У Х В А Л А

06 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Кафідової О.В.,
Мазур Л.М.,

Писаної Т.О.,
Умнової О.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2014 року
в справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства
«Полтаваобленерго» в особі
Кременчуцької філії до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
спожиті послуги з теплопостачання у
вигляді опалення та гарячої води,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року Відкрите
акціонерне товариство
«Полтаваобленерго» в особі
Кременчуцької філії, правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Полтаваобленерго» (далі - ПАТ
«Полтаваобленерго»), звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за спожиті
послуги з теплопостачання у вигляді
опалення та гарячої води.

На обґрунтування позовних вимог
товариство посилалося на те, що ОСОБА_3
є власником квартири АДРЕСА_1.

28 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено договір про надання послуг із
централізованого опалення, підігріву
води.

Позивач зазначав, що належно виконує
умови даного договору, постачає
вищевказані послуги в повному обсязі,
згідно з вимогами нормативно-технічних
документів, проте відповідачі не
здійснювали своєчасної оплати за
одержані послуги, що призвело до
утворення заборгованості, яка в
добровільному порядку сплачена не
була.

Посилаючись на вищевикладене, ПАТ
«Полтаваобленерго» просило
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 лютого 2013
року позов ПАТ «Полтаваобленерго»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Полтаваобленерго» заборгованість за
послуги з теплопостачання у вигляді
опалення, спожиті в період з січня 2008
року по жовтень 2010 року, в розмірі 6 336
грн 46 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 12 грудня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задоволено частково, заочне
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука
Полтавської області від 27 лютого 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Полтаваобленерго» заборгованість за
послуги з теплопостачання у вигляді
опалення, спожиті в період з січня 2008
року по жовтень 2010 року, в розмірі 6 336
грн 46 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення апеляційного суду
Полтавської області від 12 грудня 2013
року залишено без змін.

У серпні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 квітня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. ст. 256, 257, 525, 526 ЦК України,
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», Закону України «Про
теплопостачання», Закону України «Про
захист прав споживачів».

Заява ОСОБА_3 надійшла разом з
клопотанням про поновлення строку на
її подання.

З огляду на зазначені у заяві причини
пропуску строку на подання заяви, які
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає поважними, вказаний
процесуальний строк підлягає
поновленню.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на надані з Єдиного
державного реєстру судових рішень:

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 червня 2011
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Костопільського районного суду
Рівненської області від 22 вересня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 19 листопада 2010
року у справі за позовом про стягнення
коштів внаслідок неналежного
виконання договірних зобов'язань, якою
оскаржувані рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог залишено
без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 липня 2011 року,
постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Костопільського районного суду
Рівненської області від 22 вересня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 28 жовтня 2010
року у справі за позовом про стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання, якою оскаржувані
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 серпня 2011
року, постановленої за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 29 листопада 2010 року у справі за
позовом про стягнення заборгованості
за використану теплову енергію, якою
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 23 вересня 2009
року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 29 листопада 2010
року скасовано, а справу направлено до
суду першої інстанції на новий розгляд.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 7
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» (далі - Постанова),
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин посилання
ОСОБА_3 на ухвалу суду касаційної
інстанції від 31 серпня 2011 року, якою
скасовано судові рішення з передачею
справи на новий розгляд, не є
підтвердженням підстави, встановленої
пунктом 1 статті 355 ЦПК України, а тому
справа у допуску до провадження
Верховного Суду України не підлягає.

Згідно з п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту рішень суду касаційної
інстанції від 01 червня 2011 року
та від 07 липня 2011 року, наданих у
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, не
вбачається передбаченої п. 1 ст.
355 ЦПК України підстави для перегляду
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2014
року, оскільки у зазначених рішеннях
фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою суду,
про перегляд якої подано заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до його
незгоди з оцінкою судом фактичних
обставин справи щодо конкретного
спору, а тому не можуть бути підставами
згідно з вимогами п. 1 ст. 355 ЦПК України
для перегляду судового рішення.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 квітня 2014 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення
строку на подання заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2014 року
задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на подання заяви
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2014
року.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Полтаваобленерго» в особі
Кременчуцької філії до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
спожиті послуги з теплопостачання у
вигляді опалення та гарячої води, за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
О.В. Кафідова

Л.М. Мазур

Т.О.Писана

О.В. Умнова