АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Кремінь» , поданою
представником КЕЛЕМБЕТ
ІриноюІгорівною, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 28 травня 2014 року по справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія
«Кремінь» до Приватного акціонерного
товариства «Європейський страховий
альянс», ОСОБА_3 - про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу,

встановила:

14 лютого 2014 року позивач ПрАТ СК
«Кремінь» звернувся до суду з позовом,
в якому просив стягнути солідарно з
відповідачів ПрАТ «Європейський
страховий альянс» та ОСОБА_3 в порядку
регресу суму виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 3043 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача ПрАТ СК «Кремінь»
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Зазначала, що перебіг позовної
давності не може початися раніше, ніж
буде встановлена особа, відповідальна
за завдані збитки. В даному випадку
ПрАТ СК «Кремінь» не було відомо про
наявність укладеного винною особою
ОСОБА_3 договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Про наявність
вказаного договору позивач дізнався
лише з відповіді МТСБУ від 21.09.2011 року.
Отже, перебіг позовної давності не міг
розпочатись раніше вересня 2011 року.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено,
що за зобов'язаннями зі встановленим
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання. Відповідач ПрАТ
«Європейський страховий альянс», не
виконавши зобов'язання в місячний
строк з моменту звернення позивача про
відшкодування суми виплаченого
страхового відшкодування, порушив його
законні права та інтереси, тобто
перебіг позовної давності розпочався
02.04.2012 року.

В судове засідання представник
апелянта та відповідач ОСОБА_3 не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Представник відповідача ПрАТ
«Європейський страховий альянс» в
судовому засіданні вважав доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просив залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач свої вимоги обґрунтовував тим,
27 грудня 2010 року в м. Донецьку сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «ДЕУ», д.н. НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_5 та автомобілем «ГАЗ
2705», д.н. НОМЕР_2 під керуванням
відповідача ОСОБА_3, якого визнано
винуватим в даній ДТП.

Позивачем був застрахований
автомобіль «ДЕУ», д.н. НОМЕР_1, власником
якого є ТОВ «Істек», 02.02.2011 року
позивачем було виплачено страхове
відшкодування в розмірі 3 043 грн.

Оскільки цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП
була застрахована у відповідача -
Приватного акціонерного товариства
«Європейський страховий альянс»,
позивач виконав належним чином свої
зобов'язання, а тому в нього виникло в
порядку регресу право вимоги до
відповідачів про стягнення фактичних
витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того , що
дорожньо-транспортна пригода сталась 27
грудня 2010 року, а позивач звернувся з
позовом до суду лише 14 лютого 2014 року,
пропустивши загальний трирічний строк
позовної давності, при цьому
позивачем не обґрунтовано поважність
пропуску строку звернення до суду із
заявленими вимогами, тому суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
заявлених вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції щодо підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону. Норми
матеріального права відповідно до
спірних правовідносин застосовано
правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача
зводяться до того, що судом неправильно
визначено початок перебігу строку
позовної давності, внаслідок чого, на
думку позивача, безпідставно
застосовано наслідки спливу строку
позовної давності.

Однак такі доводи колегія суддів
вважає безпідставними, а висновки суду
першої інстанції - законними і
обґрунтованими, враховуючи наступне.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, позивач ПрАТ «Страхова
компанія «Кремінь» поніс витрати по
виплаті страхового відшкодування ТОВ
«Істек» у сумі 3043 грн., оскільки
автомобіль ЗАЗ-Деу, д.н.НОМЕР_1 був
застрахований відповідно до договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 1010 від 10.08.2010 року
на період з 24.08.2010 року по 23.08.2011 року.

Виплата страхового відшкодування
проведена платіжним дорученням від 15
лютого 2011 року на підставі заяви ТОВ
«Істек» від 28.12.2010 року, рахунка про
оплату від 18.01.2011 року та страхового
акту , складеного позивачем, від 02.02.2011
року.

Згідно з полісом № ВА/7282348 від 26.04.2010
року відповідачем ПрАТ «Європейський
страховий альянс» була застрахована
цивільно-правова відповідальність
власника транспортного засобу -
автомобіля «ГАЗ-2705», д.н.НОМЕР_2, яким є
КЛПУ «Станція швидкої медичної
допомоги» м. Донецьк. На час скоєння
водієм вказаного автомобіля ОСОБА_3
ДТП, у якій він був визнаний винним
постановою Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 04.02.2011 року, поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів був чинним.

Із заявою про страхове відшкодування
позивач звернувся до відповідача ПрАТ
«Європейський страховий альянс» 02.03.2012
року. На вказану заяву відповідач
листом за № 852/13 від 15.03.2012 року просив
надати необхідні документи для
прийняття рішення щодо виплати
страхового відшкодування.

Згідно з листом позивача за № 1067 такі
документи ( копії: платіжного доручення
від 15.02.20111 року, подорожнього листа,
наказу ТОВ «Істек», довідки ДАІ від
21.01.2011 року, постанови Куйбишевського
районного суду м. Донецька ) були
надіслані відповідачу 23.05.2013 року.
Проте вимога позивача відповідачем
виконана не була.

Як зазначив Верховий Суд України у
постанові № 112цс-13 від 25.12.2013 року,
відповідно до частини другої статті 512
ЦК України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений у випадках,
встановлених законом. Такий випадок
встановлено статтею 993 ЦК України та
статтею 27 Закону України «Про
страхування» згідно із якими до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За цією нормою страхувальник, який
отримав майнову шкоду в деліктному
правовідношенні набув право вимоги
відшкодування до заподіювача й строк
такої вимоги почав спливати у момент
заподіяння шкоди, але у зв'язку з
погашенням шкоди коштами страхового
відшкодування до страховика
переходить право вимоги (права
кредитора, яким у деліктному
зобов'язанні є потерпілий) до
заподіювача із залишком строку
позовної давності, оскільки відповідно
до статті 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

У спірному зобов'язанні відбулася
заміна кредитора - страхувальник
передав страховикові, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до правової позиції,
висловленої судовими палатами у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України при розгляді
справи № 6-112цс13, застосування якої в
силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим
для всіх судів України, відповідно до
положень ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону
України «Про страхування» від дня
страхового випадку внаслідок заміни
кредитора у зобов'язанні з
відшкодування шкоди до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат й у межах
загального строку позовної давності,
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за завдані
страхувальнику збитки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України встановлено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд першої інстанції
зробив правильний висновок, що
оскільки виплата страхового
відшкодування позивачем проводилась
ТОВ «Істек» на підставі договору
добровільного страхування автомобіля,
то строк позовної давності у даному
випадку слід рахувати з моменту
настання ДТП - 27 грудня 2010 року.
Звернувшись до суду з позовом більш ніж
через три роки - 14 лютого 2014 року,
позивач пропустив строк позовної
давності, не пояснюючи поважних причин
його пропуску.

Оскільки відповідачем була подана
заява про застосування наслідків
спливу строку позовної давності, суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив у позові.

Крім того, правильним є висновок суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги про солідарне стягнення
відшкодування з винної в ДТП особи -
ОСОБА_3 та страхової компанії, якою
застрахована цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу, - не ґрунтуються
на нормах матеріального права та є
безпідставними.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову відповідає вимогам
закону і обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 312, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Кремінь» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 28 травня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: