Справа № 192/817/14
Провадження № 2/192/325/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2014 року Солонянський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючої - судді Омелюх В.М.

при секретарі - Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, з урахуванням уточнень до
позовної заяви від 19 червня 2014 року,
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
при цьому на обґрунтування своїх
позовних вимог посилається на те, що
між банком та відповідачем ОСОБА_1 21
квітня 2008 року було укладено кредитний
договір б/н, відповідно до якого
останній отримав кредитну картку з
кредитним лімітом у розмірі 3 000
гривень 00 копійок у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
картковому рахунку № НОМЕР_1 зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
при цьому підписанням даного договору
позичальник надав згоду щодо прийняття
будь-якого розміру кредитного ліміту,
встановленого банком, відповідно до
п.3.3 Умов та Правил надання банківських
послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір,
відповідно до умов якого він діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично лонгується
на такий же термін, якщо жодна зі сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав в повному обсязі та надав
кредит у встановленому договором
розмірі, а відповідач в порушення умов
договору зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконував
та не надавав своєчасно грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, а також іншими
витратами відповідно до умов договору,
в зв'язку з чим станом на 16 грудня 2013
року утворилася заборгованість в
загальному розмірі 19 202 гривні 66
копійок, яка складається із
заборгованості за кредитом в розмірі 2
171 гривня 64 копійки, заборгованості по
процентам за користування кредитом в
розмірі 9 120 гривень 42 копійки,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 6 520
гривень 00 копійок та штрафу у вигляді
фіксованої частини в розмірі 500 гривень
і у вигляді процентної складової в
розмірі 890 гривень 60 копійок, які в
добровільному порядку відповідач не
сплачує, в зв'язку з чим позивач
змушений звернутися до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором в примусовому
порядку.

Представник позивача, який належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи (а.с.83), у судове
засідання не з'явився, надавши суду
письмову заяву (а.с.85-86), згідно якої
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та прохав їх задовольнити, а в
разі неявки відповідача не заперечував
проти заочного розгляду справи. В
судовому засіданні 16 червня та 30 липня
2014 року представник позивача позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
прохав їх задовольнити, пояснивши суду,
що відповідачеві було надано кеш
-кредит, за яким він отримав у касі
банку грошові кошти в сумі 3000 гривень, а
для здійснення повернення кредиту йому
видано картка, за допомогою якої
здійснюється повернення кредиту, але
не може бути здійснено зняття грошових
коштів та здійснення платежів за
придбані товари. Відповідач повертав
кредит до 09 січня 2009 року, після чого
припинив виконувати зобов'язання за
даним договором, який не припинив свою
дію і до розгляду справи судом,
оскільки це можливо лише в разі
повідомлення сторонами один одного про
те, що договір на новий строк не
лонгується.

Відповідач ОСОБА_1, який про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином згідно розписки про отримання
повістки про виклик до суду його
представником ОСОБА_2 для вручення
відповідачу (а.с.84), в судове засідання
не з'явився, про причини своєї неявки
суд не повідомив, в зв'язку з чим суд
ухвалив розглядати справу за його
відсутності, оскільки в судовому
засіданні його інтереси представляє
представник з усіма повноваженнями
сторони у справі (а.с.44-45) .

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, пояснив, що
відповідач хоча і підписав заяву на
видачу кредиту, проте кредитних коштів
не отримував та погашення кредиту не
здійснював, а повідомлення у вигляді SMS
про стан заборгованості йому не
надходили. Відповідач ОСОБА_1 не був
ознайомлений з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою, які
діяли на день укладення спірного
договору та регулювали умови, порядок
та строки укладення спірного договору,
а надані позивачем копії не містять
підпису відповідача щодо ознайомлення
з ними. Позивач не надав суду жодних
доказів отримання відповідачем у касі
позивача грошових коштів в сумі 3000
гривень, як не надав і доказів
повернення кредитних коштів саме
відповідачем ОСОБА_1 Позивачеві про
порушення відповідачем умов
кредитного договору стало відомо ще у
2008 року, про що зазначено в тексті
позовної заяви та як пояснював в
судовому засіданні представник
позивача, а відповідно з цього періоду
починається передбачений законом
строк позовної давності для даного
виду правовідносин, який на день
звернення з даним позовом позивача до
суду сплив, що є підставою для відмови в
задоволенні позову згідно положень
ст.267 ЦК України, оскільки позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, то ними подано до суду
письмову заяву про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності (а.с.88-89).

