Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №275/297/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
рішення сільської ради, свідоцтва про
право на спадщину та акту на право
власності частково недійсними,

за апеляційними скаргами Соболівської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2,

на рішення Брусилівського районного
суду Житомирської області від 20 червня
2014 року, -

встановила:

У травні 2010 року ОСОБА_1
звернулася до суду з вищевказаним
позовом, в якому з урахуванням заяви
про відмову від частини позовних вимог
(а.с. 312 т.2) та заяви про зменшення
позовних вимог (а.с. 313-315 т.2), остаточно
просила визнати частково недійсним та
скасувати рішення виконавчого
комітету Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області №100 від 29 листопада 1994 року в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_4 земельної ділянки розміром 0, 4543
га, з яких 0,2500 га для обслуговування
житлового будинку та 0, 2043 га для
ведення особистого підсобного
господарства; визнати частково
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
на ім'я ОСОБА_4, серії ЖТ23-14 № 000598 від 14
жовтня 1997 року в частині передачі у
власність останньому земельної
ділянки розміром 0,4543, з яких 0,2500 га для
обслуговування житлового будинку та 0,
2043 га для ведення особистого
підсобного господарства, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1; визнати частково
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом від 28 грудня 2006
року, видане на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
частині спадкування земельної ділянки
розміром 0,4543, з яких 0,2500 га для
обслуговування житлового будинку та
0,2043 га для ведення особистого
підсобного господарства за
вищевказаною адресою.

Рішенням Брусилівського районного
суду Житомирської області від 20 червня
2014 року позов задоволений. Вирішено
питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Соболівська сільська рада
Брусилівського району Житомирської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_2 подали
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник
Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
закрити провадження у справі за
позовом до сільської ради. В
обґрунтування апеляційної скарги
зазначив, що позовна вимога про
визнання рішення органу владних
повноважень не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства, а має
розглядатись судом за правилами
адміністративного судочинства. Тому,
провадження у справі, у відповідності
до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, підлягає
закриттю.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційних скарг
зазначили, що на час прийняття рішення
виконкомом Соболівської сільської
ради Брусилівського району
Житомирської області № 100 від 29.11.1994
року, ОСОБА_5 не проживала за адресою:
АДРЕСА_1 і тому не могла користуватися
земельною ділянкою, переданою у
власність ОСОБА_4 Остання набула право
власності на будинок АДРЕСА_1 14.02.2002
року, будь-яких заяв про виділення їй
земельної ділянки за вказаною адресою
до сільради не подавала, використала
своє право на приватизацію земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
іншою адресою, а тому, на їх думку, її
особисті майнові чи немайнові права не
були порушені вищевказаним рішенням.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з його
обґрунтованості та доведеності.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Соболівської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області від 29 листопада
1994 року ОСОБА_4 передано у приватну
власність земельну ділянку розміром 0,60
га для ведення особистого підсобного
господарства та земельну ділянку
розміром 0, 25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, а також передано 0, 40 га землі в
користування (а.с. 9 т.1).

14 жовтня 1997 року ОСОБА_4 видано
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії
ЖТ23-14 № 000598 від 14 жовтня 1997 року площею
0, 85 га в межах згідно з планом (а.с. 60 т.2).

23.08.2001 року ОСОБА_4 помер (а.с. 18 т.1). Після
його смерті вказану земельну ділянку
успадкували його дружина ОСОБА_2 та
дочка ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом від 28
грудня 2006 року (а.с. 261-266 т.2).

У 2002 році ОСОБА_5 отримала свідоцтво про
право власності на жилий будинок
АДРЕСА_1.

09 вересня 2008 року ОСОБА_5 подарувала
вказаний будинок дочці ОСОБА_1 (а.с. 267-269
т.2).

05 серпня 2009 року ОСОБА_5 померла
(а.с. 17 т. 1).

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 30 січня 2008
року, яким відмовлено у позові ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання
свідоцтва про право власності на
будинок частково недійсним, визнання
права власності на частину будинку
АДРЕСА_1, встановлено, що у
погосподарській книзі Соболівської
сільської ради за особовим рахунком
НОМЕР_3 було зареєстровано з 1983 року
колгоспний двір, членами якого були
ОСОБА_6 (голова двору), його дружина
ОСОБА_5, діти ОСОБА_4 та ОСОБА_7 До майна
двору належав жилий будинок, 1975 року
забудови. У 1984 році ОСОБА_6 помер. ОСОБА_4
та ОСОБА_7 вибули з членів колгоспного
двору. У колгоспному дворі залишилась
проживати ОСОБА_5 За даними
погосподарської книги Соболівської
сільської ради за 1986-1990 рр. на ім'я
ОСОБА_4 був відкритий окремий двір за
особовим рахунком № 282, членами якого
за даними погосподарської книги 1990-1995
р.р. були ОСОБА_2 та ОСОБА_3

У рішенні від 30 січня 2008 року
апеляційний суд Житомирської області
прийшов до висновку, що ОСОБА_4 втратив
право на частку в колгоспному дворі по
АДРЕСА_1, і саме ОСОБА_5 є власником
спірного будинку.

Обставини, встановлені
вищевказаним рішенням, що набрало
законної сили, за участю тих самих осіб
та правонаступника ОСОБА_5, у
відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в
редакції, яка діяла до 1991 року) майно
колгоспного двору належить всім членам
двору на праві спільної сумісної
власності, а відповідно до ч. 2 ст. 123
цього Кодексу частки кожного члена
двору рівні, включаючи неповнолітніх
та непрацездатних членів двору.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року у зв'язку з введенням в
дію Закону України «Про власність».

Згідно з п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року №20 "Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності" право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

З огляду на вищевказане, на час
припинення колгоспного двору ОСОБА_5
набула право власності на жилий
будинок АДРЕСА_1, яке оформила 14 лютого
2002 року, отримавши відповідне
свідоцтво.

Зі змісту статтей 63, 64 ЗК України
(1970 року) вбачається, що кожний
колгоспний двір має право на
присадибну земельну ділянку, яка
надається в порядку і в межах норм,
передбачених статутом колгоспу.
Присадибна земельна ділянка надається
колгоспному двору за рішенням
загальних зборів членів колгоспу
(зборів уповноважених); її розміри
встановлюються з урахуванням
кількості членів двору та їх трудової
участі в громадському господарстві
колгоспу.

У ст. 30 ЗК Української РСР від 1990
року (був чинним до 01 січня 2002 року)
передбачено, що при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. Відповідно до ч. 2
ст. 120 ЗК України в редакції 2001 року якщо
жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Відповідно до п. 7 перехідних положень
Земельного кодексу України 2001 року
громадяни, що одержали у користування
земельну ділянку у розмірах, що було
передбачено раніше діючим
законодавством, зберігають право на ці
ділянки.

Згідно зі ст.ст. 20 та 63 Земельного
кодексу Української РСР 1970 року право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості, та
право колгоспного двору на присадибну
ділянку засвідчується записом в
земельно-шнуровій книзі колгоспу та
погосподарській книзі сільської ради.

За даними погосподарської книги
с. Долинівка № 2 за 1971-1973 роки особовий
рахунок №165, за 1977-1979 роки особовий
рахунок НОМЕР_1, за 1980-1982 роки особовий
рахунок НОМЕР_2: голова двору - ОСОБА_6,
дружина - ОСОБА_5, розмір земельної
ділянки - 0,50 га.

Зі змісту записів погосподарської
книги с. Долинівка № 3 за 1983-1985 роки
(особовий рахунок НОМЕР_3), вбачається,
що голова двору ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
помер, головою двору стала ОСОБА_5,
розмір земельної ділянки - 0,50 га.

Враховуючи, що ОСОБА_5 була
одноосібним власником будинку АДРЕСА_1,
до неї після 15 квітня 1991 року перейшло
право користування присадибною
ділянкою, на якій він розташований та
яка була надана колгоспному двору
згідно записів в погосподарських
книгах площею 0,50 га.

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
05.02.2014 року (а.с. 244-291 т.2) підтверджено, що
житловий будинок та господарські
споруди по АДРЕСА_1, який належить
ОСОБА_1, фактично розташовується на
земельній ділянці №1 розміром 0,4543 га,
яка передана у власність ОСОБА_4 на
підставі рішення виконавчого комітету
Соболівської сільської ради
Брусилівського району Житомирської
області від 29 листопада 1994 року та
державного акту серії ЖТ23-14 № 000598 від 14
жовтня 1997 року. Вказаний будинок дійсно
знаходився на відповідній земельній
ділянці на момент прийняття рішення
виконавчого комітету Соболівської
сільської ради за №100 від 29 листопада
1994 року та виготовлення державного
акту. Спірна ділянка на державному акті
позначена окремо за №1, розміром 0,4543
га, з яких: 0,2500 га для обслуговування
житлового будинку та 0, 2043 га для
ведення особистого підсобного
господарства (розмежування між 0,2500 га
та 0,2043 га відсутнє).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, в
редакції 2001 року, власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його права на землю, зокрема, шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування…

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що Соболівська сільська рада
Брусилівського району Житомирської
області в порушення вимог закону, а
саме ст. 30 ЗК Української РСР від 1990
року (діяв до 01.01.2002 року), своїм
рішенням від 29.11.1994 року неправомірно
надала у приватну власність ОСОБА_4
земельну ділянку розміром 0,4543 га, яка
перебувала у користуванні ОСОБА_5 на
законних підставах і вилучена у
встановленому законом порядку не була.
Тому вказане рішення є недійсним, а так
само є недійсними, виданий на підставі
цього рішення державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЖТ23-14 № 000598 від 14 жовтня
1997 року в частині передачі ОСОБА_4
спірної земельної ділянки та видані
28.12.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва
про право на спадщину за законом в
частині успадкування ними спірної
земельної ділянки.

Доводи апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
те, що ОСОБА_5 втратила право
користування спірною земельною
ділянкою, є безпідставними, оскільки
будь-яких рішень щодо припинення,
зменшення землекористування
колгоспного двору чи вилучення у неї
земельної ділянки відповідачі суду не
надали та вказану обставину в судовому
засіданні не довели.

Доводи апелянта Соболівської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, що справа має
розглядатись судом за правилами
адміністративного судочинства, а
провадження у справі, у відповідності
до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, підлягає
закриттю,є безпідставними, оскільки
спір не є публічно-правовим, стосується
порушення прав особи на користування
земельною ділянкою, що підтверджено
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.04.2010 року,
коли за захистом свого порушеного
права зверталась ОСОБА_5 (а.с. 6-7). Спірні
правовідносини допускають
правонаступництво, ОСОБА_1 правильно
обрала спосіб захисту порушеного
права, оскільки порушені її права
землекористувача як правонаступниці
та спадкоємиці після смерті матері
ОСОБА_5

Інші доводи апеляційних скарг висновки
суду не спростовують, на правильність
рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування або зміни колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги Соболівської
сільської ради Брусилівського району
Житомирської області, ОСОБА_3, ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду
Житомирської області від 20 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді: