Справа № 478/787/14-ц пров. № 2/478/281/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

03.06.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

представника позивача

ОСОБА_1

представника відповідача

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договору міни земельних ділянок
недійсним,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, в якому зазначила, що
відповідно до Сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії МК №0085815,
виданого 10.07.1997 року Казанківською
районною державною адміністрацією
Миколаївської області, її мати - ОСОБА_5
набула право на земельну частку (пай)
розміром 5,89 в умовних кадастрових
гектарах, розташовану на території
Миколо-Гулаківської сільської ради
Казанківського району Миколаївської
області.

Після смерті матері, що мало місце
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями першої черги
були: вона, її батько - ОСОБА_6 та троє
братів.

Брати спадщину не приймали, а батько
прийняв спадщину у вигляді
зазначеного права на земельну частку
(пай) і отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом. На момент смерті
матері вона була неповнолітньою, тому є
такою, що отримала спадщину, але про неї
у вказаному свідоцтві про право на
спадщину жодного слова не вказано.

Окрім спадкової земельної частки (паю)
батько мав і власну земельну частку
(пай) розміром 5,89 в умовних кадастрових
гектарах, розташовану на території
Миколо-Гулаківської сільської ради
Казанківського району, тому після
прийняття спадщини ним було
виготовлено єдиний Державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 10,71 га, яка зі слів батька
перебувала в оренді у відповідача.

Після смерті батька, що мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_2, вона прийняла спадщину
шляхом її фактичного прийняття через
реєстрацію місця проживання з батьком
за однією адресою, але спадщину не
оформляла і Свідоцтво про право на
спадщину не отримувала.

В 2013 році звернулася до відповідача з
питання повернення їй земельної
ділянки для власного використання, але
останній відмовився це робити
посилаючись на існування договору
міни земельних ділянок, укладеного між
ним та її батьком в 2004 році.

При зверненні до приватного нотаріуса
ОСОБА_7 за приватною консультацією,
остання в усній формі підтвердила
наявність зазначеного договору міни та
повідомила, що договір підписаний не
батьком, а іншою особою, яка діяла на
підставі виданої батьком довіреності.
Оглянувши довіреність впевнилася в
тому, що підпис на ній батьку не
належить.

Враховуючи те, що після смерті матері
вона успадкувала ? частину земельної
частки (паю), її батько не мав права без
її згоди розпоряджатися цією часткою
при укладенні договору міни земельних
ділянок, а крім того нікого не
уповноважував від його імені
підписувати договір міни, вважає
спірний договір незаконним, тому
просила визнати його недійсним.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені
вимоги і просила їх задовольнити та
вирішити питання про судові витрати,
понесені позивачем по сплаті судового
збору.

Представник відповідача ОСОБА_2
заявлені позовні вимоги не визнав і
пояснив, що договір міни земельних
ділянок між ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
посвідчений 23.10.2004 року приватним
нотаріусом Казанківського районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_7 та зареєстровано в
реєстрі за №3131, є законним. Вважає, що
позивач ОСОБА_3 не має права заявляти
вимоги про недійсність вказаного
правочину, так як не була стороною при
укладенні договору міни, а її посилання
на неналежність підпису батька на
виданій ним довіреності, є надуманими і
не мають доказового підтвердження.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину -
волевиявлення учасника правочину,
додержання форми правочину
визначеного законом та вчинення
правочину особою, яка має необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Згідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

В силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені першою-третьою, п'ятою,
шостою частинами ст.203 ЦК України.

Матеріалами справи встановлено, що на
підставі рішення Казанківської
районної державної адміністрації за
№255-р від 03.07.1997 року члену КСП
«Комуніст» ОСОБА_5, яка проживає в
АДРЕСА_1, було видано Сертифікат на
право на земельну частку (пай) серії МК
№0085815 від 10.07.1997 року щодо належності їй
права на земельну частку (пай) у землі,
яка перебуває у колективній власності
КСП «Комуніст», розміром 5,89 в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі (на
місцевості), вартістю 18283 гривні.
Сертифікат зареєстровано 13 липня 1997
року у Книзі реєстрації сертифікатів
на право на земельну частку (пай) за №62.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 від 15.02.2002 року ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 років (причина
смерті - хронічний алкоголізм) в с.
Миколо-Гулак Казанківського району
Миколаївської області.

31 січня 2004 року державним нотаріусом
Казанківської державної нотаріальної
контори було видано Свідоцтво про
право на спадщину за законом серії ВВВ
№306957, зареєстрованого в реєстрі за №94,
яким посвідчено, що на підставі ст.1261 ЦК
України спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є її чоловік -
гр. ОСОБА_6, який проживає в АДРЕСА_1.
Спадкове майно, на яке видано це
свідоцтво, складається з права на
земельну частку (пай) площею 5,89 умовних
кадастрових гектарів без визначення
меж цієї частки в натурі (на
місцевості), яке належить спадкодавцю
на підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії МК №0085815,
виданого 10.07.1997 року Казанківською
районною державною адміністрацією
Казанківського району Миколаївської
області і зареєстрованого 13.07.1997 року у
Книзі реєстрації сертифікатів на право
на земельну частку (пай) за №62.

Згідно Витягу з технічної
документації та довідки начальника
Казанківського районного відділу
земельних ресурсів при реалізації
права на відведення земельної ділянки
в натурі ОСОБА_6 замовляв технічну
документацію на дві земельні ділянки
(успадковану земельну частку (пай) та
власну земельну частку (пай) розмірами
по 5,89 в умовних кадастрових гектарах
кожна), яким було присвоєно кадастрові
номера: :10:000:0001 та :07:000:0011.

На підставі розпорядження
Казанківської державної адміністрації
за №278-р від 28.04.2004 року громадянину
України ОСОБА_6 було видано Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії МК №046966, розташовану на
території Миколо-Гулаківської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області, площею 10,71 га
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Акт зареєстровано 12 жовтня 2004 року в
Казанківському відділі земельних
ресурсів в Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі за №26.

23 жовтня 2004 року між громадянином
ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_9 на
підставі довіреності, посвідченої
17.02.2004 року приватним нотаріусом
Казанківського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 за р.№445,
та громадянином ОСОБА_4 було укладено
договір міни земельних ділянок.
Враховуючи ринкову вартість майна, гр.
ОСОБА_4 здійснив доплату гр. ОСОБА_6 в
сумі 5000 грн., яку отримано ним особисто
до підписання цього договору. Цей
договір посвідчено 23.10.2004 року
приватним нотаріусом Казанківського
районного нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі за №3131.

Згідно свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 від 02.10.2007 року ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 52 років в с.
Миколо-Гулак Казанківського району
Миколаївської області.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивачем ОСОБА_3 не пред'явлено вимог
про визнання права на обов'язкову
частку в спадщині після смерті
спадкодавця ОСОБА_5 чи перерозподіл
цієї спадщини або визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,
виданого спадкоємцю ОСОБА_6, суд
приходе висновку про відсутність
підстав, встановлених першою-третьою,
п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК
України, для визнання недійсним
спірного договору міни земельних
ділянок від 23.10.2004 року.

Згідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановленихз статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ч.1 ст.143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань в галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

В своїх доводах щодо недійсності
спірного договору міни земельних
ділянок від 23.10.2004 року представник
позивача посилається на те, що
довіреність, посвідчена 17.02.2004 року
приватним нотаріусом Казанківського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
за р.№445, якою батько позивача ОСОБА_6
уповноважив гр. ОСОБА_9 на підписання
зазначеного договору міни земельних
ділянок, підписана не ним.

Враховуючи те, що представником
позивача не заявлено клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
для визначення належності підпису
ОСОБА_6, а її доводи базуються на
припущеннях позивача ОСОБА_3,
встановлених нею при огляді згаданої
довіреності від 17.02.2004 року, суд вважає
ці доводи безпідставними.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, належить
віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання договору міни
земельних ділянок недійсним, -
відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з розглядом справи, віднести на
його рахунок.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя