У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
до ОСОБА_3, Стрийської міжрайонної
прокуратури Львівської області,
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, треті особи: реєстраційна
служба Стрийського міськрайонного
управління юстиції Львівської області,
відділ державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області про
звільнення з-під арешту майна за
касаційною скаргою першого заступника
прокурора Львівської області на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 13 травня 2014
року та рішення апеляційного суду
Львівської області від 02 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПАТ «Банк Форум»
звернулося до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначало, що 15
червня 2007 року між ним та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №0027/07/6.10-Z,
відповідно до умов якого банк надав
останній кредит у розмірі 35 тис.
доларів США на строк до 14 червня 2017 року
із сплатою 13% річних за користування
кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором між банком та ОСОБА_3 було
укладено іпотечний договір від 15
червня 2007 року, відповідно до якого
банку в іпотеку було передано нерухоме
майно - квартира АДРЕСА_1, загальною
площею 46, 3 кв.м.

10 грудня 2012 року Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області було ухвалено рішення про
стягнення з ОСОБА_3 на користь банку 248
502 грн. 17 коп. заборгованості за
кредитним договором.

Рішення суду набрало законної сили і на
підставі нього було видано виконавчий
лист.

12 липня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області було
відкрито виконавче провадження.

В процесі виконання вищевказаного
рішення суду державним виконавцем було
виявлено, що на нерухоме майно ОСОБА_3,
яке було передано в іпотеку банку,
старшим слідчим СУ ГУ МВС України у
Львівській області було накладено
арешт постановою про накладення арешту
на майно №171-0181 від 7 квітня 2011 року.

Посилаючись на наведене, банк просив
звільнити з-під арешту квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, та
перебуває у нього в іпотеці,
накладеного постановою старшого
слідчого СУ ГУ МВС України в Львівській
області про накладення арешту на майно
від 7 квітня 2011 року в межах
розслідування кримінальної справи
№171-0181.

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області
від 13 травня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 02 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано і
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

Знято арешт з квартири за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 та
перебуває в іпотеці ПАТ «Банк Форум»,
який накладений постановою старшого
слідчого в ОВС слідчого управління
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області Мартинюка А.Д. про накладення
арешту на майно від 7 квітня 2011 року в
межах розслідування кримінальної
справи №171-0181.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі перший заступник
прокурора Львівської області просить
скасувати ухвалені у справі рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалене у справі
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що 15 червня 2007 року
між банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №0027/07/6.10-Z,
відповідно до умов якого банк надав
останній кредит у розмірі 35 тис.
доларів США на строк до 14
червня 2017 року із сплатою 13% річних за
користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором
між банком та ОСОБА_3 було укладено
іпотечний договір від 15 червня 2007 року,
відповідно до якого банку було
передано в іпотеку нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 46, 3
кв.м.

10 грудня 2012 року Стрийським
міськрайонним судом Львівської
області було ухвалено рішення про
стягнення з ОСОБА_3 на користь банку 248
502 грн. 17 коп. заборгованості за
кредитним договором.

12 липня 2013 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області було
відкрито виконавче провадження.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ
ГУМВС України у Львівській області від
7 квітня 2011 року накладено арешт на все
нерухоме майно, вклади, цінності та
інше майно ОСОБА_3, в тому числі на
спірну квартиру в межах розслідування
кримінальної справи №171-0181.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний суд виходив із
положень ст.1 Закону України «Про
іпотеку», ст. 14 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Пленум Верховного Суду України в п.4
постанови «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
роз»яснив, що за правилами,
установленими для розгляду позовів про
виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не є
власником чи володільцем арештованого
нерухомого майна -квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 46, 3 кв.м., на підставі
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 10 грудня 2012
року він отримав право стягнення з
ОСОБА_3 248 502 грн. 17 коп. заборгованості
за кредитним договором, звернення
стягнення на іпотечне майно не
відбулося. Права банка як
іпотекодержателя при наявності інших
обтяжень спірного майна
задовольняються не шляхом звільнення
майна з-під арешту, а пріоритетом
задоволення його вимог.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону та обставинам справи.

Згідно з ч.1 ст.339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасоване судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
першого заступника прокурора
Львівської області задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Львівської області від 02 липня 2014
року скасувати, рішення Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 13 травня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко