АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3022/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2933/14
Головуючий у 1-й інстанції Сорока К. М.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 12 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості по
заробітній платі, компенсації у зв'язку
з порушенням термінів її виплати,
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
який уточнила в серпні 2014 року та
остаточно просила стягнути з
відповідача на її користь 1320 грн. 06 коп.
невиплаченої заробітної плати, 158 грн. 54
коп. компенсації втрати частини
заробітної плати, 8171 грн. 80 коп.
середнього заробітку за весь час
затримки розрахунку при звільненні, 5000
грн. моральної шкоди, 4500 грн. понесених
витрат на правову допомогу, 246 грн. 50
коп. судового збору, а всього 19396 грн. 90
коп.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 12 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позовних
вимог. Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, встановивши за
результатами розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції невідповідність висновків
суду обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно
трудового договору № 0 від 10.01.2013
року позивач ОСОБА_1 працювала на
посаді бухгалтера у ФОП ОСОБА_2 з 10.01.2013
року по 21.02.2014 року.

Трудовий договір розірваний сторонами
21 лютого 2014 року згідно ст. 38 КЗпП
України - за власним бажанням
працівника та того ж дня знятий з
реєстрації у Полтавському міському
центрі зайнятості.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не доведено
наявність заборгованості зі сплати
заробітної плати за січень 2014 року, а
доказом того, що така заборгованість
відсутня є реєстрація припинення
трудових правовідносин у Полтавському
міському центрі зайнятості, при
здійсненні якої позивачка ствердила
про проведення з нею повного
розрахунку, претензій до відповідача
не мала та поставила свій підпис у
трудовому договорі. Позивачкою
сплачувалися належні відрахування по
заробітній платі та складалися звіти
до контролюючих органів, згідно яких
відсутня заборгованість по оплаті
праці за січень 2014 року. Крім того, за
повідомленням відповідача, ОСОБА_1 мала
повний доступ до бухгалтерської
документації та підробила документи
бухгалтерської звітності, за фактом
чого слідчим СВ Октябрського РВ
ПМУУМВС України в Полтавській області
заяву ОСОБА_2 зареєстровано у Єдиному
реєстрі досудових розслідувань та
розпочато досудове слідство.

Колегія судів з висновками суду першої
інстанції не погоджується з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оплату праці» працівник має право на
оплату своєї праці відповідно до актів
законодавства і колективного договору
на підставі укладеного трудового
договору.

Згідно ст.ст. 116, 117 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від роботодавця
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

В разі невиплати з вини роботодавця
належних звільненому працівникові сум
у зазначені строки, при відсутності
спору про їх розмір роботодавець
повинен виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, якщо не доведе відсутність
в цьому своєї вини.

Як вбачається з матеріалів справи,
заробітну плату за січень 2014 року в
сумі 1146 грн. 60 коп. ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1
виплачено не було, що підтверджується
відомостями на виплату грошей № 1 та № 2
за січень 2014 року, в яких відсутній
підпис позивачки про одержання
вказаних грошових коштів (а.с. 98, 99).

Даний доказ на порушення вимог ст. 212
ЦПК України залишився поза увагою суду
першої інстанції, а докази, на яких
ґрунтується оскаржуване рішення не є
належними та допустимими в розумінні
ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Згідно ст. 60 ч. 4 ЦПК України
доказування, а отже, і рішення суду не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 24 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата
виплачується працівникам регулярно в
робочі дні, не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів, та не пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата. Виплата
заробітної плати здійснюється за
місцем роботи. За особистою письмовою
згодою працівника виплата заробітної
плати може здійснюватися через
установи банків, поштовими переказами
на вказаний ними рахунок (адресу) з
обов'язковою оплатою цих послуг за
рахунок роботодавця.

Виплати, пов'язані з оплатою праці
працівників ФОП ОСОБА_2, в тому числі і
ОСОБА_1, провадились за відомістю на
виплату грошей, що визнано сторонами та
не суперечить Закону «Про оплату
праці», Положенню про ведення касових
операцій у національній валюті в
України, затвердженому постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 р. № 637, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 13 січня
2005 року за № 40/10320.

Отже, належними, допустимими та
достатніми доказами на доведення
спірних обставин є відомості на
виплату грошей № 1 від 20.01.2014 р. та № 2
від 07.02.2014 р., які спростовують висновки
суду першої інстанції та свідчать про
наявність заборгованості з оплати
праці позивача ОСОБА_1 за січень 2014 року
в сумі 1146 грн. 60 коп. (600 грн. + 546,60 грн.).

Доводи відповідача, що заробітну плату
ОСОБА_1 виплачено, а її підпис у
відомості про виплату грошей відсутній
з вини самої позивачки, колегія суддів
не може прийняти до уваги, оскільки
такі обставини по справі не
встановлені і суду не доведені, та
ґрунтуються на припущеннях
відповідача.

Згідно довідки, наданої відповідачем,
середньоденна заробітна плата ОСОБА_1
становить 56 грн. 24 коп., що сторонами по
справі не заперечувалось.

Відповідно до ст. 34 Закону «Про оплату
праці», ст.ст. 1-4 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», у випадку порушення
встановлених строків виплати
заробітної плати на один і більше
календарних місяців, підприємства,
установи і організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів, яка
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Згідно Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 21
лютого 2001 року № 159, розрахунок
компенсації провадиться за формулою:
Ск = ЗПчист х (Iі х Iі + 1 х… х In х 100 - 100) : 100,
де Ск - сума компенсації; ЗПчист - сума
заробітної плати після вирахування з
неї всіх обов'язкових утримань («чиста»
заробітна плата), не виплачена у строк
не з вини працівника; Iі - індекс
споживчих цін (індекс інфляції) місяця,
наступного за місяцем нарахування
заробітної плати (ділений на 100); In -
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
місяця, що передує місяцю виплати
заборгованості (ділений на 100).

Виходячи із встановлених обставин
справи та вказаних норм законодавства,
колегія суддів дійшла висновків, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до
часткового задоволення в розмірі
невиплаченої заробітної плати за
січень 2014 року - 1146 грн. 60 коп.,
компенсації заробітної плати у зв'язку
з порушенням термінів її виплати в сумі
182 грн. 91 коп. (1146,60 х (1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038 х
1,010 х 1,004 х 1,008 х 1,029 х 100 - 100) : 100),
середнього заробітку на підставі ст. 117
КЗпП України за весь період затримки
розрахунку по день постановлення
рішення, що складає 10685 грн. 60 коп. (56,24
грн. х 190 днів) та 300 грн. на
відшкодування моральної шкоди згідно
ст. 237-1 КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат між сторонами, колегія
суддів у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 79,
ч. 2 ст. 84, ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, Закону
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», присуджує до стягнення з
відповідача на користь позивачки 1000
грн. понесених витрат на правову
допомогу за час участі у судовому
засіданні 23.05.2014 року адвоката ОСОБА_3,
яка надавала позивачці правову
допомогу на підставі договору № 396 від
19 квітня 2014 року (1250 грн. мінімальна
заробітна плата х 40% х 2 год.). Доказів
щодо іншої участі в розгляді справи
особи, яка уповноважена надавати
правову допомогу, по справі не
встановлено і суду не доведено.

Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»
позивачка звільнена від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 12 серпня 2014 року -
скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1146
грн. 60 коп. заборгованості по
заробітній платі, 182 грн. 91 коп.
компенсації втрати частини грошових
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, 10685 грн. 60 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, 300 грн. моральної шкоди
та 1000 грн. витрат на правову допомогу, а
всього 13315 грн. 11 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: /підписи/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:
С.Б.Бутенко