Номер провадження: 22-ц/785/4698/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапан В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Фабіжевській Т.С.,

за участю: відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_4,
що діє законних представник від імені
та в інтересах ОСОБА_5, представника
третьої особи, Органу опіки та
піклування Білгород-Дністровської
міської рада Одеської області, -
Заєвлошиної Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Одеської обласної
дирекції "Райффайзен Банк Аваль" на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 лютого 2014 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Одеської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені та в
інтересах якої діє законний
представник ОСОБА_9, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, від імені та в інтересах
якого діє законних представник ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Орган опіки та піклування
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
із спадкоємців боржника,

в с т а
н о в и л а:

08 червня 2010 року Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Одеської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" звернулося до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_10 та
ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20
липня 2006 року між Відкритим
акціонерним товариством АТ
"Райффайзен Банк Аваль" (після зміни
найменування Публічним акціонерним
товариством "Райффайзен Банк Аваль",
далі - Банком) та відповідачем ОСОБА_10
був укладений договір про надання
споживчого кредиту № 014/0076/74/60584 для
використання на придбання нерухомого
майна, за яким позичальнику було
передано грошові кошти в іноземній
валюті в розмірі 105000 дол. США на строк
до 20 липня 2020 року із сплатою 11,5
відсотків річних за користування
кредитними коштами з погашенням
кредиту та відсотків за користування
кредитом щомісячно згідно Графіку.
Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачкою ОСОБА_3 був укладений
договір поруки, за яким поручитель
зобов'язалася перед Банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором. 19 січня 2007 року між Банком
та відповідачем ОСОБА_10 була укладена
додаткова угода № 3 до кредитного
договору, за якою у випадку якщо станом
на 19 січня 2007 року боржник не матиме
порушень умов договору та сума
заборгованості за кредитом не
перевищуватиме 102824,71 дол. США, він має
право подати заяву на видачу кредиту в
розмірі 10000 дол. США. Згідно заявки від 22
січня 2007 року позичальнику надано 10000
дол. США із сплатою 11,5% річних.
Одночасно між Банком та відповідачкою
ОСОБА_11 була укладена додаткова угода
№ 1 до договору поруки, за яким
поручитель зобов'язалася перед Банком
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором. У порушення умов кредитного
договору позичальник не виконує
зобов'язання за кредитним договором,
про порушення зобов'язань та
необхідність повного погашення боргу
відповідачі повідомлені належним
чином, але не повернули кредит. Станом
на 26 травня 2010 року заборгованість за
кредитним договором становить 135016,80
дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1
070 075 грн., в тому числі: за кредитом -
889420,06 грн., за відсотками - 79411,37 грн., за
пенею за прострочення тілу кредиту -
31049,42 грн., пеня за прострочення
відсотків по кредиту - 70194,81 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 525, 526, 553-554, 611, 612, 1050, 1054 ЦК України,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 на
користь Банку заборгованість за
кредитом на загальну суму 1070075,65 грн., в
тому числі: за кредитом - 889420,06 грн., за
відсотками - 79411,37 грн., за пенею за
прострочення тілу кредиту - 31049,42 грн.,
пеня за прострочення відсотків по
кредиту - 70194,81 грн., витрати по сплаті
державного мита в сумі 1700 грн. та на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн. (т. 1, а.с.
2-5).

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_13 проти
позову заперечували й 25 січня 2011 року
звернулись до суду із зустрічним
позовом про захист прав споживачів,
визнання договорів про надання
споживчого кредиту, договору поруки та
договору іпотеки недійсними,
посилаючись на те, що укладені
договори у відповідності до ч. 1 ст. 203,
215, 229 ЦК України щодо порушення вимог
ст. ст. 524, 533 ЦК України й використання в
кредитному договорі іноземної валюти,
є недійсними (т. 1, а.с. 77-84).

Під час розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_3
відповідач ОСОБА_14 помер (т. 2, а.с. 2).

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 31 липня 2013 року провадження у
справі було зупинено до залучення до
участі правонаступників відповідача
ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2, а.с.
29).

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 грудня 2013 року за заявою позивача,
Банку, змінено первісного відповідача
ОСОБА_10 на його правонаступників:
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в особі їх законних
представників ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (т. 2, а.с.
52-53, 55).

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 лютого 2014 року до участі у якості
третій особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
залучено Орган опіки та піклування
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області (т. 2, а.с. 80).

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову Банку
заперечувала і в своїх поясненнях
зазначала, що вона відмовилася від
прийняття спадщини і не надавала згоди
на поруку за новими боржниками, які
прийняли права та обов'язки ОСОБА_10, не
існує такого обов'язку і в договорі
поруки. Тому в силу ч. 3 ст. 559 ЦК України
порука припиняється (т. 2, а.с. 73).

ОСОБА_15, яка діє від імені та в
інтересах як законний представник
ОСОБА_8, та ОСОБА_4, який діє від імені та
в інтересах як законний представник,
ОСОБА_5 надали письмові пояснення, у
яких проти позову заперечували і в
своїх поясненнях зазначали, що заява №
198 від 27 червня 2006 року, якою
висловлювався намір ОСОБА_10 щодо
отримання кредиту в розмірі 105000 дол.
США, заява про видачу готівки № 9 від 20
липня 2006 року, заява про переказ
готівки № 13 від 20 липня 2006 року та заява
про видачу готівки № 1 від 26 липня 2006
року, які надані позивачем у якості
доказів, не були підписані ОСОБА_10 як
стороною кредитного договору, а отже не
можуть призводити до виникнення
юридичних наслідків. Клопотання
відповідача про витребування у Банку
оригіналів зазначених документів та
призначення почеркознавчої експертизи
не було виконане належним чином. Тому
факт видачі грошових коштів
позичальнику визиває сумніви. В
матеріалах справи відсутня вимога
Банка про дострокове виконання
зобов'язання за договором кредиту, яка
направлена рекомендованим листом, як
того вимагає пункт 6.5 кредитного
договору. Крім того, спадкоємці
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину й у розмірі, який
відповідає його частці у спадщини (т. 2,
а.с. 87-89, 90-92).

Представник третьої особи, Орган опіки
та піклування Білгород-Дністровської
міської ради, проти позову
заперечувала.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 лютого 2014 року за заявою
відповідачки ОСОБА_16 та законних
представників малолітніх відповідачів
зустрічний позов залишений без
розгляду з підстав п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України (т. 2, а.с. 95, 98).

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні первісного позову Банку
відмовлено (т. 2, а.с. 104-106).

В апеляційній скарзі позивача, Банк,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача, Банка,
пояснення відповідачки ОСОБА_3,
ОСОБА_4, що діє законних представник від
імені та в інтересах ОСОБА_5,
представника третьої особи, Органу
опіки та піклування
Білгород-Дністровської міської рада
Одеської області, - Заєвлошиної Н.М.,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість заочного
рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивача підлягає задоволенню
частково за таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 липня 2006 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_10 був укладений
договір про надання споживчого кредиту
№ 014/0076/74/60584 для використання на
придбання нерухомого майна, за яким
позичальнику було передано грошові
кошти в іноземній валюті в розмірі 105000
дол. США на строк до 20 липня 2020 року із
сплатою 11,5 відсотків річних за
користування кредитними коштами з
погашенням кредиту та відсотків за
користування кредитом щомісячно
згідно Графіку (т. 1, а.с. 19-20, 21-22, 34-35).

Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачкою ОСОБА_3 був укладений
договір поруки, за яким поручитель
зобов'язалася перед Банком відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором (т. 1, а.с. 28).

19 січня 2007 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_10 була укладена
додаткова угода № 3 до кредитного
договору, за якою у випадку якщо станом
на 19 січня 2007 року боржник не матиме
порушень умов договору та сума
заборгованості за кредитом не
перевищуватиме 102824,71 дол. США, він має
право подати заяву на видачу кредиту в
розмірі 10000 дол. США. Згідно заявки від 22
січня 2007 року позичальнику надано 10000
дол. США із сплатою 11,5% річних (т. 1, а.с. 25,
26-27).

Одночасно між Банком та відповідачкою
ОСОБА_11 була укладена додаткова угода
№ 1 до договору поруки, за яким
поручитель зобов'язалася перед Банком
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором (т. 1, а.с. 29)..

У порушення умов кредитного договору
позичальник припинив виконання
зобов'язання за кредитним договором,
про порушення зобов'язань та
необхідність повного погашення боргу
боржнику ОСОБА_10 та поручителю ОСОБА_16
03 липня 2009 року були направлені вимоги,
але вони не повернули кредит (т. 1, а.с. 36,
37).

Під час розгляду справи, ІНФОРМАЦІЯ_3,
відповідач ОСОБА_14 помер (т. 2, а.с. 2).

Згідно спадкового реєстру
Білгород-Дністровською міською
державною нотаріальною конторою 19
вересня 2013 року заведена спадкова
справа до майна померлого ОСОБА_10 за
заявами про прийняття спадщини
малолітніми онуками померлого ОСОБА_8
та ОСОБА_5. 19 вересня 2013 року до
нотаріальної контори надійшли заяви
про відмову від прийняття спадщини
дружини померлого ОСОБА_3, матері
померлого ОСОБА_17 та дітей померлого
ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (т. 2, а.с. 38).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено, що відповідачка
ОСОБА_3 дала згоду відповідати за
зобов'язання малолітніх спадкоємців
боржника, така згода відсутня і в
самому договорі поруки.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції в повному обсязі погодитися
неможливо.

Спадкуванням є перехід прав та обов'яз
ків (спадщини) від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців). До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смер ті (статті 1216, 1218 ЦК
України). Часом відкриття спадщини є
день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК
України).

У частині 2 ст. 1281 ЦК України
кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового
платежу суд за позовом кредитора
накладає стягнення на майно, яке було
передане спадкоємцям у натурі.

У п. 27 постанови № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року, Пленум Верховного
Суду України роз'яснив, що, якщо
спадкоємець прийняв спадщину стосовно
нерухомого майна, але зволікає з
виконанням обов'язку, передбаченого
статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення
від погашення боргів спадкодавця,
кредитор має право звернутися до нього
з вимогою про погашення заборгованості
спадкодавця, розмір якої може бути
визначений за правилами статті 625 цього
Кодексу.

Як зазначено у п. 32 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів щодо виконання
зобов'язань за кредитним договором у
випадку смерті боржника/позичальника
за наявності поручителя чи спадкоємців
суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК
спадкоємці боржника за умови прийняття
спадщини є боржниками перед кредитором
у межах вартості майна, одержаного у
спадщину. При цьому спадкоємці несуть
зобов'язання погасити нараховані
відсотки і неустойку тільки в тому
випадку, якщо вони вчинені
позичальникові за життя. Інші
нараховані зобов'язання фактично не
пов'язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

Поручитель приймає на себе
зобов'язання відповідати за виконання
кредитного договору за боржника
(статті 553- 554 ЦК), а також за будь-якого
боржника в разі переводу боргу чи
смерті боржника, якщо таке зазначено у
договорі поруки.

Відповідно до статті 523 ЦК порука або
застава, встановлена іншою особою,
припиняється після заміни боржника,
якщо поручитель або заставодавець не
погодився забезпечувати виконання
зобов'язання новим боржником, а згідно
зі статтею 607 ЦК зобов'язання
припиняється неможливістю його
виконання у зв'язку з обставиною, за яку
жодна зі сторін не відповідає.

Таким чином на поручителів може бути
покладено відповідальність за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором у випадку смерті
позичальника лише за наявності у
позичальника правонаступника, який
прийняв спадщину, та згоди поручителя
відповідати за будь-якого нового
боржника, зафіксоване в тому числі у
договорі поруки.

Матеріалами справи з достовірністю
підтверджується, що відповідачка
ОСОБА_3, є колишньою дружиною померлого
боржника, але не прийняла спадщину, не
погодилася забезпечувати виконання
зобов'язання новими боржниками, такий
обов'язок не передбачений договором
поруки від 20 липня 2006 року та
додатковою угодою до договору поруки
від 19 січня 2007 року, тому згідно із ч. 1
ст. 523 та ч. 3 ст. 559 ЦК України порука
припиняється й на неї не може бути
покладено відповідальність за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором.

У частині 1 ст. 1297 ЦК України зазначено,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в порушення положень
зазначених положень процесуального
законодавства не з'ясував всебічно та
повно обставини справи, які мають
значення для вирішення питання про
застосування строку позовної давності,
не перевірив належним чином обставини,
на які посилався позивач як на підставу
своїх вимог, та не дав належної оцінки
наявним у справі доказам у
відповідності до положень цивільного
процесуального законодавства.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку апеляційний суд має законні
підстави для встановлення обставин, що
мають значення для справи, та
дослідження й оцінки наявних у справі
доказів.

З спадкової справи, заведеної
Білгород-Дністровською міською
державною нотаріальною конторою 19
вересня 2013 року, до майна померлого
ОСОБА_10, витребуваної апеляційним
судом, вбачається, що з заявами про
прийняття спадщини звернулись
малолітні онуки померлого - ОСОБА_8 та
ОСОБА_5, відомості щодо нерухомого та
рухомого майна, належного спадкодавцю,
в спадковій справі відсутні (т. 2, а.с.
148-171).

Застосовуючи зазначенні положення
закону та враховуючи вказані обставини
та оцінуючи наявні у справі докази
справі з урахуванням їх
переконливості, належності і
допустимості кожний доказ окремо та у
їх сукупності, колегія суддів дійшла до
висновку про те, що невиконання
спадкоємцями вимог закону щодо
оформлення та реєстрації спадкового
майна не може бути підставою для
відмови у задоволенні позову в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.

Станом на 26 травня 2010 року, тобто за
життя боржника, заборгованість за
кредитним договором становить 135016,80
дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно
1 070 075 грн., в тому числі: за кредитом -
889420,06 грн., за відсотками - 79411,37 грн., за
пенею за прострочення тілу кредиту -
31049,42 грн., пеня за прострочення
відсотків по кредиту - 70194,81 грн. (т.1, а.с.
8-14).

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що позивач своєчасно
та в встановленому законом порядку
звернувся з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
розмір заявленої суми обґрунтований,
відповідачі вимог закону щодо
оформлення спадщини не виконали і
одночасно не довели, що спадкове майно
відсутнє, або є меншим від заявленого
позивачем розміру. Тому права позивача
були порушені і у відповідності до ст.
ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому
захисту шляхом стягнення з
відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_5 на користь
Банку заборгованості за договором
кредиту в розмірі 1070075,65 грн., в тому
числі: за кредитом - 889420,06 грн., за
відсотками - 79411,37 грн., за пенею за
прострочення тілу кредиту - 31049,42 грн.,
пеня за прострочення відсотків по
кредиту - 70194,81 грн. в межах вартості
майна, одержаного у спадщину та в
рівних частках. Договір поруки,
укладений між Банком та відповідачкою
ОСОБА_3, є припиненим, тому вона повинна
бути звільнена від відповідальності за
порушення боржником обов'язку щодо
виконання зобов'язання за кредитним
договором.

Отже, вимоги Банку підлягають
задоволенню частково, в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором із спадкоємців померлого
боржника, в позові до відповідача
ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Позивач поніс і документально
підтвердив витрати по сплаті судового
збору в сумі витрати по сплаті
державного мита в сумі 1700 грн. та на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 грн. (а.с. 2).

У зв'язку з задоволенням апеляційної
скарги Банка стягненню підлягає й
судовий збір, сплачений при подачі
скарги в сумі 1827 грн.

Таким чином, стягненню підлягає
судовий збір в сумі 3647 грн. (1820 грн. + 1827
грн.).

Порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, а саме, ст. ст. 559, 1268, 1282, 1297 ЦК
України та ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК
України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
частково.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк АВАЛЬ» задовольнити частково,
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 26 лютого 2014 року скасувати й ухвали
нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Одеської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, від імені та в
інтересах якої діє законний
представник ОСОБА_9, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, від імені та в інтересах
якого діє законних представник ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Орган опіки та піклування
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
із спадкоємців боржника, задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_8, 04 березня 2009 року,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, та ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, на користь Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Одеської обласної
дирекції "Райффайзен Банк Аваль"
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту в розмірі
1070075,65 грн., в тому числі: за кредитом -
889420,06 грн., за відсотками - 79411,37 грн.,
пеня за прострочення тілу кредиту -
31049,42 грн., пеня за прострочення
відсотків по кредиту - 70194,81 грн. та
судові витрати в сумі 3647 грн. в межах
вартості майна, одержаного у спадщину,
та в рівних частках.

В решті позову до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік