Справа № 363/1089/14-ц
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2014 року
Вишгородський районний суд Київської
області в складі головуючого судді
Чіркова Г.Є., при секретарі Бариш А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді заяву
відповідачки ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення від 02 жовтня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про звільнення
приміщень та забезпечення доступу до
них,

встановив:

02 жовтня 2014 року рішенням
цього ж суду вказаний позов задоволено.
Відповідачів зобов’язано звільнити
приміщення 2-4 будинку №13 по вул.
Косарева, в смт. Димер, Вишгородського
району, Київської області, звільнити ?
частини приміщення сараю під літерою
«Б» домоволодіння №13 по вул. Косарева,
в смт. Димер, Вишгородського району,
Київської області та забезпечити
доступ та не чинити перешкод ОСОБА_2 у
доступі до приміщень 2-3 та 2-4 будинку №13
по вул. Косарева, в смт. Димер,
Вишгородського району, Київської
області на час виконання
перепланування будинку.

У поданій заяві
відповідачка ОСОБА_1 порушує питання
про скасування заочного рішення,
посилаючись на те, що перешкоди в
переобладнанні будинку позивачу не
чиняться, коли при ухваленні рішення не
враховано житлові інтереси малолітніх
дітей на проживання у спірних
приміщеннях.

Згідно вимог ст. 231 ЦПК України неявка
до суду відповідачки ОСОБА_1 розгляду
цієї заяви не перешкоджає.

Заслухавши відповідача ОСОБА_3 на
підтримання заяви, представника
позивача, який проти її задоволення
заперечив, дослідивши справу, суд
дійшов наступного.

Встановлено, що рішенням
Вишгородського районного суду
Київської області від 04 березня 2013 року
ОСОБА_2 виділено у власність в натурі
3/4 частини житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами № 13
по вул. Косарєва в смт. Димер
Вишгородського району Київської
області, а саме:

-          кухню 1-1, площею 12,8 кв.м.,
вартістю 16448,22 грн.; передпокій 1-2,
площею 7,9 кв.м. вартістю 10151,63 грн.,
житлову кімнату 1-3 , площею 8,4 кв.м.,
вартістю 10794,14 грн. , житлову кімнату 1-4 ,
площею 13,8 кв.м., вартістю 17733,23 грн.,
житлову кімнату 1-5 площею 14,7 кв.м.,
вартістю 18889,75 грн., житлову кімнату 2-4 ,
площею 8.1 кв.м., вартістю 10408,64 грн., а
всього по житловому будинку 65,7 кв.м,
вартістю 84426 грн.;

-          надвірні будівлі і споруди:
сарай «Б» 3/4 частини вартістю 17223
грн., погріб «під Б» вартістю 2578 грн.,
вбиральня «Г» вартістю – 1755 грн.,
тротуар «І» (3/4 частини) вартістю 864,75
грн., огорожа 1-5 (3/4 частини), вартістю
30419,25 грн., навіс «И» вартістю 4178 грн.,
всього: загальною вартістю по
надвірним будівлям та спорудам 57018
грн., разом по будинковолодінню:
площею 65,7 кв.м. вартістю 141444 грн.,
відступ від ідеальних часток по площі
житлового будинку на 0,68 кв.м менше;
відступ від ідеальних часток по
вартості будинковолодіння на 4838 грн.
менше.

Крім того позивачку зобов’язано за
власні кошти виконати переобладнання у
виділеній їй частині будинку: між
приміщеннями 1-4 (площею 13,8 кв.м.) та 2-4
(площею 8.1 кв.м.) влаштувати дверний
проріз; між приміщеннями 2-3 (площею 9,6
кв.м.) та 2-4 ( площею 8,1 кв.м.) закласти
дверний проріз.

Таким чином згаданим рішенням
позивачці виділено у власність в
натурі відповідні приміщення у
спірному будинку, які відповідають ?
частинам у ньому.

Доводи відповідачів про те, що житлове
приміщення 2-4 згідно договору
дарування від 19 жовтня 1991 року набув у
власність спадкодавець ОСОБА_4, а
пізніше саме це приміщення успадкувала
ОСОБА_1, суд до уваги не приймає,
оскільки їм дана належна правова
оцінка в рішенні суду від 04 березня 2013
року.

Вказані приміщення згідно вимог ст.ст.
358 та 364 ЦК України згаданим судовим
рішенням виділено у власність
позивачки по справі.

Відтак спір про ці приміщення між
сторонами судом розв’язано і право
позивачки захищено.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням в
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказується при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

При розгляді будь-яких справ суди не
повинні ставити під сумнів законність
ухвалених судових рішень, які набрали
законної сили (ч. 5 ст. 124 Конституції
України).

Твердження заяви про те, що позивачка
перешкод у доступі до вказаних
приміщень не має є бездоказові та
безпідставні, які спростовуються
матеріалами справи.

Що стосується посилань в заяві на
житлові права малолітніх дітей, то
зазначене при вирішенні цього спору
правового значення не має, оскільки
спірні правовідносини між сторонами
виникли стосовно виділення частки в
спільному майні, які врегульовуються
спеціальними нормами Глав 26 та 29 ЦК
України (Право спільної власності і
Захист права власності).

Положення Законів України «Про охорону
дитинства», «Про основи соціального
захисту бездомних осіб та
безпритульних дітей» та ЖК України в
даному випадку застосуванню в цій
справі (про вирішення спору про захист
права власності) не підлягають.

За таких обставин у
задоволенні поданої заяви слід
відмовити за необґрунтованістю,
оскільки підстав для перегляду
заочного рішення не вбачається.

На підставі викладеного і
керуючись ст. 231 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про
перегляд заочного рішення відмовити.

Заочне рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів з дня постановлення
цієї ухвали шляхом подання в
зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: