Справа № 369/5740/14-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/5604/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 58
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 15 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м.Києві про визнання права на іпотеку
земельної ділянки, визнання
іпотекодержателем нерухомого майна та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом та просив
визнати за ним право на іпотеку
земельної ділянки площею 0,0802 га та
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами загальною
площею 278,7 кв.м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2,
визнати його іпотекодержателем
вказаного нерухомого майна та
зобов'язати реєстраційну службу
Головного управління юстиції у м. Києві
зареєструвати обтяження цього
нерухомого майна.

Позов обґрунтований тим, що 14.10.2008 року
між ОСОБА_1 та АБ «Банк регіонального
розвитку» був укладений депозитний
договір. Станом на 20.09.2009 року на його
рахунку знаходилось 2 555 961,54 грн. В
зв'язку з фінансовими труднощами, що
виникли у банку в 2009 році, вимога
позивача про повернення суми депозиту
не могла бути виконана. Натомість
банком було запропоновано варіант
повернення депозиту через погашення
депозитними коштами позивача кредиту
боржника банку із наступним
оформленням заборгованості між цим
боржником і позивачем в якості нового
кредитора.

20 жовтня 2009 року позивачем був
погашений отриманий в банку «Банк
регіонального розвитку» кредит ОСОБА_3
на суму 2 555 961,54 грн., який був
забезпечений іпотекою, а саме
земельною ділянкою та житловим
будинком, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_3
запропонувала змінений варіант
повернення боргу позивачу, згідно
якого вона продасть іпотечне майно
своїй знайомій ОСОБА_2, а остання буде
здійснювати розрахунки безпосередньо
не з продавцем, а із ОСОБА_1

26 листопада 2009 року ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу продала
ОСОБА_2 земельну ділянку та житловий
будинок що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

17 грудня 2009 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
було укладено нотаріально посвідчений
договір іпотеки, відповідно до якого в
іпотеку було передано вищевказану
земельну ділянку та житловий будинок.
Проте рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
19.04.2012 року, яке було залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 16.07.2012 року було визнано
недійсним вказаний договір іпотеки.

Позивач вважає, що судові рішення, які
стосуються договору іпотеки не
впливають на сам факт існування
іпотечного обтяження нерухомого майна
ОСОБА_2 та на наявність у нього прав на
іпотеку і його статус іпотекодержателя
цього майна.

В обґрунтування позову посилався
також на положення ст.ст.512-514 ЦК
України, за якими в зв'язку із
погашенням позивачем кредитної
заборгованості ОСОБА_3 до ОСОБА_1
перейшли всі права, що забезпечують
кредитне зобов'язання, і перш за все
- права за договором іпотеки.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
серпня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних доказів про
наявність між ним та ОСОБА_2
забезпеченого іпотекою правочину.
Також не надано доказів укладення між
ними в письмовій формі договору
іпотеки, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

З такими висновками погоджується і
колегія суддів, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, передбачених статтею 61
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено,
що 25 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та АБ
«Банк регіонального розвитку» був
укладений нотаріально посвідчений
договір № 14/10-188 про надання кредиту в
сумі 2 525 000 грн. для придбання
нерухомості: земельної ділянки та
розташованого на ній будинку, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

25 грудня 2007 року в рахунок забезпечення
зобов'язання за кредитним договором,
між ОСОБА_3 та АБ «Банк регіонального
розвитку» був укладений нотаріально
посвідчений договір іпотеки
нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_3
передала в іпотеку Банку вищевказану
земельну ділянку та житловий будинок.

14 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 (Вкладник)
та АБ «Банк регіонального розвитку»
(Банк) був укладений депозитний
договір, за яким Банк прийняв від
Вкладника на депозит грошові кошти в
сумі 3 143 343,00 гривень. на строк до
19.10.2009 року. (а.с.11).

Станом на 20 вересня 2009 року на рахунку
ОСОБА_1 знаходилось 2 555 961,54 грн.

20 жовтня 2009 року грошові кошти в сумі 2
555 961,54 грн., належні ОСОБА_1, були
внесено в касу Банку на погашення
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором від 25.12.2007 року. (а.с.17).

20 жовтня 2009 року між ОСОБА_1
(Позикодавець) і ОСОБА_3 (Позичальник)
було укладено договір позики
грошових коштів, за яким
Позикодавець передав у власність
Позичальнику грошові кошти у сумі 2 600
000 грн., а Позичальник взяв на себе
зобов'язання повернути Позикодавцю
позику - грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
Позикодавцем згідно умов цього
договору до 20 жовтня 2014 року. (а.с.101).

26 листопада 2009 року ОСОБА_3 (Продавець)
і ОСОБА_2.(Покупець) уклали договори
купівлі продажу житлового будинку і
земельної ділянки, за якими ОСОБА_3
продала, а ОСОБА_2 купила жилий
будинок та земельну ділянку, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується нотаріально
посвідченими договорами
купівлі-продажу. (а.с.19-22).

17 грудня 2009року між
ОСОБА_2.(Іпотекодавець) та
ОСОБА_1.(Іпотекодержатель) був
укладений нотаріально посвідчений
договір іпотеки, згідно якого в
забезпечення умов та зобов'язань за
договором позики від 17 грудня 2009 року
на суму 3 750 000гривень в іпотеку був
переданий житловий будинок № 12 з
надвірними будівлями та спорудами,
загальною площею 278,7 кв.м., житловою
площею 92,0 кв.м., розташований на
земельній ділянці площею 0,0802 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.23-24).

Проте, рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
19.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 16.07.2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ договір іпотеки укладений між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 17.12.2009 року
визнаний недійсним з моменту його
укладення. (а.с.25-32).

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 548 ЦК України визначено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

2. Недійсне зобов'язання не підлягає
забезпеченню. Недійсність основного
зобов'язання (вимоги) спричиняє
недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено
цим Кодексом.

Згідно із ч.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.3 Закону України «Про
іпотеку» Іпотека виникає на підставі
договору, закону або рішення суду. До
іпотеки, яка виникає на підставі закону
або рішення суду, застосовуються
правила щодо іпотеки, яка виникає на
підставі договору, якщо інше не
встановлено законом.

Іпотекою може бути забезпечене
виконання дійсного зобов'язання або
задоволення вимоги, яка може виникнути
в майбутньому на підставі договору, що
набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору.

Встановивши вказані обставини, з
врахуванням вимог Закону, які
регулюють спірні правовідносини,
доказів сторін на підтвердження -
заперечення позову, суд першої
інстанції прийшов до законного і
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав
задоволення позову.

Позивачем не було надано суду доказів
існування основного зобов'язання між
ОСОБА_1 і ОСОБА_2, похідний характер
від якого має іпотека, яка
забезпечує виконання основного
зобов'язання.

Крім цього, на час ухвалення
оскаржуваного рішення суду доказів
укладення між сторонами в
передбаченій законом формі договору
іпотеки не надано, а договір іпотеки
від 17 грудня 2009 року рішенням суду,
яке в установленому законом порядку
набрало законної сили, визнано
недійсним.

За вказаних обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, є законним і
обґрунтованим.

Позивач не довів свого позову, що є
його обов'язком відповідно до
ст.ст.10,60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги на те, що
відповідно до положень ст.ст.512-514 ЦК
України в зв'язку із погашенням
позивачем кредитної заборгованості
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 перейшли всі права,
що забезпечують кредитне
зобов'язання, і перш за все - права
за договором іпотеки є
необґрунтованими і підлягають
відхиленню.

Як вбачається із матеріалів справи і
підтверджується належними доказами
позивачем не надано належних
доказів укладення між ним і Банком
відповідно до вимог ч.1 ст.513 ЦК
України правочину щодо заміни
кредитора (ОСОБА_4.) у зобов'язанні -
кредитному договорі від 25 грудня 2007
року між ОСОБА_3 та АБ «Банк
регіонального розвитку».

ОСОБА_1 в добровільному порядку
сплатив за ОСОБА_3 її заборгованість
за кредитним договором.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 знаходяться в
договірних правовідносинах, які
базуються на договорі позики від 20
жовтня 2009 року. (а.с.101), який є чинним
і позивач не позбавлений можливості
звернутись до суду захистом свого
порушеного права в разі невиконання
позичальником своїх зобов'язань
перед ним по поверненню грошових
коштів у сумі 2 600 000 грн.

Посилання апелянта на те, що при
відчуженні ОСОБА_3 іпотечного майна
ОСОБА_2 перейшла і іпотека, право на
яку має ОСОБА_1, обґрунтовано
відхилені судом першої інстанції,
оскільки не відповідають вимогам
Закону, які регулюють спірні
правовідносини.

ОСОБА_1 не може бути визнаний
іпотекодержателем спірного майна,
оскільки позивачем не доведено
наявність укладеного між ним і
ОСОБА_2 правочину, забезпеченого
іпотекою та договору іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
не заслуговують на увагу і не
спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: