ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 761/7700/14
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

представника позивача та третьої особи
ОСОБА_2;

представника відповідача
Алейнічевої Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки
України про визнання неправомірним
рішення та зобов'язання вчинити дії та
за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, -
ОСОБА_4 до Служби безпеки України про
визнання неправомірним рішення та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_1.) звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
Служби безпеки України (далі по тексту -
відповідач, СБУ) про визнання
неправомірним рішення та зобов'язання
вчинити дії.

Позовні вимоги, з урахуванням їх
уточнень, мотивовані тим, що після
звернення позивача до
Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ з заявою
про зарахування його дружини - ОСОБА_4
на квартирний облік, він отримав
відмову у цьому з посиланням на ст. 12
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей». Вважаючи таку
відмову протиправною, позивач просить
суд визнати дане рішення неправомірним
та у зв'язку з тим, що його дружина не
забезпечена житловою площею -
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо виключення з числа службових
приміщень квартиру АДРЕСА_1 та надати
її для постійного проживання ОСОБА_4.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014 року дану
цивільну справу передано за
підсудністю до Дарницького районного
суду м. Києва, ухвалою судді якого її
прийнято до свого провадження.

До початку розгляду справи по суті,
ОСОБА_4 подано клопотання про залучення
її до участі у справі в якості третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору та подано при цьому
відповідну позовну заяву з вимогами до
Служби безпеки України про визнання
рішення Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07
лютого 2013 року неправомірним та
зобов'язання відповідача вчинити дії
щодо виключення з числа службових
приміщень квартири АДРЕСА_1 і надати
даної квартири їй для постійного
проживання.

Ухвалою суду від 13 червня 2014 року
ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа,
ОСОБА_4) залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги до СБУ про визнання
рішення неправомірним та зобов'язання
вчинити дії, прийнято її позовну заяву
до спільного розгляду з первісним
позовом.

У відбувшихся судових засіданнях,
позивач та представник третьої особи
позовні вимоги за первісним позовом та
позовом ОСОБА_4 підтримали, вважали їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Представник відповідача у відбувшихся
судових засіданнях заперечила проти
задоволення позовних вимог за
первісним позовом та позовом третьої
особи з самостійними вимогами, просила
відмовити у їх задоволенні, пославшись
на законність прийнятого
Житлово-побутовою комісією
Центрального управління СБУ рішення у
відповідності до вимог ст. 12 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» та на відсутність підстав для
виключення з числа службових спірної
квартири і надання її третій особі для
постійного проживання.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у відбувшихся судових
засіданнях пояснення представників
позивача, відповідача та третьої особи
з самостійними вимогами на предмет
спору, враховуючи, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом, 29 листопада 2012
року ОСОБА_1 звернувся до Начальника
Головної інспекції СБУ з рапортом про
зарахування ОСОБА_4 на квартирний облік
як члена його сім'ї.

Рішенням Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 20
грудня 2012 року, яке оформлене
протоколом №3, вказане клопотання
внесено на розгляд зазначеної комісії.

Рішенням Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07
лютого 2013 року, яке оформлене
протоколом №2, позивачу відмовлено у
зарахуванні його дружини - ОСОБА_4 до
складу сім'ї, яка перебуває на
квартирному обліку відповідно до вимог
ст. 12 Закону України «Про соціальний і
правових захист військовослужбовців
та членів їх сімей».

Оспорюване рішення мотивовано тим, що
ОСОБА_4 забезпечувалась житлом від СБ
України у даному населеному пункті у
складі сім'ї свого батька ОСОБА_5 у
розмірі 13,53 кв.м, що підтверджено
розпорядженням Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 18.04.2005 року за №694, за
яким спільним рішенням керівництва СБУ
та Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ ОСОБА_5 на
родину із 3-х осіб, зокрема, йому,
дружині та доньці - ОСОБА_4, надано для
постійного проживання ізольовану
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до абзацу четвертого
частини першої ст. 12 Закону України
«Про соціальний і правових захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» військовослужбовцям, які мають
вислугу на військовій службі 20 років і
більше, та членам їх сімей надаються
жилі приміщення для постійного
проживання або за їх бажанням грошова
компенсація за належне їм для
отримання жиле приміщення. Такі жилі
приміщення або грошова компенсація
надаються їм один раз протягом усього
часу проходження військової служби за
умови, що ними не було використано
право на безоплатну приватизацію
житла.

Дійсно, вказаною правовою нормою
встановлено забезпечення
військовослужбовців жилим приміщенням
для постійного проживання один раз
протягом усього часу проходження
військової служби за умови, що ними не
було використано право на безоплатну
приватизацію житла.

Однак, як встановлено судом, за змістом
зазначеного вище розпорядження
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації від 18.04.2005 року
за №694, жиле приміщення - квартиру
ОСОБА_5 надано для постійного
проживання у 2005 році як ветерану
військової служби. А відповідно до
архівної довідки СБУ від 14 вересня 2012
року за №24/5-2323 ОСОБА_5 звільнено з
військової служби в запас СБ України та
виключено зі списків особового складу
з 18 липня 1997 року та на час отримання
житла він перебував на державній
службі в СБ України працюючи на посаді
головного спеціаліста за рахунок
посади військовослужбовця 1 відділення
організаційно-аналітичного відділу
Адміністративно господарського
управління Департаменту забезпечення
оперативно-службової діяльності СБ
України.

Тобто, жиле приміщення ОСОБА_5 на родину
з 3-х осіб, включаючи і доньку ОСОБА_4,
для постійного проживання отримано ним
як ветераном військової служби не під
час її проходження, а перебуваючи на
державній службі. Крім того, судом
також встановлено, що ОСОБА_4 право на
безоплатну приватизацію житла
використано не було, що
підтверджується матеріалами справи, а
відтак рішення Житлово-побутової
комісії Центрального управління
Служби безпеки України від 07 лютого 2013
року за №2 в частині не зарахування
ОСОБА_4 як дружини ОСОБА_1 на квартирний
облік є неправомірним.

Стосовно позовних вимог про виключення
з числа службових приміщень квартири
АДРЕСА_1 і надання її для постійного
проживання ОСОБА_4 судом встановлено
наступне.

Розпорядженням Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 20.12.2013 року за №795, за
яким спільним рішенням керівництва СБУ
та Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ ОСОБА_1 на
родину із 3-х осіб, зокрема, йому та двом
його неповнолітнім синам, надано для
постійного проживання двокімнатну
квартиру АДРЕСА_3, знято його з
квартирного обліку, а службове житло -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
зобов'язано звільнити та передати
відповідачу. Також своє зобов'язання
стосовно звільнення зазначеного
службового житла позивач підтвердив
рапортом від 20.11.2013 року, яким
зобов'язався звільнити службове житло
у місячний термін після отримання
ордеру на житло для постійного
проживання.

При цьому, питання виключення житлових
приміщень з числа службових та надання
їх для постійного проживання особам,
які потребують поліпшення житлових
умов врегульовано Інструкцією про
організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Служби безпеки
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом Служби
безпеки України від 06.11.2007 року за №792
(далі по тексту - Інструкція) та
Положенням про службові жилі
приміщення, затвердженим Постановою
Ради Міністрів Української РСР від
04.02.1988 року за №37 (далі по тексту -
Положення).

За змістом п. 5.24 Інструкції за бажанням
співробітника або особи, звільненої з
військової служби в СБ України, що
перебуває на обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
та проживає у службовому житловому
приміщенні, це житлове приміщення може
бути надано для постійного проживання
шляхом виключення його з числа
службових у випадках, якщо ця особа: а)
має вислугу на військовій службі 20
років і більше; б) звільнена з
військової служби за вислугою років, у
зв'язку зі скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
унаслідок інвалідності, захворювання,
отриманого при виконанні обов'язків
військової служби; в) перебувала на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, до набрання
чинності Законом України «Про внесення
змін до статті 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» і належить до категорії осіб,
які не можуть бути виселені зі
службових приміщень без надання іншого
житлового приміщення.

Відповідно до п. 5.25 цієї Інструкції
факт проживання в службових житлових
приміщеннях осіб, які звільнені з
військової служби в запас або
відставку, не є підставою для
виключення цих приміщень з числа
службових.

Враховуючи те, що за змістом зазначених
нормативно-правових актів та
встановлених судом обставин відсутні
підстави для виключення з числа
службових приміщень квартири АДРЕСА_1 і
надання її для постійного проживання
ОСОБА_4, третя особа з такими вимогами
до відповідача не зверталась, а
відсутність у її власності житла не є
підставою для таких дій, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог за первісним позовом та
вимог за позовом третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
в цій частині у зв'язку з їх
безпідставністю.

У відповідності до ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує з відповідача на користь
позивача судові витрати пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 10, 11, 31, 57, 60, 88, 209, 213 - 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Позовні вимоги третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення
Житлово-побутової комісії
Центрального управління Служби
безпеки України від 07 лютого 2013 року за
№2 в частині не зарахування ОСОБА_4 на
квартирний облік.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, як третьої особи з
самостійними вимогами, - відмовити.

Стягнути зі Служби безпеки України
(місцезнаходження: м. Київ, вул.
Володимирська, 33) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий
збір у сумі 57,35 грн.

Стягнути зі Служби безпеки України
(місцезнаходження: м. Київ, вул.
Володимирська, 33) на користь ОСОБА_4
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий
збір у сумі 121,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.