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази, що
маються у справі, приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору відповідно до ст. 628 ЦК України
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Однією із різновидностей зобов'язання
є кредитний договір, укладений між
сторонами відповідно до вимог ст.1054 ЦК
України, який відповідно до ст. 629 ЦК
України є обов'язковим до виконання
сторонами.

Згідно ст.610, ст.611 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, а також сплата неустойки.

Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» (а.с.16), як позикодавцем та
відповідачем ОСОБА_1 як позичальником
був укладений договір про надання
банківських послуг №SADMN1904
(Кеш-кредит), який складається із заяви,
підписаної позичальником, Умов і
Правил надання банківських послуг та
Тарифів банку, з якими його було
ознайомлено, за яким останній отримав
кредитний ліміт на картку НОМЕР_1 в сумі
3 000 гривень 00 копійок зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 2,00 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, зі сплатою
щомісячної комісії в розмірі 3,5%
(а.с.8,9-12,13), при цьому в судовому
засіданні представник відповідача не
заперечував факт підписання
відповідачем заяви про надання кредиту
від 21 квітня 2008 року.

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг, які були
надані позивачем до позову (а.с.9-12),
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін договору
не проінформує іншу сторону про
закінчення дії договору, то він
автоматично лонгується на такий же
строк, а п. 5.4 Умов та Правил
передбачено, що строк погашення по
кредиту по платіжним карткам без
встановленого мінімального
обов'язкового платежу здійснюється в
наступному порядку: строк погашення
процентів - щомісячно за попередній
місяць; строк погашення кредиту - в
повному обсязі, не пізніше останнього
дня місяця, вказаного на платіжній
картці (в полі MONTH). Пунктом 8.6 Умов та
Правил надання банківських послуг
передбачено, що при порушенні клієнтом
строків платежів по будь-якому із
грошових зобов'язань, передбачених цим
договором більше ніж на 120 днів, клієнт
повинен сплатити банку штраф в розмірі
500 гривень та 5% від суми позову.

На підтвердження дії під час укладання
договору про надання банківських
послуг від 21 квітня 2008 року Умов та
Правил надання банківських послуг в
редакції, яка надана позивачем до
позовної заяви, позивач надав копію
наказу № СП-2007-354 від 08 жовтня 2007
року (а.с.74-77), однак з тексту наданої
копії наказу № СП-2007-354 від 08 жовтня 2007
року не вбачається, що Умови та Правила
надання банківських послуг, які надані
до позову (а.с.9-12), діяли саме в момент
укладання договору з відповідачем,
тобто 21 квітня 2008 року та що саме з
такою редакцію Умов був ознайомлений
відповідач, а відповідно до положень
ст.10, ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень,
крім випадків встановлених цим
законом.

Тому суд вважає, що твердження
позивача, про те що відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Пам'яткою
клієнта, Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складає між ним та банком Договір не
можна брати до уваги, оскільки
зазначене застереження не містить
ніяких даних щодо того, які саме Умови
та Правила надання банківських послуг
були надані відповідачу для
ознайомлення та чи відповідають вони
тим Умовам, які надані позивачем до
суду як доказ. Крім того, позивачем не
надано суду Пам'ятку клієнта, в якій у
відповідності до заяви встановлений
розмір першочергового кредитного
ліміту, а також Тарифи, які згідно п.6 п. 2
Умов та Правил надання банківських
послуг є складовими Договору. В заяві
позичальника про видачу кредиту
взагалі відсутні відомості про те, чи
отримана позичальником карта НОМЕР_1 та
який її строк дії.

Таким чином, позивачем не доведено, що
саме з наданими позивачем у якості
доказу по справі Умовами та Правилами
надання банківських послуг був
ознайомлений позичальник ОСОБА_1

Також суд вважає, що недоведеним є факт
виконання позивачем обов'язків по
видачі відповідачеві як позичальнику
кредитних коштів, тобто факт отримання
відповідачем готівкою в касі банку 3 000
гривень кредитних коштів, оскільки на
запит суду від 18 червня 2014 року позивач
надав відповідь про те, що не може
надати касовий ордер на видачу готівки
за кредитним договором №SADMN1904,
оскільки згідно ст. 674 постанови
Правління Національного банку України
від 08 грудня 2004 року № 601 «Про
затвердження Переліку документів, що
утворюються в діяльності
Національного банку України та банків
України із зазначенням строків
зберігання» документи в банку
зберігаються не більше 5 років (а.с.87), а
відповідно до положень ст. ст. 10,60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом, при
цьому судом враховується, що
представник відповідача заперечував в
судовому засіданні факт отримання в
касі банку грошових коштів в сумі 3000
гривень.

Крім того, в судовому засіданні 19
серпня 2014 року представником
відповідача - ОСОБА_2, який діє на
підставі довіреності від 12 червня 2014
року з усіма правами які надані законом
відповідачу (а.с.45), було подано
письмову заяву про застосування
строків позовної давності як підставу
відмови в задоволенні позовних вимог
(а.с.88-89), оскільки спірний договір був
укладений 21 квітня 2008 року та як
посилається в позові позивач вже в
травні 2008 року відповідач порушив
зобов'язання щодо повернення отриманих
кредитних коштів, тобто з цього моменту
почав перебіг строк позовної давності,
який на момент пред'явлення позову до
суду сплив, тому просив застосувати до
спірних правовідносин строк позовної
давності і на цій підставі відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України), а для окремих
видів вимог законом встановлена
спеціальна позовна давність. Зокрема,
ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, а згідно зі ст. 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що згідно
розрахунку позивача (а.с.3-7)
зобов'язання з повернення кредиту
виникло з 21 квітня 2008 року, тобто з дати
укладання договору та кінцевий строк
повернення кредиту в повному обсязі і
перебіг строку позовної давності
починається зі спливом останнього дня
місяця дії картки, а не закінченням
строку дії договору, тому посилання
позивача на лонгацію строку дії
договору не приймаються судом, а у
зв'язку з ненаданням позивачем суду
достовірної інформації про строк дії
картки, так як надана 25 червня 2014 року
відповідь на запит суду (а.с.74) не
містить інформації щодо зазначення
номеру картки, строк дії якої зазначено
до січня 2012 року, а тому суд вважає, що
позивачем не доведено ті обставини на
які він посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Щодо сплати відсотків та комісії за
користування кредитом, які є
щомісячними, то суд вважає, що кінцевий
строк погашення місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, тобто з 01 травня 2008 року і
строк позовної давності за такими
вимогами закінчився 01 травня 2011 року, а
щодо сплати штрафу та пені - строк
позовної давності закінчився 01 травня
2009 року, оскільки він є скороченим та
згідно ст. 258 ЦК України становить один
рік, а сторони не домовлялись в
установленому законом порядку про
збільшення строку позовної давності в
частині сплати штрафів.

Судом встановлено, що позивач, знаючи
достовірно про порушення своїх прав з
2008 року, звернувся до суду з позовом
лише 14 січня 2014 року, тобто з пропуском
строку позовної давності, про
застосування якої представником
відповідача заявлено клопотання, що є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову, оскільки за
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст.257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Така позиція суду узгоджується з
правовими висновками Верховного Суду
України, викладеною в постанові по
справі № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

З урахуванням зазначеного, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позову з зазначених вище підстав
необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 253,256,257, 258,261, 266, 526- 530, 536, 543, 549-551,
553-559, 572-593, 598, 610 - 615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК
України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 26
серпня 2014 року.

Головуюча: суддя