Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2324/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Бондаренко А.А.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Фомічова С.Є.,

за
участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді в режимі
відеоконференції цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. Богдана Хмельницького
про витребування земельних ділянок за
апеляційною скаргою
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. Богдана Хмельницького
на рішення Ульяновського районного
суду Кіровоградської області від 28
травня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

30 квітня 2013 року ОСОБА_2 пред'явив
позов до СВК ім. Б. Хмельницького про
витребування у відповідача належних
йому на праві власності земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення: кадастровий номер
:02:00:380 площею 4,05 га та кадастровий
номер :02:00:381 площею4,0499 га. Позов
обґрунтовано тим, що земельні ділянки
належать йому на підставі державних
актів на право власності на землю №
ІV-КР № 002266 та ЯИ № 014515. З липня 2011 року
цими земельними ділянками
безпідставно володіє та користується
відповідач, оскільки рішенням
Ульяновського районного суду
Кіровоградської області від 17 квітня
2013 року визнано неукладеними договори
оренди земельних ділянок. Однак
відповідач безпідставно продовжує
використовувати земельні ділянки, які
йому не належать.

Рішенням Ульяновського районного
суду Кіровоградської області від 28
травня 2014 року позов задовольнити
повністю: витребувано у СВК ім. Б.
Хмельницького земельну ділянку площею
4,05 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка належить ОСОБА_2 згідно державного
акту серії ІV-КР № 002266 кадастровий №
:02:00:380 та земельну ділянку площею
4,0499 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка належить ОСОБА_2 згідно державного
акту серії ЯИ № 014515 кадастровий №
:02:00:381, які розташовані на
території Даниловобалківської
сільської ради Ульяновського району
Кіровоградської області та повернути
їх ОСОБА_2; стягнено з СВК ім. Б.
Хмельницького на користь ОСОБА_2 судові
витрати: 1796 грн. 90 коп. судового збору
та 2250 грн. 24 коп. витрат, пов'язаних з
проведенням судово-почеркознавчої
експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати оскаржуване
рішення і відмовити в задоволенні
позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано
тим, що суд не надав належної оцінки
укладеним між сторонами по справі
договорам оренди земельних ділянок,
які зареєстровані 29 липня 2011 року у
встановленому порядку. Тим самим
державою було визнано і підтверджено
факти виникнення у відповідача прав на
спірні земельні ділянки. У період з 2006
по 2010 роки між сторонами існували
орендні правовідносини, які фактично
продовжені у 2011 році. Для цього
відповідач надав позивачу проекти
договорів, які були повернуті з
підписами позивача, завіреними у
сільській раді. Позивач отримав
орендну плату за 2011, 2012 роки. В
подальшому він звертався до суду з
позовом про визнання договорів
недійсними, але в їх задоволенні було
відмовлено. Висновок суду щодо
нікчемності договорів є неправильним.

Позивач, від імені якого діє
представник ОСОБА_3, надіслав суду
письмові заперечення на апеляційну
скаргу в яких вказує на те, що доводи
апеляційної скарги про укладення
договорів оренди є безпідставні так, як
на підставі висновку
судово-почеркознавчої експертизи
встановлено, що підписи у договорах
належать не позивачу, а виконані іншою
особою. У зв'язку з цим суд дійшов
правильного висновку, що позивач ці
договори не укладав. 6 листопад 2012 року
позивач звертався до відповідача із
заявою про припинення обробіток його
землі, але вони не були задоволені.
Після закінчення у 2010 році строків дії
попередніх договорів оренди позивач
отримував від відповідача плату за
користування землею, але не вважав її
орендною платою. Держава реєстрація
договорів оренди земельних ділянок у
2011 році була проведена з порушенням
так, як позивач з цього приводу
особисто до реєстраційного органу не
звертався.

У судовому засіданні представники
відповідача - ОСОБА_4 і ОСОБА_5
підтримали апеляційну скаргу.

Позивач заперечив проти
апеляційної скарги посилаючись на те,
що він отримував у 2011 і 2012 роках плату
за землю від відповідача, але договори
з ним не укладав, а тому вважає
землекористування відповідача
безпідставнним.

Представник відповідача - ОСОБА_3
також підтримала позицію позивача та
пояснила, що договори, на які
посилається у скарзі відповідач,
визнані судом неукладеними, а тому не
дають відповідачу права користуватися
чужою землею.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників відповідача, позивача та
його представника, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
згідно відомостей державних актів на
право власності на землю № ІV-КР № 002266
та ЯИ № 014515 позивач є власником
земельних ділянок: з кадастровими
номерами :02:00:380 та :02:00:381
площею 4,05 га і 4,0499 га відповідно, які
розташовані на території
Даниловобалківської сільської ради
Ульяновського району Кіровоградської
області та призначені для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Згідно двох договорів оренди
земельних ділянок б/н від 29 липня 2011
року, укладених від імені ОСОБА_2 та СВК
ім. Богдана Хмельницького, належні
позивачу земельні ділянки передані в
оренду відповідачу строком на 5 років,
до 29 липня 2016 року.

Ці договори зареєстровані 29 липня
2011 року відділом Держкомзему в
Ульяновському районі за № 00336 та
№00445, відповідно.

Вказані у договорах земельні
ділянки знаходиться у володінні та
користуванні відповідача.

На підставі висновку проведеної по
справі судово-почеркознавчої
експертизи № 9/538 від 12.02.2014 року суд
першої інстанції також встановив, що у
договорі оренди землі від 29 липня 2011
року, укладеного між ОСОБА_2 та СВК
ім..Б.Хмельницького відносно земельної
ділянки НОМЕР_1, додатку № 1 до цього
договору, акті прийому-передачі
земельної ділянки від 29 липня 2011 року
(відносно земельної ділянки НОМЕР_1),
акті визначення меж земельної ділянки
в натурі від 29.07.2011 року (відносно
земельної ділянки НОМЕР_1), схемі
розташування земельної ділянки
(відносно земельної ділянки НОМЕР_1),
акті прийому-передачі земельної
ділянки від 29 квітня 2011 року (відносно
земельної ділянки НОМЕР_2), акті
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) від 29 липня 2011
року(відносно земельної ділянки
НОМЕР_2), схемі розташування земельної
ділянки (відносно земельної ділянки
НОМЕР_2), виконані не ОСОБА_2, а іншою
особою.

Правильності встановлення судом
першої інстанції вказаних обставин
сторонами не оспорюється.

Встановивши, що позивач не
підписував договори оренди належних
йому земельних ділянок від 29 липня 2011
року з додатками, суд дійшов висновку
про нікчемність цих договорів, а тому
вважав, що володіння та користування
відповідачем спірними земельними
ділянками є безпідставним та таким що
порушує права позивача. З цих підстав
суд задовольнив вимоги позивача.

З такими висновками суду
погодитися неможливо.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте оскаржуване рішення цим
вимогам закону.

Так рішення Ульяновського районного
суду від 17 квітня 2013 року (а.с. 9 - 11) по
справі за позовом ОСОБА_2 до СВК ім. Б.
Хмельницького про визнання договорів
оренди землі недійсними відмовлено у
задоволенні позову.

При цьому суд встановив, що договори
оренди землі від 29 липня 2011 року з СКВ
ім. Б. Хмельницького від імені ОСОБА_2
підписала його мати ОСОБА_7, яка не мала
на це письмового доручення, але за
усною згодою ОСОБА_2

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Аналіз вказаної норми
цивільно-процесуального права дає
підстави для висновку про те, що
правові висновки суду і встановлені
ним обставини не є тотожними поняттями.
Висновки (судження) суду щодо прав і
обов'язків сторін, зроблені на підставі
встановлених при розгляді справи
обставин, не є преюдиційними.

У зв'язку з цим суд першої інстанції
правомірно відхилив доводи позивача
про те, що факт не укладення між
сторонами по справі договорів оренди
землі від 29 липня 2011 року встановлено
судом під час розгляду справи про
визнання цих договорів недійсними.

Однак, не зважаючи на те, що факт
підписання вказаних вище договорів
оренди землі не позивачем, а іншою
особою, встановлений рішенням суду від
17 квітня 2013 року, яке набрало законної
сили, у справі в якій брали участь ті
самі особи, а отже вони звільнялися від
доказування цих обставин, суд взявся
до повторного їх з'ясування,
призначивши судову почеркознавчу
експертизу.

На підставі висновку експертизи
суд дійшов абсолютно необґрунтованого
і безпідставного висновку про
нікчемність договорів оренди землі.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" судам
відповідно до статті 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша статті 219, частина перша
статті 220, частина перша статті 224 тощо),
та оспорювані - якщо їх недійсність
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує їх дійсність на
підставах, встановлених законом
(частина друга статті 222, частина друга
статті 223, частина перша статті 225 ЦК
тощо).

Нікчемний правочин є недійсним
через невідповідність його вимогам
закону та не потребує визнання його
таким судом. Оспорюваний правочин може
бути визнаний недійсним лише за
рішенням суду.

З огляду на положення глави 16 ЦК
України укладені між сторонами
правочини є оспорюваний.

Визнаючи договори оренди
нікчемними через те, що вони були
підписані не позивачем по справі, а
іншою особою, суд не вказав конкретну
правову норму, якою встановлена їх
нікчемність з цих підстав.

Посилання суду на обґрунтування
свого висновку на ч. 3. 4 ст. 203, ч. 2 ст. 207
ЦК України, ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» свідчить про неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

Крім того, поза увагою суду першої
інстанції лишилися ті обставини, що
рішенням Ульяновського районного суду
Кіровоградської області від 17 квітня
2013 року встановлено, що договори оренди
землі від 29 липня 2011 року з від імені
ОСОБА_2 підписала його мати - ОСОБА_7, яка
не мала на це письмового доручення, але
діяла за його усною згодою. Суд також не
врахував, що позивач визнавав факт
отримання ним у 2011, 2012 роках орендної
плати, що також підтверджується
наявними у справі письмовими доказами
(а.с. 132 - 138), що свідчить про схвалення
ним укладених ОСОБА_7 договорів та
виконання їх умов.

Згідно ч.1 ст. 93 ЗК України та ст. 1
Закону України «Про оренду землі»
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в
порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі. Право оренди
земельної ділянки підлягає державній
реєстрації відповідно до закону.

(ст. 6 Закону України «Про оренду
землі»).

Оскільки рішенням Ульяновського
районного суду Кіровоградської
області від 17 квітня 2013 року відмовлено
у задоволені позову ОСОБА_2 про
визнання договорів оренди землі
недійсними, а отже їх недійсність не
встановлена рішенням суду, тому
висновки суду про безпідставність
володіння та користування
відповідачем належними позивачу двома
земельними ділянками є безпідставними.

У зв'язку з неправильним
застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права оскаржене рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Рішення Ульяновського районного
суду Кіровоградської області від 28
травня 2014 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Відмовити повністю в задоволенні
позову ОСОБА_2 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу ім. Богдана Хмельницького
про витребування земельних ділянок .

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: