Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості по аліментах,
витрат на навчання та проживання
дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 29 липня 2014
року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що з 1985 року по 2003 рік вона з
ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому
шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась
дочка - ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу
донька залишилась проживати з
позивачем та перебувала на її
утриманні. Рішенням суду з

ОСОБА_4 стягнуто аліменти на доньку
ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини його
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, починаючи з 25 березня
2004 року до досягнення дитиною
повноліття. Відповідач аліменти не
сплачував, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість. Зазначала, що в період
2006 - 2011 роках

ОСОБА_5 навчалась у вищих навчальних
закладах: Київському національному
економічному університеті ім.
В.Гетьмана та Київському міжнародному
університеті, вартість навчання склала
55 478 грн, які нею були сплачені. Крім
того, у період навчання доньки у вищих
навчальних закладах понесла наступні
додаткові витрати: 44 000 грн на
проживання дитини в м. Києві, витрати на
вивчення донькою англійської мови на

о. Мальта у розмірі 12 955 грн та з оплати
стоматологічних послуг зі
встановлення брекет-системи дитині у
розмірі 4 800 грн. Посилаючись на
положення ст. 185 СК України просила
позов задовольнити.

Рішенням Красилівського районного
суду Хмельницької області від

8 квітня 2013 року, з урахування
виправлення описки, позов задоволено
частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до
суду. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 заборгованість за аліментами у
розмірі 4 050 грн на утримання доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 25
березня 2004 року до її повноліття;
додаткові витрати на навчання у період
з 2004 року по 2011 рік у сумі

42 901 грн та 700 грн за проживання у
гуртожитку на період навчання. У
задоволенні решти вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 29 липня

2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній позивач просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи у стягненні додаткових
витрат на дитину, апеляційний суд
виходив із того, що нормами діючого
сімейного законодавств передбачена
можливість стягнення судом додаткових
витрат на дитину, тобто на особу, яка не
досягла повноліття. Оскільки ОСОБА_3
просила стягнути частину витрат на
навчання дочки в період з

2006 року по 2011 рік, а станом на 2006 рік
остання досягла 18 років, тобто
повноліття, втративши таким чином
статус дитини.

В цій частині рішення суду відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Так, згідно положення ч.1 ст. 185 СК
України, на підставі якої заявлено
позов, той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Установлено, що батьками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Отже, станом на 2006 рік ОСОБА_5 досягла 18
років, тобто повноліття, та втратила
статус дитини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості по
аліментах, апеляційний суд посилався
на те, що стягнення заборгованості по
аліментах, виплата яких встановлена
рішенням суду і примусове стягнення
яких відбувається в порядку,
передбаченому для примусового
виконання рішень суду органами
державної виконавчої служби, повинно
відбуватися саме шляхом вчинення
відповідних виконавчих дій в межах
процедури примусового виконання
рішення суду (виконавчого провадження),
а не окремим рішенням суду.

Суд зазначав, що повернення позивачу
виконавчого листа про стягнення
аліментів у зв'язку з досягненням
повноліття дочкою не позбавило права
позивача вимагати стягнення боргу по
аліментах в межах процедури
примусового виконання рішення суду за
умови вирішення питання щодо
правомірності прийняття державним
виконавцем постанови про закінчення
виконавчого провадження.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Рішенням Красилівського районного
суду Хмельницької області від

5 квітня 2004 року з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 стягнуто аліменти на дочку
ОСОБА_5 у розмірі ј частини його
заробітку(доходу) щомісячно, але не
менше неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, починаючи з 25 березня
2004 року до досягнення дитиною
повноліття. Виконавчий лист, виданий на
виконання вказаного рішення суду, 21
квітня 2004 року був пред'явлений до
примусового виконання у відділ
державної виконавчої служби, а 19 грудня
2008 року державним виконавцем було
прийнято постанову про закінчення
виконавчого провадження в зв'язку з
досягненням дитиною повноліття,
виконавчий лист повернуто стягувачу.

Дії державного виконавця по винесенню
постанови про закінчення виконавчого
провадження в зв'язку з досягненням
дитиною повноліття відповідали
вимогам п.8 ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження»,

Згідно довідки, наданої Відділом
державної виконавчої служби
Красилівського районного управління
юстиції, визначити розмір
заборгованості за аліментами
неможливо, оскільки виконавче
провадження знищено за закінченням
строку зберігання (а.с. 14).

Порядок стягнення аліментів на
виконання рішення суду передбачений
ст. 74 Закону України «Про виконавче
провадження» і відповідно до ч. 9 цієї
статті суд вирішує питання
заборгованості лише у разі спору про її
розмір.

Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Таким чином, при наявності такого спору
заборгованість стягується на підставі
рішення суду про стягнення
заборгованості, а не державним
виконавцем відповідно до положень
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається з фактичного
заробітку (доходу), який платник
аліментів одержував за час, протягом
якого не проводилось їх стягнення.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214,
316 ЦПК України зазначене не врахував, не
встановив наведених вище фактів, не дав
належної правової оцінки наявним у
справі доказам та прийшов до
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову про стягнення
заборгованості по аліментах.

Викладене свідчить про те, що при
вирішенні спору в частині стягнення
заборгованості по аліментах, судом
апеляційної інстанції не встановлені
та не перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України судове рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 29 липня

2014 року в частині стягнення
заборгованості по аліментам скасувати,
справу в цій частині направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 29 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська