УХВАЛА

6 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Мазур
Л.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 червня 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання договору
іпотеки припиненим,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі -
Банк) звернулося до суду з позовом, у
якому з урахуванням уточнень просило у
рахунок часткового погашення
заборгованості за генеральним
договором про надання кредитних послуг
від 31 січня 2008 року та додаткової угоди
до нього від 31 січня 2008 року звернути
стягнення на предмет іпотеки -

Ѕ частину нежилих приміщень з № 1 по №
12 (групи приміщень № 255 (літ.
А), що знаходяться по АДРЕСА_1, за ціною
527 500 грн, шляхом визнання права
власності на нього за Банком.

Позов мотивовано тим, що 31 січня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
«Універсал Банк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» та ОСОБА_3 був
укладений генеральний договір про
надання кредитних послуг та додаткова
угода до нього, за умовами яких остання
отримала кредит у розмірі 370 000 доларів
США зі сплатою 11,50 % річних та терміном
повернення до 1 січня 2028 року.

У забезпечення виконання умов
кредитного договору 31 січня 2008 року з
ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки,
за умовами якого остання передала в
іпотеку належне їй на праві приватної
власності нерухоме майно - нежилі
приміщення з № 1 по № 12 (групи приміщень
№ 255 (літ. А), загальною площею 131,60 кв. м,
що знаходяться по АДРЕСА_1.

У ході виконавчого провадження по
примусовому виконанню рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 травня 2010 року, яким з ОСОБА_3 на
користь Банка стягнута заборгованість
в розмірі

3 177 420,53 грн, було встановлено, що за
відповідачкою зареєстровано лише Ѕ
частину іпотечного майна, а саме: Ѕ
частина нежилих приміщень з № 1 по № 12
(групи приміщень № 255 (літ. А), загальною
площею 131, 60 кв. м. за вказаною вище
адресою.

У подальшому державним виконавцем
складено відповідний акт від

26 вересня 2013 року про реалізацію на
прилюдних торгах майна, а саме: Ѕ
частини спірних нежилих приміщень, що
належать на праві власності

ОСОБА_3 за ціною 240 000 грн.

Вважав, що проведення прилюдних торгів
порушує Закон України «Про іпотеку» та
права Банка, як іпотекодержателя, на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета іпотеки.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 подала
зустрічну позовну заяву, у якій просила
визнати договір іпотеки від 31 січня 2008
року припиненим з

11 серпня 2010 року, посилаючись на те, що
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 14 травня 2010 року
генеральний договір про надання
кредитних послуг від 31 січня 2008 року та
додаткову угоду від 31 січня

2008 року, укладені між нею та відкритим
акціонерним товариством «Універсал
Банк», розірвано.

Посилаючись на ст. 593 ЦК України та ст. 17
Закону України «Про іпотеку», просила
задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 18 листопада

2013 року у задоволенні позову ПАТ
«Універсал Банк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дію договору іпотеки від 31
січня 2008 року, укладеного між

ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3,
припиненою з 11 серпня 2010 року. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
зустрічного позову

ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове в цій
частині про відмову в задоволенні
позовних вимог. У іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 червня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення апеляційного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від

5 червня 2014 року з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме

ст. 593 ЦК України та ст. 17 Закону України
«Про іпотеку».

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. 593 ЦК України та

ст. 17 Закону України «Про іпотеку»
заявник посилається на постанову
Верховного Суду України від 11 вересня
2013 року у справі про звернення
стягнення на предмет іпотеки; за
зустрічним позовом про визнання
договору іпотеки недійсним, постанову
Верховного Суду України від 17 квітня

2007 року у справі про розірвання
договору та визнання договору
припиненим та рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 червня 2011 року у справі про
визнання зобов'язання виконаним,
припинення іпотечного договору та
зобов'язання вчинити певні дії та від 31
липня 2013 року у справі про визнання
недійсним договору іпотеки.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» з подальшими змінами
та доповненнями, судовими рішеннями, на
які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п.1 ч. 1

ст. 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ;
Вищого адміністративного суду України;
Вищого господарського суду України;
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;
апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого

2007 року № 697-У.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права

Із змісту доданої до заяви постанови
Верховного Суду України від

11 вересня 2013 року вбачається, що даним
судовим рішенням справа розглядалася
Верховним Судом України, з підстав
передбачених главою 3 розділу 5 ЦПК
України, а відтак, на неї не може
здійснюватися посилання на
підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Надані для порівняння постанова
Верховного Суду України від 17 квітня 2007
року та рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 червня 2011 року та від 31
липня 2013 року не можуть бути прикладом
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме ст. 593 ЦК
України та ст. 17 Закону України «Про
іпотеку», оскільки правові висновки,
зазначені в даних судових рішеннях у
порівнянні з ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 червня 2014 року, яку просить
переглянути заявник, ґрунтується на
різних фактичних обставинах, що не
свідчить про неоднакове застосування
судом касаційної інстанції ст. 593 ЦК
України та ст. 17 Закону України «Про
іпотеку».

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_3
про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 червня 2014 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання договору
іпотеки припиненим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В. С. Висоцька

Л.М. Мазур

О.В. Умнова

І.М. Фаловська