Справа № 202/5718/14-ц
УХВАЛА

25 вересня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Подгородному
П.С.

розглянувши в приміщенні
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська
при розгляді цивільної справи за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
спадковим майном, за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
позовною заявою третьої особи з
самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
майном, клопотання позивача про
забезпечення позову -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачем було
заявлено клопотання про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
транспортні засоби, заборони
експлуатувати транспорті засоби, які є
предметом позову.

В обґрунтування поданого клопотання
позивачем та її представником було
зазначено, що відповідач ОСОБА_2, яка є
також співвласником транспортних
засобів, користується спадковим
майном. Зазначає, що в ході
експлуатації транспортних засобів
може бути спричинена шкода як цьому
майну, так і шкода іншим охоронюваним
законом правам та інтересам інших осіб,
за яку буде відповідати і вона як
співвласник транспортних засобів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, представників
ОСОБА_2, які заперечували проти
задоволення поданої заяви,
представника ОСОБА_3, який також просив
суд відмовити в задоволенні
клопотання, дослідивши матеріали
цивільної справи, приходить до
наступних висновків.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 22
грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
суд має, з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
яка звернулась з такою заявою, позовним
вимогам.

При вирішення питання щодо
необхідності забезпечення позову
шляхом накладання арешту на майно та
заборони його експлуатації, суд бере до
уваги те, що зазначене майно перебуває
у власності не тільки позивача ОСОБА_1,
а і у власності інших осіб, які також
мають права щодо володіння та
користування зазначеним майном, та
відповідно права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосування
заходів забезпечення позову, на яких
наполягає позивач за первісною
позовною заявою.

Також суд вважає, що позивачем не
надано достатніх доказів, які б
свідчили про те, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення про
задоволення позову. А саме яким чином
арешт, враховуючи те, що позивач є також
власником спадкового майна, зможе
забезпечити виконання рішення суду, як
і не доведено, що заборона експлуатації
будь-яким чином зможе вплинути на
виконання рішення щодо усунення
перешкод в користуванні транспортними
засобами. Твердження позивача щодо
можливого пошкодження транспортних
засобів не підтверджено належними та
допустимими доказами, що можуть бути
судом прийняті до уваги. В тому числі
не доведено позивачем, що взагалі
здійснюється експлуатація зазначених
транспортних засобів.

Таким чином, враховуючи принцип
розумності, наявності зв'язку між
конкретним заходом забезпечення
позову і предметом позовних вимог,
принцип запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
інших осіб, суд приходить до висновку
про відмову у задоволенні заяви
позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись 151,
209-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на транспортні засоби та
заборони експлуатації транспортних
засобів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня її
проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд міста
Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:
Г.В. Бєсєда