АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Тітов М.Ю.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 10 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

10 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, у якому з
урахуванням уточнень просив стягнути з
нього на свою користь 58 712,56 грн.
матеріальних збитків, 40 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди, 4000 грн.
додаткових витрат на зберігання майна
та 37 940 грн. упущеної вигоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22
грудня 2010 року ОСОБА_1 о 18 год. 00 хв.
керуючи автомобілем «Фольксваген»,
державний номер НОМЕР_1, по вул.
Кіровоградській у м. Києві виїхав на
смугу зустрічного руху і допустив
зіткнення з належним йому автомобілем
«Сітроен», державний номер НОМЕР_2, під
його керуванням, що призвело до
пошкодження транспортних засобів.
Постановою Голосіївського районного
суду міста Києва від 11 лютого 2011 року в
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил
дорожнього руху України він зазнав
збитків у розмірі 96 202 грн. 56 коп. Крім
того, з вини відповідача внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди отримав
закриту травму передньої черевної
стінки та з 27 грудня 2010 року по 4 січня
2011 року перебував на стаціонарному
лікуванні у хірургічному відділені
Київської міської клінічної лікарні №
9 по вул. Ризькій, 1. Після виписки
знаходився під амбулаторним
спостереженням хірурга. Був змушений
обмежити фізичні навантаження. Крім
фізичних страждань він зазнав і
моральних переживань у зв'язку з
ушкодженням здоров'я та пошкодженням
майна. З вини ОСОБА_1 він вже більш ніж
два роки обмежений у праві вільно
розпоряджатися своїм майном. Моральну
шкоду оцінює в розмірі 40 000 грн. Крім
того, 23 грудня 2010 року між ним та СПД
ОСОБА_3 було укладено Договір
зберігання № 325. Забираючи своє майно
із майданчика для зберігання 15
листопада 2012 року він сплатив
відповідно до товарного чеку №936 4 000
грн.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 10 липня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено частково і стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60 212, 56 грн. та
816, 53 грн. судових витрат.

24 липня 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову ОСОБА_2
частково і стягнення на його користь
матеріальних збитків у розмірі 5 000 грн.
та 816, 53 грн. судових витрат. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що звіт про визначення
матеріального збитку, складений ТОВ
«ЕАК Довіра» за № 70-2012 від 13 січня 2013
року, не є доказом фактичних
матеріальних збитків, так як не
визначає суму збитку на дату ДТП, на час
його складення договору про оцінку
майна не існувало, у ньому відсутній
підпис керівника або директора. На
думку апелянта, вартість пошкодженого
майна можна з'ясувати лише на підставі
фінансових документів (чеків,
квитанцій, прасів, кошторисів). Також
апелянт зазначив, що на нього не може
бути покладений обов'язок відшкодувати
шкоду, оскільки вона виникла внаслідок
непереборної сили (була ожеледиця,
дорога не була очищена від снігу та
льоду, а тому автомобіль був
некерованим). Додатково апелянт вважає,
що розмір відшкодування має бути
зменшений на підставі ст. 1193 ЦК України,
так як він виховує дитину-інваліду та
отримує мінімальну заробітну плату.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за їх
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення відповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 22 грудня 2010 року ОСОБА_1
приблизно о 18:00 год., керуючи
автомобілем «Фольксваген», державний
номер НОМЕР_3, по вул. Кіровоградській,
не врахував дорожньої обстановки, щоб
мати змогу постійно контролювати рух
транспортного засобу та безпечно
керувати ним, при виникненні небезпеки
для руху та перешкоди не вжив достатніх
заходів для зменшення швидкості аж до
зупинки транспортного засобу та
безпечного для інших учасників об'їзду
перешкоди, не впорався з керуванням
автомобіля, виїхав на смугу
зустрічного руху, де відбулося
зіткнення з автомобілем «Сітроен»,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_2, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б, 12.1,
12.3 ПДР України.

Зі звіту про визначення вартості
матеріального збитку від 13 січня 2013
року вбачається, що матеріальний
збиток, завданий власнику автомобіля
«Сітроен», державний номер НОМЕР_2,
складає 96 202,56 грн.

На час вчинення ОСОБА_1
дорожньо-транспортної пригоди, в
результаті якої було пошкоджено
автомобіль ОСОБА_2, був чинним поліс
№ВЕ/0523529 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, за яким ПрАТ «Акціонерна
страхова компанія «Інтертрансполіс»
була застрахована відповідальність
ОСОБА_5 за шкоду, заподіяну третім
особам забезпеченим транспортним
засобом «Фольксваген», державний
номерний знак НОМЕР_3 (ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну майну 25 000 грн., франшиза - 510
грн.).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 13 березня 2014 року стягнуто
з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія
«Інтертрансполіс» на користь ОСОБА_2
страхове відшкодування в розмірі 24 490
грн.

04 березня 2014 року ОСОБА_2 продано
пошкоджений автомобіль «Сітроен», який
йому належав, за 13 000 грн.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що дорожньо-транспортна пригода,
в результаті якої автомобіль ОСОБА_2
отримав механічні пошкодження, сталася
з вини ОСОБА_1, а тому з останнього на
користь позивача згідно ст. ст. 23, 1194 ЦК
України підлягає стягненню заподіяна
майнова шкода за вирахуванням суми
отриманого страхового відшкодування і
коштів, отриманих від реалізації
автомобіля. Також суд першої інстанції
з урахуванням тривалості і характеру
моральних страждань позивача, а також
вимог розумності і справедливості
вірно стягнув моральну шкоду у розмірі
1 500 грн.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
звіт про визначення матеріального
збитку, складений ТОВ «ЕАК Довіра» за №
70-2012 від 13 січня 2013 року, не є доказом
фактичних матеріальних збитків, так як
не визначає суму збитку на дату ДТП, на
час його складення договору про оцінку
майна не існувало, у ньому відсутній
підпис керівника або директора,
колегія суддів виходить з того, що
даний звіт підписаний суб'єктом
оціночної діяльності, а будь-яких
доказів заподіяння матеріальних
збитків у меншому розмірі, ніж
зазначено у звіті, суду не надано. Крім
того, згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір
збитків визначається відповідно до
реальної вартості втраченого майна на
момент розгляду справи або виконання
робіт, необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

На думку колегії суддів, є
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги в тій частині, що на нього не
може бути покладений обов'язок
відшкодувати шкоду, оскільки вона
виникла внаслідок непереборної сили,
оскільки постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2011
року встановлена його вина у вчиненні
ДТП. Будь-яких доказів того, що шкоди
завдано внаслідок непереборної сили
суду не надано.

Колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для застосування ст. 1193 ЦК
України, оскільки отримання
мінімальної заробітної плати і
наявність дитини-інваліда не є
підставою для зменшення розміру шкоди.
До того ж, будь-які відомості на
підтвердження вказаних обставин у
матеріалах справи відсутні.

Отже, рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 10 липня 2014 року є
законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, на
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 10 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді