УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Євтушенко О.І.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_6, до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берег-Будгруп»,
треті особи: орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради, Виконавчий
комітет Одеської міської ради, Одеська
міська рада, про зобов'язання надати
ізольоване житлове приміщення, за
касаційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берег-Будгруп» -
Сакали Миколи Яковича на заочне
рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 18 жовтня 2011 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 09 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє
в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_6, звернулися
до суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Берег-Будгруп» (далі - ТОВ
«Берег-Будгруп»), треті особи: орган
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, Виконавчий комітет
Одеської міської ради, Одеська міська
рада, про зобов'язання надати
ізольоване житлове приміщення.

На обґрунтування позовних вимог
вказували про те, що під час
реконструкції кварталу в м. Одесі та
знесення житлового будинку АДРЕСА_1, в
якому вони проживали і підлягали
виселенню, рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської ради від 30
жовтня 2003 року було зобов'язано
відповідача надати їм інше
благоустроєне житло.

Посилаючись на те, що ТОВ
«Берег-Будгруп» іншого житла їм не
надав, просили зобов'язати відповідача
надати їм у власність ізольовані жилі
приміщення в м. Одесі, які б відповідали
вимогам ст. 382 ЦК України, та
відшкодувати завдану моральну шкоду.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від
18 жовтня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 09 квітня 2014 року, позов
задоволено.

Зобов'язано ТОВ «Берег-Будгруп» надати
ОСОБА_5 та її малолітньому сину ОСОБА_6 у
приватну власність ізольоване жиле
приміщення, а саме: квартиру м. Одесі,
яка б складалася з двох житлових кімнат
житловою площею не менше 37,30 кв. м, та
ОСОБА_4 -ізольоване жиле приміщення, а
саме: квартиру в м. Одесі, яка б
складалася з кімнати житловою площею
не менше 23,65 кв. м.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Берег-Будгруп» - Сакал М.Я. просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в позові,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, місцевий суд, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що в зв'язку із невиконанням
відповідачем рішення Виконавчого
комітету Одеської міської ради щодо
надання житла позивачам, порушені їх
житлові права, а тому ТОВ
«Берег-Будгруп» необхідно зобов'язати
передати у власність ОСОБА_5, її
малолітньому сину ОСОБА_6 та ОСОБА_4
окремі ізольовані житлові приміщення.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судом першої
інстанції встановлено, що
рішенням Виконавчого комітету
Одеської міської ради від 30 жовтня 2003
року відповідачу делеговано функції
замовника з реконструкції кварталу,
зокрема й в межах вул.
Середньофонтанської в м. Одесі та
зобов'язано ТОВ «Берег-Будгруп» надати
громадянам, що підлягають виселенню з
будинків, які підлягають знесенню, інше
благоустроєне жиле приміщення, в тому
числі, й позивачам.

ОСОБА_5, малолітній ОСОБА_6 та ОСОБА_4
проживали та були зареєстровані в
квартирах 3, 4 в будинку АДРЕСА_1.

Вказане рішення виконавчого органу
місцевого самоврядування на даний час
не виконано та іншого благоустроєного
жилого приміщення позивачам ТОВ
«Берег-Будгруп» не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 111 ЖК України якщо
будинок, в якому знаходиться жиле
приміщення, підлягає знесенню у зв'язку
з вилученням земельної ділянки для
державних або громадських потреб,
громадянам, виселюваним з цього
будинку, інше благоустроєне жиле
приміщення надається виконавчим
комітетом місцевої Ради народних
депутатів, а у випадках, коли земельна
ділянка відводиться державній,
кооперативній або іншій громадській
організації, - цією організацією.

Однак, задовольняючи позов та
зобов'язуючи ТОВ «Берег-Будгруп»
передати у власність позивачам жилі
приміщення, місцевий суд всупереч
ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував,
що жиле приміщення, яке підлягало
знесенню, їм на праві власності не
належало, такого обов'язку як передача
жилих приміщень конкретно у власність
громадянам, що підлягають виселенню, на
відповідача рішенням Виконавчого
комітету Одеської міської ради від 30
жовтня 2003 року також не було покладено,
а лише зазначено про відшкодування
збитків відповідно до реальної
вартості майна на момент припинення
права власності щодо власників
будівель та споруд, що підлягали
знесенню.

При цьому безпідставним є посилання
апеляційного суду на Закон України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», як на підставу для
передачі у власність житла позивачам,
оскільки згідно із договором
купівлі-продажу від 27 травня 2005 року
ОСОБА_8 було продано відповідачу 1/20
частки домоволодіння АДРЕСА_1, частину
з яких займали позивачі.

Тобто, спірне житло перебувало в
приватній, а не комунальній власності,
до об'єктів приватизації не
відносилося і позивачі виключно
користувалися цим жилим приміщенням як
члени сім'ї власника, не одержували
іншого житла від органу місцевого
самоврядування в державному фонді,
тому й права на його приватизацію
відповідно до вимог чинного
законодавства не мають.

У зв'язку із чим твердження
апеляційного суду про те, що якби
позивачі через знесення житлового
будинку, в якому вони мешкали, отримали
житло від органу місцевого
самоврядування, то вони б мали право в
подальшому отримати його в приватну
власність як на підставу для
задоволення позову є хибними, оскільки
згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, а не щодо
припущень про існування загрози їх
порушення у майбутньому.

Оскільки допущені судами порушення
норм процесуального права призвели до
неправильного вирішення спору, тому
судові рішення повинні бути скасовані,
а справа передана на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Берег-Будгруп» -
Сакали Миколи Яковича задовольнити
частково.

Заочне рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 18 жовтня 2011 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 09 квітня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: В.І. Амелін О.І. Євтушенко Ю.Г.
Іваненко О.М. Ситнік