АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2503/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Ткаченко С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. УХВАЛА
18 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівСіренка
Ю. В. , Трюхана Г. М. при
секретаріВолвенко А.В., за участю
представника ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_7 та його представника
ОСОБА_6 на рішення Чигиринського
районного суду Черкаської області від
11 серпня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа:
орган опіки та піклування Чигиринської
районної державної адміністрації , про
визначення місця проживання дітей,-
в с т а н о в и л а :
У червні 2014 року ОСОБА_7 та його
представник ОСОБА_6 звернулись до суду
з позовом до ОСОБА_8, третя особа: орган
опіки та піклування Чигиринської
районної державної адміністрації , про
визначення місця проживання дітей. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що з 2003 року він та відповідач
перебували у цивільному шлюбі, від
якого вони мають двох малолітніх дітей
- ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10,
У 2009 році між сторонами припинилися
фактичні шлюбні відносини, а діти
залишилися проживати разом з батьком. З
метою уникнення спору стосовно місця
проживання дітей ОСОБА_7 звернувся з
заявою до служби у справах дітей
Чигиринської районної державної
адміністрації, рішенням якої від 30
березня 2010 року надано відповідний
висновок, згідно якого місце
проживання малолітніх дітей - ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 визначено з батьком.
21 серпня 2012 року на повторному
засіданні комісії з питань захисту
прав дитини районної державної
адміністрації Черкаської області було
прийнято рішення, яким дозволено
матері ОСОБА_8 забрати дітей до себе на
постійне місце проживання та
рекомендовано батькам встановити дні
та години спілкування ОСОБА_7 з дітьми.
В разі не можливого мирного вирішення
спору рекомендовано звернутися до суду
для вирішення даного питання.
Посилаючись на неналежне виховання та
розвиток дітей з боку матері, яка
систематично перебуває на заробітках
за кордоном , та не заперечуючи її
спілкування з ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
позивач зі своїм представником просили
суд визначити постійне місце
проживання малолітніх дітей - ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 разом з батьком за адресою: с.
Головківка, Чигиринського району,
Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 11 серпня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_7 та його представник
ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи яку, зазначали, що судом
в не повній мірі з'ясовано та доведено
обставини, які мають значення для
справи. Апелянти вказують на те, що суд
не взяв до уваги пояснення свідків та
довідки з місця роботи ОСОБА_8, які
містяться в матеріалах справи, якими
підверджено, що вихованням дітей
займається в більшій частині батько та
бабуся з якою вони проживають на даний
час, оскільки мати більшість часу
перебуває на роботі за кордоном. Також
неточним є висновок суду відносно
площі будинків , де проживають сторони
та не врахована обставина, що в будинку
відповідача крім дітей проживає ще 5
осіб. Як не враховано спосіб життя
відповідачки , ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особистої прихильності
дітей до кожного з них, стан здоров'я
дітей та, що проживаючи з
відповідачкою вони піддаються ризику ,
оскільки їх залишають дома самих.
Натомість суд прийняв до уваги
негативні дані , що характеризують його
співмешканку.

Тому ОСОБА_10 просив скасувати рішення
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 11 серпня 2014
року і ухвалити нове, яким його позовні
вимоги задовольнити.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга повинна бути
відхилена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Дане судове рішення в цілому
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що від цивільного
шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 народилося
двоє малолітніх дітей: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтв про народження
дітей серії НОМЕР_1 /а.с.6/ та серії
НОМЕР_2 /а.с.7/, у відомостях про батьків
зазначено, що їх батьками є: батько
ОСОБА_7 та мати ОСОБА_8

Висновком Чигиринської районної
державної адміністрації Черкаської
області від 07 вересня 2012 року /а.с.9/,
визначено місце проживання малолітніх
дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з матір'ю
ОСОБА_8, хоча до цього , з 2010 року по
вересень 2012 року, діти проживали разом
з батьком.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»
роз'яснено, що вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

У випадку, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 сі. 141 СК України визначено,
що розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 19 СК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, особа має
право на попереднє звернення за
захистом своїх сімейних прав та
інтересів до органу опіки та
піклування.

Частиною 5 статті 19 СК України
визначено, що орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України
рішення органу опіки та піклування є
обов'язковим до виконання, якщо
протягом десяти днів від часу його
винесення заінтересована особа не
звернулася за захистом своїх прав або
інтересів до суду, крім випадку,
передбаченого частиною другою статті
170 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування" органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад.

Вирішення спору щодо визначення місця
проживання дитини врегульовано ст.161 СК
України, якою передбачено, що якщо мати
та батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини. Якщо
орган опіки та піклування або суд
визнав, що жоден із батьків не може
створити дитині належних умов для
виховання та розвитку, на вимогу баби,
діда або інших родичів, залучених до
участі у справі, дитина може бути
передана комусь із них. Якщо дитина не
може бути передана жодній із цих осіб,
суд на вимогу органу опіки та
піклування може постановити рішення
про відібрання дитини від особи, з якою
вона проживає, і передання її для
опікування органу опіки та піклування.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 суд
першої інстанції врахував норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та правомірно
виходив з того, що мати ОСОБА_8 має змогу
створити малолітнім дітям належні
умови для виховання та розвитку,
посилаючись на те, що згідно висновку
комісії з питань захисту прав дитини,
визначене місце проживання дітей з
матір'ю. Оскільки саме на комісію з
захисту прав дитини РДА Черкаської
області покладено обов'язки, щодо
прийняття відповідних рішень про
визначення місця проживання дітей,
врахування інтересів дитини,
дослідження відповідних умов
проживання та виховання дітей і
прийняття на основі проведених заходів
відповідних рішень. А також враховуючи,
що ці висновки органу опіки та
піклування узгоджуються з іншими
доказами, які були досліджені судом в
ході розгляду справи в першій
інстанції, в тому числі щодо належних
умов проживання , виховання та навчання
дітей, які створила відповідач ,
ставлення матері до своїх батьківських
обов'язків.

Суд об'єктивно та всебічно розглянув
дану справу та , ухвалюючи рішення ,
врахував докази, що характеризують як
особу відповідача, так і особу позивача
по справі , який ніде не працює, не має
джерела доходу крім присадибної
ділянки, аліментів на утримання дітей ,
які проживають окремо від нього
протягом останніх двох років, - не
сплачує, тоді як відповідач працює , що
підтверджено відповідними доказами, і
фактично тягар утримання дітей несе
самостійно. Крім того, вирішуючи спір ,
суд правомірно врахував ту обставину,
що позивач проживає зі співмешканкою,
яка щодо її дитини була позбавлена
батьківських прав , є раніше судимою за
умисні злочини та реально відбувала
покарання в місцях позбавлення волі
/а.с.30, 44/ , також , що позивач
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння керував транспортним засобом
, за що був притягнутий до
адмінвідповідальності за ст.130 КУпАП
/а.с.42/ , що природно дає підстави
вважати про існування ризиків для
перебування дітей у нього . Також , як
вбачається з матеріалів справи, з 2012
року діти за рішенням органу опіки і
піклування проживають разом з матір'ю,
з цим рішенням позивач погоджувався і
протягом двох років не заперечував
проти цього, та , звернувшись з позовом,
не навів доказів про зміну обставин та
підстав за яких були передані діти на
виховання і проживання матері.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду є
законним, обґрунтованим, постановленим
на зібраних по справі доказах, які
надали суду сторони. Відповідає
вимогам матеріального і
процесуального законодавства, а доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, були
предметом судового розгляду, суд дав їм
належну оцінку і вони не дають підстав
для його скасування чи зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 та його
представника ОСОБА_6 на рішення
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 11 серпня 2014
року - відхилити .

Рішення Чигиринського районного суду
Черкаської області від 11 серпня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа: орган
опіки та піклування Чигиринської
районної державної адміністрації про
визначення місця проживання дітей -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20-ти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :