ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Справа № 622/728/14-ц р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2014 року
смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської
області у складі:

головуючого: судді Шабас О.С.,

при секретарі: Цилюрик Т.А., Чепель А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Золочівського
районного суду Харківської області
позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Золочівського районного управління
юстиції Харківської області, ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про визнання права
на майно та про звільнення майна з-під
арешту, -

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, в якому
просила визнати за нею право власності
на 1/3 частину будинку, що знаходиться у
спільній сумісній власності, за
адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати ВДВС
Золочівського РУЮ Харківської області
звільнити 1/3 частки вказаного
житлового будинку з-під арешту.

Свої вимоги мотивує тим, що у січні 1994
року вона уклала шлюб із відповідачем
ОСОБА_2, за час шлюбу відповідач отримав
у власність 1/3 частину спірного
житлового будинку, в зв'язку з чим,
позивач вважала, що дане майно є
спільною сумісною власністю подружжя,
проте 12 травня 2014 року на дане майно
було накладено арешт ВДВС
Золочівського РУЮ Харківської області.

В судове засідання позивач не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності. Відповідач
ОСОБА_2 в судове засідання з'явився,
позовні вимоги визнав у повному обсязі.
Представник ВДВС Золочівського РУЮ
Харківської області у судове засідання
з'явилася, проти позову заперечувала, з
тих мотивів, що виконавча служба діяла
відповідно до вимог закону.
Представник третьої особи проти позову
заперечував, вважав, що даний позов
поданий з метою уникнути виконання
зобов'язань за рішенням суду про
стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів

Суд вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази у їх сукупності,
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

22 січня 1994 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали
шлюб, зареєстрований Писарівською
сільською радою Золочівського району
Харківської області, про що у кризі
реєстрації актів про укладення шлюбу
того ж дня було вчинено запис №1 та
видано відповідне свідоцтво НОМЕР_1.
Після одруження подружжя обрало
спільне прізвище ОСОБА_2.

На підставі рішення виконкому
Писарівської сільської ради від 21
серпня 2007 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2
набули у спільну часткову власність, по
1/3 частині кожний, житловий будинок
АДРЕСА_1, про що було видано відповідне
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно 03 вересня 2007 року.

В рамках виконання судового рішення
Комінтернівського районного суду
Харківської області від 20 квітня 2012
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа ПРАТ «ІнтерТрансПоліс» про
відшкодування шкоди заподіяної
дорожньо-транспортною пригодою
(виконавче провадження №39253816) ВДВС
Золочівського РУЮ Харківської області
було складено акт опису та арешту майна
від 12 травня 2014 року, яким було
накладено арешт на майно боржника
ОСОБА_2, а саме на 1/3 частину житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що
спірні правовідносини врегульовані
положеннями Сімейного Кодексу України
та положеннями Законів України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 №
606-XIV та «Про приватизацію державного
житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII в
редакціях, що діяли на момент
виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до положень статей 1,3
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»
Приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України. Приватизація здійснюється
шляхом безоплатної передачі
громадянам квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках з розрахунку
санітарної норми 21 квадратний метр
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10
квадратних метрів на сім'ю.

Статтею 57 Сімейного Кодексу України
визначено, майно, що є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка,
так зокрема, особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є: 1)
майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; 3) майно, набуте
нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто.

Статтею 61 Сімейного Кодексу України
перелічені об'єкти права спільної
сумісної власності, так, об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Об'єктом права спільної сумісної
власності є заробітна плата, пенсія,
стипендія, інші доходи, одержані одним
із подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Речі для
професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV,
передбачає, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

Судом встановлено, та дану обставину
визнав відповідач ОСОБА_2, що він набув
у власність 1/3 спірного житлового
будинку шляхом приватизації, разом з
іншими членами своєї сім'ї батьком та
матір'ю.

Відтак, аналізуючи зміст наведених
статей, суд доходить висновку, що майно,
а саме 1/3 частина житлового будинку
АДРЕСА_1, що були одержані відповідачем
ОСОБА_2 у власність, шляхом безоплатної
приватизації, не є майном, що
відноситься до спільно сумісного майна
подружжя, а є особистим майном ОСОБА_2
Відтак вимоги про визнання права
власності на них за позивачем та зняття
з даного майна арешту задоволенню не
підлягають.

Враховуючи повну відмову у задоволенні
позову судові витраті відшкодуванню не
підлягають.

Керуючись наведеними положеннями
матеріального закону та ст., ст. 10,11, 209,
212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Заходи забезпечення позову вжиті
ухвалою Золочівскього районного суду
Харківської області від 01 липня 2014 року
- скасувати.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Золочівський районний суд
Харківської області шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий:
Шабас О. С.,