АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Лук'яненко
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс-Банк» та

ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс - Банк» про стягнення
заробітної плати за суміщення посад,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та заподіяння моральної
шкоди

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року позивач звернувся в суд
із позовом до відповідача про
стягнення заробітної плати за
суміщення посад, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та заподіяння моральної
шкоди.

В мотивування вимог посилався на те, що
він з 01 вересня 2003 року по 27 листопада
2009 року працював у АКБ «Правекс-Банк»,
правонаступником якого стало ПАТ
«Комерційний банк «Правекс - Банк», а
саме з 01.09.2003 р. по 20.11.2003 р. на підставі
наказу № 273-к від 01.09.2003 р. - менеджер
департаменту Управління діяльністю
ТОБО (звільнений згідно з наказом № 364-к
від 20.11.2003 р. у зв'язку з переводом на
роботу до Донецької філії Банку); з
25.11.2003 р. по 24.12.2003 р. на підставі наказу
№ 229 від 25.11.2003 р. - молодший менеджер з
карткового менеджменту Донецької
філії Банку; з 25.12.2003р. по 15.08.2004 р. на
підставі наказу № 263 від 25.12.2003 р. -
менеджер Слов'янського відділення
Донецької філії Банку; з 16.08.2004р. по
26.05.2005 р. на підставі наказу № 226 від
16.08.2004 р.- менеджер Маріупольського
відділення тієї ж філії Банку
(звільнений згідно з наказом № 103 від
04.05.2005 р. у зв'язку з переводом на роботу
до Маріупольського відділення Банку); з
27.05.2005 року по 07.06.2006 р. на підставі
наказу № 244-к від 05.05.2005 р. - менеджер
Маріупольського відділення Банку; з
08.06.2006р. по 01.11.2007 р. на підставі наказу №
574-к від 08.06.2006 р. - виконуючий обов'язки
директора Маріупольського відділення
Банку; з 02.11.2007р. по 04.05.2008 р. на підставі
наказу № 4575-к від 30.10.2007 р. - виконуючий
обов'язки заступника директора
департаменту кредитування юридичних
осіб та VІР-клієнтів Маріупольського
відділення АКБ «Правекс -Банк»; з
05.05.2008р. по 27.11.2009 р. на підставі наказу №
4860-к від 23.04.2008 р. - заступник директора
департаменту кредитування юридичних
осіб та VІР-клієнтів Банку (звільнений
згідно з наказом № 5736-к від 19.11.2009 р. за
угодою сторін). Крім того, він обіймав
посаду начальника Слов'янського
відділення ДФ АКБ «Правекс Банк» та у
відповідності до наказу від 22.12.2006 року
працюючи в.о. директора
Мариупольського відділення на нього
покладено обов'язок тимчасового
виконання директора Азовського
відділення Банку.

Відповідно до Наказу № 5736-к від 19
листопада 2009 року він звільнений з
Банку за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП
України) 27 листопада того ж року.

ДанимНаказом йому передбачено
наступні виплати: компенсацію за 79
календарних днів невикористаної
основної щорічної відпустки та
додаткову компенсацію у розмірі 3-х
посадових окладів.

Вважаючи, що під час звільнення йому не
було оплачено роботу, пов'язану із
суміщенням ним посад у Банку та з
урахуванням усіх уточнень просив суд
стягнути з відповідача 143 970 грн. 97 коп. -
невиплаченої заробітної плати за
суміщення посад за період з 22 грудня 2003
року по 23 серпня 2009 рік; середню
заробітну плату за час затримки
розрахунку після припинення суміщення
позивачем посад з грудня 2003 року по
березень 2014 рік в розмірі 8 008 624 грн. та
моральну шкоду в розмірі - 1 000 000 грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з
ПАТ «КБ «Правекс-Банк» на користь
ОСОБА_2 71 985 грн. 49 коп. невиплаченої
заробітної плати за суміщення посад за
період з 22 грудня 2003 року по 23 серпня 2009
року з утриманням податку та інших
обов'язкових платежів; середню
заробітну плату за час затримки
розрахунку після припинення суміщення
позивачем посад за період з грудня 2003
року по березень 2014 року в розмірі 280 000
з утриманням податку та інших
обов'язкових платежів; моральну шкоду в
розмірі 7000 грн. з утриманням податку та
інших обов'язкових платежів. Стягнуто з
ПАТ «КБ «Правекс-Банк» в дохід держави
судовий збір в розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ «КБ
«Правекс-Банк» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Зазначає, що позивачем пропущено строк
звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
оскільки 27.11.2009 року, в день звільнення,
виплачено всю заробітну плату та інші
пов'язані з трудовими відносинами
виплати за весь період роботи по
останній день роботи включно, у т.ч., всі
компенсації відповідно до Угоди та
діючого законодавства, в розмірі 225 379,41
грн., проте ОСОБА_2 звернувся до суду 27
січня 2014 року, тобто більш як через 4
роки.

Не погоджується також зі стягненням
моральної шкоди, оскільки позивачем не
надано жодного доказу її завдання. Крім
того, позовна давність по даній вимозі
також пропущена.

Звертає увагу на те, що Колективними
договорами не були встановлені
конкретні розміри та умови доплат за
виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника, проте на
вимогу трудового колективу в
Колективних договорах були
встановлені умови преміювання, при
цьому розмір премій встановлено до 100
окладів.

За період виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників
ОСОБА_2 було виплачено премії в розмірі
157 282 грн. За той період, що не
надавалися премії - ОСОБА_2 виплачено
при звільненні як додаткові
компенсації в розмірі 134 325 грн., що
підтверджується Угодою про припинення
трудових відносин, укладеною 18.11.2009
року між ним та ОСОБА_2 Вважає, що саме
ці 134 325 грн. додаткових компенсацій,
виплачені ОСОБА_2 при припиненні
трудових відносин, і були остаточним
розрахунком за невиплачені доплати,
передбачені статтею 105 КЗпП, тобто
позивачу виплачено всю суму доплати за
суміщення посад та виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника.

Крім того, п.6 Угоди про припинення
трудових відносин встановлено, що
шляхом підписання цієї Угоди працівник
стверджує, що він не має ніяких
претензій до роботодавця.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить змінити рішення,
задовольнивши позов у повному обсязі
або у більшому розмірі, ніж задоволено
оскаржуваним рішенням.

Зазначає, що судом не правомірно
застосовано Положення Постанови Ради
Міністрів СРСР від 04.12.1981 року № 1145 «Про
порядок і умови суміщення професій
(посад)», оскільки його дія не
поширюється на нього згідно п.п. «а» п.15.

Таким чином вимоги щодо стягнення
оплати за суміщення в розмірі 143 970,97
грн. підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Також не погоджується зі стягненням
середньої заробітної плати за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 280000 грн. та моральної шкоди в
сумі 7000 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_2
не підлягає задоволенню, а скарга ПАТ
«КБ «Правекс-Банк» підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у
ПАТ «КБ «Правекс-Банк» з 01.09.2003 року по
27.11.2009 року (т.1 а. с.28).

За цей час він на умовах суміщення
обіймав наступні посади:

1) посаду начальника Слов'янського
відділення Донецької філії ПАТ «КБ
«Правекс-Банк» в період з 25.11.2003 року по
26.05.2005 року (т.1 а.с. 114 т. 1, т.2 а.с. 27);

2) посаду виконуючого обов'язки
директора Маріупольського відділення
ПАТ «КБ «Правекс-Банк» з 27.05.2005 року по
07.06.2006 року (Наказ № 244-к від 05.05.2005 р.т.1
а.с.34);

3) посаду тимчасово виконуючого
обов'язки директора Азовського
відділення ПАТ «КБ «Правекс-Банк» з
26.12.2006 року по 31.08.2007 року (наказ № 1758-к
від 22.12.2006 р.т.1 а.с.36);

4) посаду заступника директора
департаменту з кредитування юридичних
осіб та VІР-клієнтів ПАТ «КБ
«Правекс-Банк» з 01.09.2007 року по 01.11.2007
року наказ № 3424-к від 30.08.2007 р. щодо
суміщення і наказ № 574-к від 08.06.2006 р.
щодо обіймання в цей де час основної
посади ( т.1 а.с. 37,91).

5) посаду директора Головного
управління корпоративного бізнесу ПАТ
«КБ «Правекс-Банк» з 10.08.2009 р. по 23.08.2009 р.
(лист банку за вих.. № 26805 від 19.12.2013
року).

В угоді про припинення трудових
відносин (т.1 а.с. 89) зазначено про
відсутність у ОСОБА_2 претензій щодо
остаточного розрахунку з ним 18.11.2009
року у момент підписання угоди.

Наказом № 5736-к від 19 листопада 2009 року
ОСОБА_2 звільнений з ПАТ «КБ
«Правекс-Банк» за угодою сторін (п. 1 ст.
36 КЗпП України) 27 листопада 2009 року з
виплатою компенсації за 79 календарних
днів невикористаної основної щорічної
відпустки та додаткової компенсації у
розмірі 3-х посадових окладів (т.1 а.с.49).

Розрахунок в сумі 225 379 грн. 41 коп.
здійснений 27.11.2009 року, що
підтверджується видатковим касовим
ордером (т.1. а.с.48, т.2 а.с. 6).

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_2 посилався на те, що йому при
звільненні не виплачено заробітної
плати за суміщення посад за період з 22
грудня 2003 року по 23 серпня 2009 року.

Задовольняючи позовну вимогу про
стягнення невиплаченої заробітної
плати за суміщення посад за період з 22
грудня 2003 року по 23 серпня 2009 року суд
виходив з її доведеності та
обґрунтованості, оскільки банком не
надано доказів оплати такої роботи.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з таких підстав.

Згідно зі ст. 105 КЗпП України
працівникам, які виконують на тому ж
підприємстві, в установі, організації
поряд з своєю основною роботою,
обумовленою трудовим договором,
додаткову роботу за іншою професією
(посадою) або обов'язки тимчасово
відсутнього працівника без звільнення
від своєї основної роботи, провадиться
доплата за суміщення професій (посад)
або виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника. Розміри доплат
за суміщення професій (посад) або
виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника встановлюються
на умовах, передбачених у колективному
договорі.

Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП та ст. 15
Закону України «Про оплату праці» у
разі, якщо колективний договір на
підприємстві, в установі, організації
не укладено, власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний погодити,
зокрема, питання доплат з
профспілковим органом, що представляє
інтереси більшості працівників, а якщо
його немає - з іншим органом,
уповноваженим на представництво
трудовим колективом. Інструкцією
Держкомпраці, Мінфіну СРСР і ВЦРПС «Про
порядок і умови суміщення професій
(посад)» від14 травня 1982 року в
передбачено, що доплати за суміщення
професій (посад) можуть
встановлюватися працівникові поряд з
винагородами за високі досягнення в
праці, за особливі умови тощо.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 13.01.1999 року, в разі
коли умови про розмір доплат за
виконання працівником поряд з основною
роботою додаткової роботи за іншою
професією чи посадою (суміщення
професій, посад) або обов'язків
тимчасово відсутнього працівника без
звільнення від основної роботи не були
визначені відповідно до ст. 105 КЗпП
України у колективному договорі чи
погоджені інакше за відсутності
останнього, розмір доплат і за таку
роботу, виконану за розпорядженням
власника або з його відома,
визначається судом з урахуванням її
складності, характеру, обсягу, а також
ступеня використання робочого часу та
тарифної сітки працівника.

Так, у Колективному договорі від 12.01.1998
року (т.1 а.с. 130 - 138), який діяв до 27.02.2006
року доплата за суміщення не
передбачена. Пункт 2.3 даного договору
лише регламентує, що система
преміювання вводиться задля
збільшення матеріальної
зацікавленості робітників банку.

У розділі ІІІ колективного договору
від 28.02.2006 року (т.1 а.с. 139 - 148), зокрема у
п.п.3.6.,3.7. зазначено, що додаткова
заробітна плата - це винагородження за
роботу понад встановлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість,
особливі умови праці; вона включає
доплати, надбавки, гарантійні та
компенсаційні виплати, передбачені
діючим законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій (наприклад, доплата
за суміжність професій та посад,
доплата за виконання обов'язків
тимчасово відсутнього працівника, за
високі досягнення, за виконання
особливо важливої роботи, компенсації
при службових відрядженнях, доплата за
роботу у понад основний час, у святкові
та неробочі дні, в нічний час, премії та
винагороди тощо). Конкретний розмір
премій, який не може перевищувати 100
посадових окладів, та перелік
працівників, які підлягають
преміюванню, визначаються наказом по
банку залежно від особистого трудового
внеску працівника у загальні
результати роботи та погоджуються з
профорганом.

Таким чином, у колективних договорах
від 1998 року та 2006 року не було
встановлено розмір доплат за
суміщення, а було визначено лише
преміювання за виконання таких робіт .

Колективним договором від 15 травня 2008
року в п.3.6. визначено, що до складу
фонду додаткової заробітної плати
входять: надбавки та доплати до
посадових окладів за: суміщення
професій (посад), виконання обов'язків
тимчасово відсутнього працівника.
Згідно п.3.8. даного колективного
договору Премії, надбавки та доплати
можуть бути загально банківськими.
Індивідуальними, систематичними та
разовими та встановлюються
відповідним наказом. Розмір надбавок
та доплат за суміщення професій (посад)
та виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника без звільнення
від своєї основної роботи
встановлюється відповідним наказом по
підприємству, визначається в кожному
випадку індивідуально та може складати
до 100% посадового окладу тимчасово
відсутнього працівника. У випадку
виконання роботи тимчасово
відсутнього працівника зі звільненням
від виконання основних обов'язків
(заміщення) - надбавка (доплата)
встановлюються у розмірі різниці між
посадовими окладами. Розмір премії не
може перевищувати ста п'ятдесяти
посадових окладів.

Даним колективним договором визначено
розмір доплат за суміщення на рівні не
більше 100% посадового окладу тимчасово
відсутнього працівника.

Разом з тим, цим колективним договором
також визначено, що конкретний розмір
доплат за суміщення встановлюється
відповідним наказом по підприємству та
визначається в кожному випадку
індивідуально.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Ані позивачем, ані відповідачем не було
надано жодного наказу про встановлення
розміру доплат ОСОБА_2 за суміщення.

В наказах про суміщення також не
зазначено розміру доплат.

ПАТ «КБ «Правекс-Банк» зазначало, що
доплата за суміщення здійснювалася
шляхом преміювання.

З матеріалів справи вбачається, що за
період виконання обов'язків тимчасово
відсутніх працівників ОСОБА_2 було
виплачено премії в розмірі 157 282 грн., а
за весь період роботи - 195 265 грн.

За період який премії не надавалися,
ОСОБА_2 виплачено при звільненні
додаткові компенсації в розмірі 134 325
грн., що підтверджується Угодою про
припинення трудових відносин,
укладеною 18.11.2009 року між ПАТ КБ
«Правекс-Банк» та ОСОБА_2, наказом про
звільнення та довідками.

Так, зокрема п.п.2,3 Угоди від 18.11.2009 року
встановлено, що роботодавець виплачує
працівникові всю заробітну плату та
інші пов'язані з трудовими відносинами
виплати за весь період роботи по
останній день роботи включно, у т.ч.
компенсацію за всі невикористані дні
відпустки та інші компенсації, на які
працівник має право відносно до
чинного законодавства України.
Додатково до сум, зазначених у п. 2
роботодавець зобов'язується виплатити
також додаткову компенсацію
працівникові у зв'язку із припиненням
трудових відносин у сумі,
еквівалентній 3 (трьом) заробітним
платам працівника.

Висновок суду про те, що позивачу
виплачена вихідна допомога в розмірі 3
заробітних плат суперечать вимогам
закону, оскільки такий вид допомоги
виплачується лише у випадку припинення
трудового договору з підстав,
зазначених у ч. 6 ст. 36 та п.п.1, 2, 6 ст.40
КЗпП України, тоді як позивача
звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з доводами
представників відповідача про те, що 134
325 грн. додаткових компенсацій,
виплачені ОСОБА_2 при припиненні
трудових відносин є остаточним
розрахунком саме за невиплачені
доплати, передбачені статтею 105 КЗпП
України, оскільки при звільненні
позивач не мав права на отримання
вихідної допомоги в прямому розумінні
її значення згідно трудового
законодавства.

Крім того, пунктом 6 Угоди встановлено,
що шляхом підписання цієї угоди
працівник стверджує, що він не має
ніяких претензій до роботодавця.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 не
зміг зазначити, які саме обов'язки та
який обсяг робіт їх характер та
складність виконував, скільки часу
витрачав на їх виконання протягом
робочого дня, тощо.

Крім того, пояснив, що розмір премій для
кожного працівника визначався
індивідуально та складався з
сукупності багатьох складових по
різних показниках роботи. Відтак
отриманий кожним працівником розмір
премій носив суто індивідуальний
характер.

Колегія суддів вважає, що за таких
обставин суд дійшов хибного висновку
про те, що оплата за суміщення позивачу
не здійснювалась, а тому рішення суду в
частині часткового задоволення вимоги
про стягнення невиплаченої заробітної
плати за суміщення посад за період з 22
грудня 2003 року по 23 серпня 2009 року
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні даної позовної вимоги.

Враховуючи те, що в задоволенні
основної вимоги про стягнення
невиплаченої заробітної плати за
суміщення посад за період з 22 грудня 2003
року по 23 серпня 2009 року колегією
суддів відмовлено в повному обсязі,
тому вимоги про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди
також не підлягають задоволенню,
оскільки є похідними, відповідно
рішення в цій частині також підлягає
скасуванню.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.97,105 КЗпП України, п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
ст.ст.303, 304,307,309, 313, 314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс-Банк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 07 серпня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: