Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 6 травня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 30 липня 2014
року,

встановила:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що за умовами договору від 28 лютого
2008 року, укладеного між Банком та
ОСОБА_3, остання отримала кредит у сумі 7
662,92 грн зі сплатою 12% на рік на суму
залишку строком по 28 лютого 2010 року.
Неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язань
за вказаним договором призвело до
утворення заборгованості, яка
добровільно сплачена не була.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 6 травня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 30 липня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Банк просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
пропуску Банком трирічного строку
позовної давності, про застосування
якого заявив відповідач. При цьому суди
зазначили, що позивач не довів
ознайомлення та надання відповідачем
згоди на умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), якими збільшено строк
позовної давності до

5 років.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Установлено, що 28 лютого 2008 року між
Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір, за умовами якого остання
отримала кредит у розмірі 7 662,92 грн зі
сплатою 12% на рік на суму залишку
строком по

28 лютого 2010 року.

Згідно з умовами укладеного між
сторонами договору він складається із
заяви позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (стандарт) (далі - Умови).

Свою згоду з Умовами ОСОБА_3 висловила у
заяві, яку власноручно підписала (а. с.
9).

Установлено, що у результаті порушення
ОСОБА_3 умов кредитного договору
утворилася заборгованість і
Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області 31 жовтня 2008 року
видав судовий наказ про стягнення з неї
суми кредиту в розмірі 9 117,37 грн (а.с. 5).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Пред'являючи позов, Банк просив
стягнути заборгованість, яка
утворилась станом на 8 квітня 2014 року та
складає 30 087,96 грн.

На а.с. 32 знаходиться заява ОСОБА_3 про
застосування строків позовної
давності.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Із доданих до позовної заяви Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (стандарт)
вбачається, що в п. 5.5 сторони погодили,
що терміни позовної давності до вимог
про стягнення кредиту, процентів за
користування ним, пені, штрафу
сторонами встановлені тривалістю в
п'ять років.

При цьому на а.с. 136-138 знаходиться інша
редакція Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(стандарт), які не містять умови про
збільшення позовної давності до п'яти
років.

Однак на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України суди належним чином не
встановили, яка редакція умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) діяла на
період укладення кредитного договору,
а, відтак, висновок про застосування до
спірних правовідносин трирічного
строку позовної давності є
передчасним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Викладене свідчить про те, що при
вирішенні спору фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, тому відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалені судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 6 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від

30 липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська