Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4999/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лихосенко
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів:
Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 26
березня 2014 року у справі за позовом
ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

07 листопада 2013 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
звернулось до суду позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором в сумі 20 945 грн. 02
коп.

Посилалось на те, що 08 листопада 2005 року
між банком і відповідачем був
укладений кредитний договір № б/н, на
підставі якого ОСОБА_2 отримала кредит
в розмірі 4 200 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 33, 60
% на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Кредит був наданий у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір.

Оскільки ОСОБА_2 належним чином не
виконувала умови кредитного договору,
кредит та відсотки за користування
коштами вчасно не погашала, станом на 30
вересня 2013 року утворилася
заборгованість в сумі 20 945 грн. 02 коп., що
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 4 085 грн. 11 коп.,
заборгованості по відсотках за
користування кредитом в сумі 15 386 грн. 34
коп., штрафу (фіксована частина) в сумі
500 грн., та штрафу (процентна складова) в
сумі 973 грн. 57 коп. за порушення строків
платежу по любому з грошових
зобов'язань, яку позивач просив
стягнути з відповідачки. Також просив
стягнути витрати по оплаті судового
збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 26
березня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" заборгованість за
кредитним договором в сумі 20 945 грн. 02
коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" витрати по сплаті судового
збору в розмірі 229 грн. 40 коп.

27 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулася з
заявою про перегляд заочного рішення,
яка ухвалою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року
залишена без задоволення ( а. с. 41,42,55,56 ).

Не погоджуючись з заочним рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, наданим доказам, допущені судом
першої інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 26
березня 2014 року скасувати, ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду доповідь судді,
вислухавши пояснення ОСОБА_2,
представника позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до статті 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктами 3,4
частини 1 статті 309 ЦПК України
передбачено, що за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставами для
скасування рішення є невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права, якщо це призвело
до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» своєчасно звернувся за
захистом порушеного права, сума боргу
доведена наданими по справі
документами.

Однак повністю погодитися з такими
висновками не можна, оскільки їх суд
дійшов з порушенням норм
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
розглядаючи справу, суд першої
інстанції не додержав вимог статті 213
ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості рішення суду.
Процесуальний закон визнає, що рішення
є законним, якщо суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і
вимогам статей 214,215 ЦПК України,
оскільки в ньому не вирішене питання
щодо наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, при
цьому в мотивувальній частині рішення
не відображено які докази беруться до
уваги, а які відхиляються.

Згідно статей 526,543,625,629,1048-1050,1054,1055 ЦК
України зобов'язання за договором, у
тому числі за договором кредиту, за
яким кредитодавець надає кошти, а
позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином, з
застосуванням відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

Судом з'ясовано, що 08 листопада 2005 року
між банком і відповідачем був
укладений кредитний договір № б/н, на
підставі якого ОСОБА_2 отримала кредит
в розмірі 4 200 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 33, 60
% на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Кредит був наданий у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку ( а. с.5 ).

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком Договір.

Відповідно до пункту 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за його використання, по перевитратам
кредитного ліміту, а також сплачувати
комісію.

Пунктом 9.12 вказаних Умов також
передбачено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна зі сторін
не проінформувала іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін ( а. с. 6-10 ).

Враховуючи викладене, а також оскільки
договір був укладений 08 листопада 2005
року, строк його дії закінчився 08
листопада 2007 року, після чого картка
НОМЕР_1 була заблокована.

Про це також свідчить наданих
розрахунок, з якого вбачається, що
після 25 жовтня 2007 року вказана картка
відповідачкою не використовувалась,
платежі по ній не здійснювалися ( а. с. 3-4
).

За змістом частини 1 статті 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Статтею 228 ЦПК України передбачено, що
заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що спір
розглянуто в заочному порядку у
відсутності відповідачки, яка не була
повідомлена належним чином про час і
місце судового засідання ( а. с. 22-26,31-35,37
).

Дізнавшись про наявність заочного
рішення від 26 березня 2014 року по даній
справі, 27 серпня 2014 року ОСОБА_2
звернулася до Ленінського районного
суду міста Запоріжжя з заявою про
перегляд вказаного рішення. Посилалась
на те, що не з'явилася у судові
засідання з поважних причин, оскільки
не була належним чином повідомлена про
час і місце розгляду спору ( а. с. 41-45 ).

Згідно статті 232 ЦПК України заочне
рішення підлягає скасуванню, якщо
судом буде встановлено, що відповідач
не з'явився в судове засідання та не
повідомив про причини неявки з
поважних причин і докази, на які він
посилається, мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

Незважаючи на викладене, суд першої
інстанції ухвалою від 06 жовтня 2014 року
безпідставно відмовив ОСОБА_2 у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення, чим позбавив її
можливості дати особисті пояснення з
приводу заявлених вимог, а також
заявити клопотання про застосування
позовної давності ( а. с. 52-56 ).

При таких обставинах колегія суддів
вважає, що заява про застосування
позовної давності підлягає врахуванню
при розгляді апеляційної скарги, так як
ОСОБА_2 ухвалою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року,
якою відповідачці відмовлено у
задоволенні заяви про перегляд
заочного рішення, була позбавлена
права заявити таке клопотання у суді
першої інстанції.

Згідно статей 27,31 ЦПК України особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
процесуальні права і обов'язки, вони
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
( частина 4 статті 267 ЦК України).

Як зазначено у статті 257 ЦПК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. За
загальним правилом перебіг загальної і
спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила ( частина 1 статті 261
ЦК України ). Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом з'ясовано, що про порушене право
позивач дізнався у листопаді 2007 року,
коли дія картки була заблокована і
ОСОБА_2 припинила сплачувати проценти
за користування кредитними коштами та
повертати кредит, однак з позовом про
стягнення боргу по договору ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося до суду тільки
07 листопада 2013 року ( через шість років
після того, як закінчився строк дії
картки ).

Колегія суддів вважає, що позивач
недобросовісно виконав обов'язки щодо
своєчасного звернення до суду з
вимогами про стягнення з ОСОБА_2 боргу
за кредитним договором, чим штучно
збільшив суму, яка на думку банку
підлягає стягненню з боржника і яка
значно перевищує розмір кредиту, що є
несправедливим по відношенню до
клієнта.

Враховуючи викладене, а також оскільки
банк пропустив строк позовної давності
для звернення до суду за захистом
порушеного права, у задоволенні позову
слід відмовити через пропуск
зазначеного строку.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
доводи апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, не врахував, що
заперечення відповідача доведені
належним чином. Висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням вищевказаних
норм процесуального і матеріального
права, а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 26
березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором залишити без
задоволення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: