Головуючий в 1 інстанції Демочко Д.О.
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля
Т.Г.,

суддів
Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

при секретарі Макаровій
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Першотравневого районного суду
Донецької області від 20 вересня 2013 року
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український міжнародний банк»
до ОСОБА_1, третя особа - Приватне
підприємство «Фагот», про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості, та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український міжнародний банк»,
ОСОБА_2, треті особи - Приватне
підприємство «Фагот», Ялтинська
селищна рада Першотравневого району
Донецької області про визнання
договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Перший Український
Міжнародний Банк» ( далі - ПАТ «ПУМБ»,
Банк) звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_1, посилаючись на наступне.
02.03.2006р. між ЗАТ «Донгорбанк»,
правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та
ПП «Фагот» було укладено кредитний
договір з подальшими додатковими
угодами, за умовами якого підприємство
отримало кредит у розмірі 1000000грн. з
процентною ставкою 27 % річних, з
кінцевим терміном повернення 26.08.2009р. В
забезпечення виконання зобов'язань ПП
«Фагот» між ЗАТ «Донгорбанк» та ОСОБА_1
укладено іпотечний договір № 3/3 від
27.11.2009р., предметом якого є належний на
праві власності іпотекодавцю будинок
АДРЕСА_1, розташований на земельній
ділянці площею 0,0400га (кадастровий
номер :03:000:0427), належній
відповідачці на праві власності.
Заборгованість ПП «Фагот» перед
позивачем за кредитним договором від
02.03.2006р. станом на 15.10.2012р. складає
2322846,05грн., що включає: 1000000грн. -
заборгованість за основною сумою
кредиту; 1063277,38грн. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом;
259568,67грн. - заборгованість за сумою пені
за порушення строків сплати відсотків
за користування кредитом, в рахунок
погашення якої банк просив звернути
стягнення на вказаний предмет іпотеки
шляхом продажу на прилюдних торгах з
початковою ціною продажу на підставі
оцінки, проведеної суб"єктом оціночної
діяльності під час проведення
виконавчих дій, а також відшкодувати
понесені судові витрати.

Не погодившись з пред"явленими
вимогами, ОСОБА_1 у травні 2013 року
заявила зустрічний позов до ПАТ «ПУМБ»,
ОСОБА_2 про визнання вказаного договору
іпотеки № 3/3 від 27.11.2009р. недійсним,
посилаючись на положення ст. 224 ЦК
України, з підстав порушення прав
неповнолітніх осіб ОСОБА_4, 2006р.н., і
ОСОБА_5, 2008р.н., які зареєстровані та
проживають в спірному домоволодінні з
моменту народження, оскільки згоди
органу опіки та піклування при
укладенні договору іпотеки отримано не
було. Крім того, зазначала, що станом на
день подання її позову існує судове
рішення про скасування
правовстановлюючих документів щодо її
права власності на спірне
домоволодіння; у зв"язку з цим, з
посиланням на положення ст.ст. 203, 215 ЦК
України, вважала, що договір іпотеки
має бути визнано недійсним.

Рішенням Першотравневого районного
суду Донецької області від 20 вересня 2013
року позов ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1
задоволено: в рахунок погашення
заборгованості ПП «Фагот» за кредитним
договором № 3 від 02.03.2006р., що утворилась
станом на 15.10.2012р. у розмірі 2322846,05грн.,
звернуто стягнення на предмет іпотеки:
АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0400га
за цією ж адресою - шляхом продажу на
прилюдних торгах з початковою ціною
продажу на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності під час
проведення виконавчих дій. Вирішено
питання з розподілом судових витрат. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким її позов
задовольнити, а в задоволенні позову
банку - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідачки ОСОБА_1 і пояснення в ході
апеляційного розгляду справи її
представника - ОСОБА_6, які підтримали
доводи скарги, заперечення проти
скарги представників ПАТ «ПУМБ» -
Маштакова С.А., Ніколенка М.Ю.,
розглянувши справу відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України у відсутність
повідомлених про дату і час розгляду
справи відповідачки за зустрічним
позовом ОСОБА_2, третіх осіб - ПП "Фагот",
Ялтинської селищної ради
Першотравневого району Донецької
області, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
02.03.2006р. між ЗАТ «Донгорбанк»,
правонаступником якого є позивач, та ПП
«Фагот» було укладено кредитний
договір № 3, за умовами якого
позичальнику відкрито кредитну лінію
та надано кредит у сумі 1000000грн. зі
сплатою 27% річних, а за простроченою
заборгованістю - 32% річних, із терміном
повернення кредиту до 28.02.2007р., з
подовженим кінцевим терміном
повернення кредитних коштів - до
26.08.2009р. за подальшими додатковими
угодами.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 27.11.2009р. між ЗАТ
«Донгорбанк» та ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір № 3/3, згідно якого
остання передала в іпотеку банку
належний їй жилий буд. АДРЕСА_1; за п. 1.3
іпотека поширюється і на розташовану
за цією ж адресою земельну ділянку
площею 0,0400га.

У зв'язку з невиконанням ПП "Фагот" умов
кредитного договору, станом на 15.10.2012р.
утворилась заборгованість в
загальному розмірі 2322846,05грн.

З довідки Ялтинської селищної ради № 21
від 26.11.2009р. вбачається, що у
домоволодінні, яке становить предмет
іпотеки, на час укладання цього
договору ніхто не зареєстрований (а.с.
152).

Задовольняючи позов ПАТ «ПУМБ», суд
виходив з того, що рішення
господарського суду про стягнення з
позичальника ПП «Фагот»
заборгованості за цим кредитним
договором від 02.03.2006р. не виконано, тому
порушені права кредитора внаслідок
невиконання боржником та майновим
поручителем зобов"язань підлягають
захисту шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки - жилий будинок АДРЕСА_1
та земельну ділянку за цією ж адресою у
спосіб продажу на прилюдних торгах з
початковою ціною продажу на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_1, суд врахував, що
на момент укладення іпотечного
договору у листопаді 2009 року
іпотекодавець на правових підставах
мала у власності зазначений жилий
будинок, а також на цей час в помешканні
не були зареєстровані будь-які особи, в
тому числі неповнолітні діти, що
виключало необхідність отримання
згоди органу опіки і піклування на
учинення оспорюваної угоди.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що іпотекою може бути
забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

За змістом положень ч. 1 ст. 575 ЦК
України, ст.ст. 1, 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічні положення закріплені в
умовах оспорюваного договору іпотеки у
розділі 4.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. За частиною 2 ст. 35 цього
Закону: положення частини 2 цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

За роз'ясненнями Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, що міститься в п. 37 постанови від
30.03.2012р. № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
"Про іпотеку" про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

І в даній справі реалізовані права
іпотекодавця шляхом втілення таких
заперечень ОСОБА_1 у змісті зустрічної
позовної заяви та її запереченнях
проти позову банку, яким судом першої
інстанції дана належна оцінка.

Тож, суд, з огляду на зазначені вимоги
закону, обґрунтовано задовольнив позов
банку, виходячи з того, що внаслідок
порушення ПП «Фагот» умов укладеного
між сторонами кредитного договору,
утворилася заборгованість перед
позивачем і у кредитора виникли
передбачені законом підстави для
задоволення своїх вимог шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки. А недотримання позивачем
положень ч.1 ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» щодо надіслання іпотекодавцю
та боржнику письмової вимоги про
усунення порушень кредитного договору
та факт проживання в іпотечній
квартирі неповнолітніх дітей не є
перешкодою для задоволення вимог
кредитора про звернення стягнення на
іпотечне майно.

Суд вважав доведеними позовні вимоги
банку і, беручи до уваги зібрані по
справі докази, колегія суддів з цим
погоджується, з огляду на співмірність
суми заборгованості за кредитом понад
2,3млн.грн. та вартості іпотечного майна
у п. 1.4 іпотечного договору - понад
1,5млн.грн.

В суді першої інстанції стороною
відповідачки було заявлено про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності за ст. 267 ЦК України у
вигляді відмови в задоволенні позову
банку, що залишено судом без
задоволення. І колегія суддів вважає
відсутніми підстави для ухвалення
позитивного рішення в даній частині з
огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, а майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника за основним
зобов'язанням на підставі договору,
закону або рішення суду.

Правова природа іпотеки полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
одержати задоволення за рахунок
переданого в іпотеку нерухомого майна
переважно перед іншими кредиторами
боржника. Відносини майнової поруки, що
за юридичними ознаками є заставою,
регулюються нормами параграфа 6 (статті
572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним
законом. Статтями 17, 18, 19 цього Закону
встановлено підстави припинення
іпотеки, істотні умови договору
іпотеки і внесення змін і доповнень до
іпотечного договору.

За змістом положень ч. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 17
Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України
право застави припиняється у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою.

У п. 7.1. договору іпотеки від 27.11.2009р.
сторони передбачили, що цей договір діє
до повного виконання сторонами
зобов'язань за цим договором і основним
зобов'язанням, забезпеченням якого він
є (а.с. 42). Проте, як з'ясовано судовим
розглядом і перевірено в ході
апеляційного перегляду справи,
задоволення вимог кредитора щодо
погашення боргу, в тому числі і в
порядку виконання рішення
Господарського суду Донецької області
від 11.01.2011р. зі стягнення з позичальника
ПП "Фагот" заборгованості в загальній
сумі 1462954,83грн., не трапилося у зв"язку
із поверненням наказу господарського
суду від 24.01.2011р. стягувачу через
відсутність у боржника майна та коштів,
необхідних для задоволення вимог
стягувача (а.с. 150-151). За даними банку
погашення заборгованості по основній
сумі кредиту не призводилось взагалі, а
останнє погашення простроченої
заборгованості по процентам здійснено
на суму 6грн. 30.12.2009р. (а.с. 117).

За таких обставин, із урахуванням
тривання основного зобов'язання
(кредитного договору) з огляду на
пролонгацію кінцевого строку
повернення кредитних коштів за
додатковими угодами №№ 8, 9 від 02.03.2006р.,
№ 12 від 30.04.2009р., № 13 від 29.05.2009р., № 14 від
30.06.2009р., № 17 від 02.12.2010р. - до 26.08.2009р., з
урахуванням нездійснення майновим
поручителем дій по погашенню
утвореного позичальником боргу,
відсутні підстави вважати пропущеним
строк звернення банку до суду із
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки, бо укладений договір
іпотеки не припинив свою дію.

Тому колегія суддів доходить до
висновку про необґрунтованість
доводів апеляційної скарги
відповідачки в даній частині, що
стосується строку позовної давності за
вимогами банку.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування (стаття 71 цього
Кодексу), є нікчемним.

Згідно ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України
та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001
року № 2402-Ш «Про охорону дитинства»
батьки не мають права без дозволу
органу опіки і піклування укладати
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Пунктом 44 вищезгаданої постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р., що
виникають із кредитних правовідносин"
визначено, що суди повинні виходити із
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки.

В матеріалах справи наявні довідки про
реєстрацію неповнолітнього ОСОБА_4,
2006р.н., у спірному помешканні, але які
зведені станом на 15.05.2013р., 28.05.2013р. (а.с.
а.с. 118, 118зв.) і не підтверджують
наявності реєстрації дітей ОСОБА_4 або
ОСОБА_5, на момент укладення
оспорюваного договору іпотеки у
листопаді 2009 року.

З матеріалів справи вбачається, що
іпотекодавець ОСОБА_1, виконуючи свої
зобов'язання у п. 3.4 і надаючи довідку
від 26.11.2009р. (а.с. 152) про відсутність
зареєстрованих неповнолітніх осіб,
гарантувала відсутність обтяжень
житловими правами або правом власності
своїх дітей.

Відтак, підстав для вимоги нотаріусом
згоди органу опіки і піклування на
передання у іпотеку будинку, де у
встановленому законом порядку шляхом
реєстрації діти не зберігали право на
проживання, не було.

Колегія суддів, при таких обставинах,
впевнюється в непорушенні житлових або
майнових прав неповнолітніх дітей
укладеним їх матір'ю договору іпотеки
жилого будинку.

В апеляційній скарзі відповідачка як
на підстави, що усувають дійсність
договору іпотеки, посилається на те, що
на сьогодення правовстановлюючі
документи, на підставі яких вона
придбала у ОСОБА_9 приміщення,
скасовані, що полягає у скасуванні
08.04.2010р. рішенням апеляційного суду
Донецької області рішення
Першотравневого районного суду від
14.02.2006р. про визнання за колишнім
власником будинку - ОСОБА_9 права
власності на самочинно збудовані
споруди і будівлі. Але таке твердження
є безпідставним, бо договір дарування
від 31.08.2009р. між дарувальником ОСОБА_9 і
нею, як обдарованою, не скасовано. Тому
доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з
посиланням на положення ст.ст. 203, 215 ЦК
України про недійсність договору
іпотеки не є обґрунтованими фактичними
обставинами справи і такими, що мають
бути підставою для скасування
ухваленого рішення в частині оспорення
іпотечного договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами як ПАТ "ПУМБ", так і
ОСОБА_1, відповідні їм правовідносини,
поясненням сторін та наданим доказам
дав належну оцінку. Суд правильно
застосував матеріальний закон, вимоги
ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність підстав для звернення
стягнення предмету іпотеки в порядку
захисту майнових прав кредитора і
недоведеність підстав для визнання
іпотечного договору недійсним, з
огляду на формулювання обставин у
змісті зустрічної позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
відповідачкою і її представником не
надано і в суді апеляційної інстанції.
Порушень норм процесуального права,
які б могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга
відповідачки ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду Донецької області від 20 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді