урахуванням встановленого
індексу інфляції, три відсотки річних
від простроченої суми та пеню за
прострочення виплати страхового
відшкодування.

Представник позивача в судовому
засіданні подану позовну заяву
підтримала в повному обсязі та просила
суд її задовольнити відповідно до
обставин, викладених в ній та доказів,
наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, в письмових запереченнях
наданих суду зазначала, що
ознайомившись та підписавши договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів № ТР-Д/29.08.2012/000658
ОСОБА_3 погодилась з усіма умовами
(пунктами) передбаченими договором та
усвідомлювала їх значення. Відповідно
до п. 13.1 договору дія даного договору
розповсюджується лише на випадки, під
час настання яких ТЗ керували особи на
законних підставах зі стажем керування
за категорією, що дає право керування
застрахованим ТЗ від 2 до 10 років. ПрАТ
СК «Дніпроінмед» було встановлено, що
стаж керування за категорією «В» особи,
яка перебувала за кермом
застрахованого автомобіля під час ДТП
складав менше двох років, адже
відповідно до посвідчення водія серії
НОМЕР_4 право керування транспортними
засобами зазначеної вище категорії
ОСОБА_3 отримала лише 02 серпня 2011 року, а
ДТП відбулося 01 квітня 2013 року.
Відповідно до п. 20.1.8 договору
страхування страховими випадками не є
події, які зазначені в п. 7 цього
договору (у тому числі ДТП), що настали в
наслідок керування ТЗ особою, не
передбаченою у договорі. Згідно п. 24.17.9
договору страхове відшкодування не
виплачується, якщо страхувальник
допустив до керування застрахованим ТЗ
осіб, які не передбачені у даному
договорі та не відповідають умовам
даного договору. Дане обмеження
стосується також і власник ТЗ. Крім
того, відповідно до постанови
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 квітня
2013 року у справі про адміністративне
правопорушення № 199/4233/13-п, ДТП сталася
з вини ОСОБА_3 внаслідок вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно
до п. 20.1.3 договору до виключень зі
страхових випадків відноситься також і
вчинення страхувальником,
вигодонабувачем або їх представниками
з використанням ТЗ протиправних дій, за
які передбачена відповідальність
згідно діючого законодавства України.
Підстави відмови у виплаті страхового
відшкодування визначені у договорі не
суперечать нормам чинного
законодавства (ст.ст. 16, 26 ЗУ «Про
страхування»), а тому ОСОБА_3 було
правомірно відмовлено у виплаті
страхового відшкодування. Вимоги
позивача щодо стягнення інфляційних
втрат, штрафних санкцій за
прострочення виплати страхового
відшкодування є необґрунтованими з
огляду на те, що страховик не порушив
строк виплати страхового
відшкодування. Адже, відповідно до п.
24.14 договору страхування страховик у
строк не пізніше 30 робочих днів після
одержання всіх необхідних і належним
чином оформлених документів,
передбачених в розділі 23 договору,
приймає рішення про виплату або
відмову у виплаті страхового
відшкодування. Страховик здійснює
виплату страхового відшкодування в
30-денний строк, за винятком вихідних та
святкових днів, починаючи з дати
прийняття рішення про таку виплату.
Розділом 23 договору передбачено
перелік документів, які страхувальник
зобов'язаний надати для прийняття
страховиком рішення. Проте, позивач не
надала документи в повному обсязі
відповідно до зазначеного переліку.
Зокрема, не надано письмову заяву на
виплату страхового відшкодування за
встановленим страховиком зразком. А
відтак, термін для термін для прийняття
рішення відповідачем навіть не настав
відповідно до п. 24.14 договору. Тому
вимога позивача про стягнення
інфляційних витрат та штрафних санкцій
є такою, що підлягає відхиленню.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та оцінивши наявні в
матеріалах справи письмові докази, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

В судовому засіданні встановлено, що 27
серпня 2012 року між ОСОБА_3 та ПрАТ
«Страхова компанія «Дніпроінмед» було
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту
«Стандарт» № ТР-Д/29.08.2012/000658, відповідно
до умов якого ОСОБА_3 (страхувальник)
застрахувала транспортний засіб Nissan
Qashqai, реєстраційний НОМЕР_1, який
належить їй на праві власності (а.с. 14 -
17).

Страхова сума за даним договором
складає - 189 000,00 гривень.

Страховими випадками є дорожньо -
транспортна пригода, стихійні
лиха(ураган, смерч, град, землетрус,
схід снігових лавин та інше), пожежа,
вибух, влучення блискавки, коротке
замикання в електропроводці, падіння
предметів, в тому числі снігу та льоду,
протиправні дії третіх осіб, інші
випадкові події, в тому числі напад
тварин, викидання камінів або інших
твердих предметів з-під коліс
застрахованого чи іншого ТЗ (п. 7
договору).

Відповідно до п. 13.1 договору дія даного
договору розповсюджується лише на
випадки, під час настання яких ТЗ
керували особи на законних підставах
зі стажем керування за категорією, що
дає право керування застрахованим ТЗ
від 2 до 10 років.

Згідно п. 20.1.8 договору страхування
страховими випадками не є події, які
зазначені в п. 7 цього договору (у тому
числі ДТП), що настали в наслідок
керування ТЗ особою, не передбаченою у
договорі.

Згідно п. 24.17.9 договору страхове
відшкодування не виплачується, якщо
страхувальник допустив до керування
застрахованим ТЗ осіб, які не
передбачені у даному договорі та не
відповідають умовам даного договору.

Відповідно до п. 20.1.3 договору до
виключень зі страхових випадків
відноситься також і вчинення
страхувальником, вигодонабувачем або
їх представниками з використанням ТЗ
протиправних дій, за які передбачена
відповідальність згідно діючого
законодавства України.

Відповідно до посвідчення водія серії
НОМЕР_4, виданого ОСОБА_3, остання
отримала право керуваня ТЗ за
категорією «В» з 02 серпня 2011 року (а.с. 9).

01 квітня 2013 року близько 13-25 год. в м.
Дніпропетровську водій ОСОБА_3, керуючи
автомобілем Ніссан Кашкай,
реєстраційний НОМЕР_1, рухаючись по
другорядній дорозі вул. Балашовській
узвіз не надала дороги та скоїла
зіткнення з автомобілем Тойота,
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_6, який рухався
по головній дорозі вул.
Сімферопільській. Під час ДТП
автомобілі отримали механічні
ушкодження, заподіяна матеріальна
шкода, постраждалих людей немає.

24 квітня 2013 року постановою
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м.Дніпропетровська по справі №
199/4233/13-п, ОСОБА_3 було визнано винною у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, і накладено на неї
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 400,00 гривень (а.с. 11).

Відповідно до Звіту
автотоварознавчого дослідження № 50/2013
від 01 липня 2012 року, проведеного СОД ЧП
ОСОБА_5, свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3, розмір матеріального
збитку, спричиненого автомобілю Nissan
Qashqai, реєстраційний НОМЕР_1 становить -
50128,48 гривень (а.с. 18 - 31).

Вартість проведення
автотоварознавчого дослідження
складає 600,00 гривень, що
підтверджується квитанцією за
проведення оцінки матеріального
збитку КТЗ Nissan Qashqai, реєстраційний
НОМЕР_1 № 13 від 27 червня 2013 року (а.с. 32).

Листом ПрАТ «Страхова компанія
«Дніпроінмед» від 11 червня 2013 року було
повідомлено ОСОБА_3 оскільки дія
договору страхування розповсюджується
лише на випадки, під час настання яких
транспортних засобом керували особи із
стажем керування за категорією, що дає
право керування застрахованим
транспортним засобом від 2 до 10 років, а
стаж керування позивача на дату ДТП
склав менше двох років. Крім того,
позивачем порушено п. 20.1.3 договору
страхування, тобто вчинення
протиправних дій, за які передбачена
відповідальність згідно діючого
законодавства України (а.с. 34).

Правовідносини, які виникли між
сторонами у справі, врегульовані
нормами ЦК України, Закону України «Про
страхування», а також нормами
укладеного між сторонами договору
добровільного страхування наземного
транспорту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Зі змістом ст. 14 ЦК України, цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Поряд із
засобами заохочення, виконання
цивільних обов'язків забезпечується
відповідальністю, яка встановлена
договором або актом цивільного
законодавства. Будь яка особа не може
бути примушена до дій, вчинення яких не
є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК
України, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленістю двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 627 ЦК України
встановлює, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України
зазначає, що зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 26 Закону України «Про
страхування» підставою для відмови
страховика у здійсненні страхових
виплат або страхового відшкодування є:
навмисні дії страхувальника або особи,
на користь якої укладено договір
страхування, спрямовані на настання
страхового випадку. Зазначена норма не
поширюється на дії, пов'язані з
виконанням ними громадянського чи
службового обов'язку, в стані
необхідної оборони (без перевищення її
меж) або захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації.
Кваліфікація дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, встановлюється
відповідно до чинного законодавства
України; вчинення страхувальником -
фізичною особою або іншою особою, на
користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; подання
страхувальником свідомо неправдивих
відомостей про предмет договору
страхування або про факт настання
страхового випадку; отримання
страхувальником повного відшкодування
збитків за майновим страхуванням від
особи, винної у їх заподіянні;
несвоєчасне повідомлення
страхувальником про настання
страхового випадку без поважних на це
причин або створення страховикові
перешкод у визначенні обставин,
характеру та розміру збитків; інші
випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть
бути передбачені інші підстави для
відмови у здійсненні страхових виплат,
якщо це не суперечить закону.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом, не потребують
доказування. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Вирок у кримінальній справі,
що набрав законної сили, або постанова
суду в справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи,
позивач уклала з відповідачем договір
добровільного страхування
транспортного засобу, що
підтверджується її підписом, наявним
на договорі та не заперечувалося її
представником в судовому засіданні.

З огляду на що, суд вважає, що
ознайомившись та підписавши
вищевказаний договір, ОСОБА_3 фактично
погодилась з усіма умовами визначеними
договором.

Так, відповідно до п. 13.1 договору його
дія розповсюджується лише на випадки,
під час настання яких транспортним
засобом керували особи зі стажем
керування за категорією, що дає право
керування застрахованим автомобілем
від 2 до 10 років.

Як було встановлено судом, стаж
керування позивача за категорією «В»,
як особи, яка була за кермом
застрахованого автомобіля під час
страхового випадку, дорожньо -
транспортної пригоди, та, як особи, яка
укладала обумовлений вище договір
добровільного страхування, а отже була
обізнана з його умовами безпосередньо,
складав менше двох років, що є
порушенням обов'язкової умови для
виплати страхового відшкодування
стороною відповідача.

З урахуванням того, що укладений
договір страхування мав добровільний
(необов'язковий) характер для його
укладення, сторони були обізнані з
усіма умовами договору, що укладався
між ними та з урахуванням порушення
позивачем умов договору, суд вважає
відмову відповідача у виплаті
страхового відшкодування позивачу
законною та обґрунтованою.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті наведених вище норм
цивільного законодавства, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ПрАТ «СК «Дніпроінмед» про
відшкодування матеріальних збитків
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд, на підставі ст. 88
ЦПК України, враховуючи результати
розгляду, вважає за необхідне судові
витрати по справі відшкодуванню не
підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57 - 61, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

У задоволення позову ОСОБА_3 до
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Дніпроінмед» про
відшкодування матеріальних збитків
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди у цивільній справі № 201/10594/14-ц, -
відмовити.

Судові витрати у справі понесені при
зверненні до суду, у відповідності до
вимог ст. 88 ЦПК України, позивачу не
відшкодовується.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя:
А.В. Брага