У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю
відповідача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Дубенському
районі Рівненської області на рішення
Дубенського міськрайонного суду від 23
квітня 2014 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Дубенському районі Рівненської
області до ОСОБА_1 про стягнення
надміру виплаченої пенсії,

в с т а н о в и л а :

20 березня 2014 року Управління ПФУ в
Дубенському районі Рівненської
області звернулося в суд з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення 55 772,48 грн. надміру
виплаченої пенсії.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 23 квітня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач
посилався на те, що з 1992 року
відповідачу на підставі поданих ним
документів як непрацюючій особі
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення» була
призначена соціальна пенсія по другій
групі інвалідності за загальним
захворюванням.

На підставі Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» та постанови КМ України №
1078 від 17 липня 2003 року «Про
затвердження Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення» його пенсія з 18 жовтня 2004 по
16 травня 2013 року необґрунтовано
індексувалася в межах прожиткового
мінімуму, встановленого для осіб, які
втратили працездатність, оскільки
відповідач не повідомив органи
пенсійного фонду про його державну
реєстрацію з 20 грудня 1994 року в якості
фізичної особи-підприємця, що призвело
до переплати йому пенсії за цей період
у сумі 55 667,96 грн.

Про цей факт позивачу стало відомо 17
травня 2013 року, коли відповідач
звернувся до Управління ПФУ в
Дубенському районі із заявою про
переведення його з одного виду пенсії
на інший, до якої він долучив свідоцтво
про його державну реєстрацію як
фізичної особи-підприємця.

Крім того, при переведенні відповідача
з одного виду пенсії (соціальної) на
інший (по інвалідності) згідно з його
заявою від 17.05.2013 року виникла
переплата пенсії за період з 17.05.2013 по
31.08.2013 року в сумі 104,52 грн.

Покликаючись на ці обставини, позивач
просив апеляційний суд рішення суду
першої інстанції скасувати й ухвалити
у справі нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом установлено, що з 1 січня 1992 року
відповідачу на підставі Закону України
«Про пенсійне забезпечення» була
призначена соціальна пенсія по другій
групі інвалідності за загальним
захворюванням.

З позовної заяви Управління ПФУ в
Дубенському районі слідує, що
переплата пенсії відповідачу у сумі 55
667,96 грн. за період з 18 жовтня 2004 року
(коли ОСОБА_1 звернувся із заявою про
перерахунок пенсії ) по 16 травня 2013 року
сталася через те, що відповідач, на
думку позивача, не повідомив органи
пенсійного фонду про державну
реєстрацію в якості фізичної
особи-підприємця, а тому індексація
його пенсії необґрунтовано
здійснювалася як непрацюючому
пенсіонеру.

Згідно зі ст. 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсіонери
зобов'язані повідомляти органу, що
призначає пенсії, про обставини, що
спричиняють зміну розміру пенсії або
припинення її виплати. У разі
невиконання цього обов'язку і
одержання у зв'язку з цим зайвих сум
пенсії пенсіонери повинні
відшкодувати органу, що призначає
пенсії, заподіяну шкоду.

Статтею 103 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
суми пенсії, над міру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку (в результаті подання
документів з явно неправильними
відомостями, неподання відомостей про
зміни у складі членів сім'ї тощо),
стягуються на підставі рішень органу,
що призначає пенсії.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застрахована особа зобов'язана
повідомляти територіальні органи
Пенсійного фонду про зміну даних, що
вносяться до її персональної облікової
картки в системі персоніфікованого
обліку та Державному реєстрі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, виїзд за межі
держави та про обставини, що
спричиняють зміну статусу
застрахованої особи, протягом десяти
днів з моменту їх виникнення.

Статтею 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що суми
пенсій, виплачені надміру внаслідок
зловживань з боку пенсіонера або
подання страхувальником недостовірних
даних, можуть бути повернуті
пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

Крім того, з розписки (зобов'язання)
відповідача на а. с. 8 вбачається, що в
разі зміни у сімейному стані,
влаштуванні на роботу або її
припиненні, реєстрації як суб'єкта
підприємницької діяльності, виїзді на
постійне місце проживання в інший
регіон (країну) ОСОБА_1 зобов'язався
повідомити про це позивача у 5-денний
термін.

З матеріалів пенсійної справи
безспірно вбачається, що позивачу
достовірно стало відомо про те, що
відповідач зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності,
найпізніше з грудня 2004 року, що
підтверджується: довідкою Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції № 287 від 22 грудня 2004 року, з
якої слідує, що ОСОБА_1 з 20 грудня 1994 по
вересень 2004 року займався
підприємницькою діяльністю; довідкою
Управління ПФУ в Дубенському районі
Рівненської області № 5730/02 від 24 грудня
2004 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 за
період з 20 грудня 1994 до 31 березня 1998
року був платником фіксованого податку
(спрощена система); розпорядженнями
позивача №№ 175052 від 09.11.2005 р., від 31.07.2008
р., від 30.06.2009 р.; патентами відповідача
за 1996-1998, 2002, 2004 роки тощо.

Більшу частину цих документів позивачу
було подано відповідачем, який у такий
спосіб повідомив органи ПФУ про те, що
він зареєстрований як підприємець і
займається підприємницькою
діяльністю.

Таким чином, у випадку належного
виконання працівниками позивача своїх
службових обов'язків вони могли
виявити та припинити непередбачену
нормативними актами індексацію пенсії
відповідача вже у грудні 2004 року або ж у
будь-який інший час пізніше.

Доводи позивача, про те що йому стало
відомо про реєстрацію відповідача в
якості суб'єкта підприємницької
діяльності лише 17 травня 2013 року, коли
ОСОБА_1 подав до Управління ПФУ в
Дубенському районі заяву про
переведення його з одного виду пенсії
на інший, до якої долучив свідоцтво про
реєстрацію в якості фізичної
особи-підприємця, не заслуговують на
увагу, оскільки не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Що стосується переплати відповідачу
пенсії в сумі 104,52 грн., яка виникла при
переведенні його з одного виду пенсії
(соціальної) на інший (по інвалідності)
на підставі його заяви від 17.05.2013 року,
то ці вимоги позивача є безпідставними
і не заслуговують на увагу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України
встановлено, що не підлягає поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Таким чином, за змістом зазначеної
норми пенсія не підлягає поверненню у
випадку, якщо її виплата проведена
юридичною особою добровільно, за
відсутності рахункової помилки та
відсутності недобросовісності з боку
набувача.

Оскільки позивачем таких обставин у
даній справі не доведено, його вимоги
до відповідача про стягнення
переплаченої пенсії обґрунтовано
відхилені місцевим судом.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши всі дійсні
обставини спору сторін та виконавши
інші вимоги цивільного судочинства,
вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Дубенському
районі Рівненської області відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 23 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: