Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/683/14-ц
інст. Заполовська Т.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,

з участю секретаря судового засідання
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Новоград-Волинської міської
ради Житомирської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним рішення міської
ради та визнання недійсним свідоцтва
про право власності на землю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3,

на рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 20 червня 2014 року,-

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з позовом, в якому
просили визнати незаконним рішення
Новоград-Волинської міської ради від
08.08.2013 року № 450 в частині передачі
ОСОБА_3 на праві власності земельної
ділянки по АДРЕСА_1 в місті
Новоград-Волинському площею 0,0351 га та
визнати недійсним свідоцтво на право
власності на земельну ділянку, видане
останньому на підставі вказаного
рішення. В обґрунтування позову
зазначили, що вони є співвласниками
житлового будинку по АДРЕСА_1 в місті
Новоград-Волинському, ОСОБА_2 належить
33/100 ідеальних частин, ОСОБА_1 - 36/100,
ОСОБА_3 - 17/100. У липні 2013 року вони надали
нотаріально посвідчену
заяву-погодження на приватизацію
відповідачем земельної ділянки
розміром 0,0351 га згідно загального
плану зовнішніх меж, у якому загальна
площа земельної ділянки визначена у
розмірі 0,1591 га. Проте, як виявилось
пізніше, у рішенні міської ради
загальна площа земельної ділянки
зазначена 0,910 га, тобто фактично
відповідачем приватизовано 39/100
ідеальних частин земельної ділянки, що
не відповідає його частці у праві
власності та порушує їх право на
користування та приватизацію
земельних ділянок у розмірі, що
відповідає їх часткам у спільному
майні. Також, зазначають, що четвертий
співвласник будинку - ОСОБА_4, взагалі
не давав згоди на проведення розподілу
земельної ділянки.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 20 червня 2014 року позов
задоволено. Визнано незаконним рішення
Новоград-Волинської міської ради
Житомирської області від 08.08.2013 року №
450 в частині передачі ОСОБА_3 на праві
власності земельної ділянки площею
0,0351га по АДРЕСА_1 в місті
Новоград-Волинському Житомирської
області. Визнано недійсним свідоцтво
про право власності на земельну
ділянку площею 0,0351га по АДРЕСА_1 в місті
Новоград-Волинському Житомирської
області для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
видане ОСОБА_5 на підставі рішення
Новоград-Волинської міської ради
Житомирської області від 08.08.2013 року №
450. Вирішенно питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову. Скаргу
обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції безпідставно відмовив у
приєднанні до матеріалів справи копії
генерального плану на будинок,
датованого 06.06.1986 року, в якому площа
земельної ділянки біля будинку
становить 1464 кв.м., а надлишки відсутні;
позивачем не надані, а судом не
витребувані правовстановлюючі
документи на спірну земельну ділянку.
Також, на його думку, судом не прийнято
до уваги, що позивачі надали згоду у
формі письмової, нотаріально
посвідченої заяви, на приватизацію ним
земельної ділянки, зазначеної у
рішенні виконкому і погодили межі та
конфігурацію спірної ділянки під час
встановлення меж земельної ділянки.
Суд неправильно застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права, які їх регулюють.

Заслухавши доводи осіб, які з'явились у
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

У ч. 4 ст. 88 ЗК України зазначено, що
учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» судам роз'яснено, що
виходячи з того, що порядок
користування спільною земельною
ділянкою, у тому числі тією, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди, визначається насамперед
їхньою угодою залежно від розміру
їхніх часток у спільній власності на
будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК
України бере до уваги цю угоду при
вирішенні спорів як між ними самими,
так і за участю осіб, котрі пізніше
придбали відповідну частку в спільній
власності на землю або на жилий будинок
і для яких зазначена угода також є
обов'язковою. Це правило стосується тих
випадків, коли жилий будинок було
поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок
користування земельною ділянкою, коли
дійде висновку, що угода явно ущемляє
законні права когось зі співвласників,
позбавляє його можливості належно
користуватися своєю частиною будинку,
фактично виключає його з числа
користувачів спільної земельної
ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до їх
часток у спільному майні є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1 в м. Новоград-Волинський
Житомирської області (ОСОБА_1 - 36/100
ідеальних частин, ОСОБА_2 - 33/100, ОСОБА_3 -
17/100). Будинок між ними в натурі не
поділений, спору про користування
останнім не існує. Порядок
користування земельною ділянкою між
сторонами не встановлювався. Зазначені
обставини визнані сторонами та
підтверджуються дослідженими судом
першої інстанції доказами.

Між ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 виник спір з
приводу користування та володіння
земельною ділянкою біля будинку,
будь-яких правовстановлюючих
документів на яку щодо її розміру,
конфігурації, закріплення за будинком
сторони та представник міськвиконкому
суду не надали. Представник
міськвиконкому послався на
відсутність таких документів у міській
ради.

24.07.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодили
приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки
розміром 0,0351 га згідно загального
плану зовнішніх меж земельної ділянки
виконаного Новоград-Волинським
міським земельно-кадастровим бюро, про
що підписали нотаріально посвідчену
заяву (а.с. 25).

Рішенням Новоград-Волинської
міської ради Житомирської області № 450
від 08.08.2013 року (додаток № 2 під № 60)
затверджена технічна документація із
землеустрою щодо встановлення меж
земельних ділянок та передано ОСОБА_3 у
власність земельну ділянку площею 0,0351
га з цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_1. У
рішенні зазначено частку ОСОБА_3 у
домоволодінні - 7/100 та загальну площу
земельної ділянки переданої в
користування біля будинку 0,0910 га (а.с.
26-27).

10.12.2013 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво
про право власності на земельну
ділянку за вказаною адресою площею 0,0351
га (а.с. 71).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що при визначенні розміру
земельної ділянки, яка була передана у
власність ОСОБА_3 були грубо порушені
права співмірності розміру його частки
у вартості будинку; загальні межі
переданої у користування земельної
ділянки не виділені в натурі; угода,
підписана позивачами про порядок
користування земельною ділянкою явно
ущемляє їх права, позбавляє можливості
належно користуватись своєю частиною
будинку.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки суд першої
інстанції дійшов вказаного при
повному, всебічному та об'єктивному
з'ясуванні обставин справи, прав та
обов'язків сторін у даних
правовідносинах, перевірив належним
чином доводи сторін, з'ясував характер
та суть заявлених позивачем вимог, норм
права, якими вони регулюються, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам. Рішення суду,
відповідає способам захисту прав на
земельні ділянки, визначеним ст. 152 ЗК
України.

Доводи апелянта та представника
міської ради про те, що розмір наданої
ОСОБА_3 у власність земельної ділянки
відповідає його частці у загальному
розмірі ділянки біля будинку, яка
згідно генерального плану від 06.06.1986
року становить 1464 кв.м., а відповідно до
технічної документації із землеустрою
за 2013 рік - 0,1591 га, є безпідставними,
оскільки жодних правовстановлюючих
документів про закріплення за будинком
земельної ділянки такого розміру,
визначення її конфігурації та
виділення меж в натур не існує.

Відповідачами не доведене можливе
збільшення розміру земельної ділянки
біля будинку без порушення прав інших
суміжних землекористувачів, не
визначено за рахунок яких земель
відбулося збільшення розміру
земельної ділянки з 0,910 га,
відображеного у генеральному плані
будинку від 25.06.1956 року, до 0,1591 га. Крім
того, та обставина, що за будинком був
закріплений розмір земельної ділянки
0,910 га, підтверджується також
свідоцтвом про право на спадщину,
виданим 04.11.1986 року на ім'я ОСОБА_1, у
якому зазначено, що будинок АДРЕСА_1 у м.
Новоград-Волинському розташований на
земельній ділянці розміром 910 кв.м. (а.с.
6) та оскаржуваним рішенням міської
ради, у якому зазначено такий розмір.

Також, законодавцем у п. "г" ч. 1 ст. 121
Земельного Кодексу України визначена
норма безоплатної приватизації
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
встановлена в містах - 0,10 га. Відтак,
зважаючи на кількість співвласників у
будинку, земельна ділянка передана
ОСОБА_3 у власність не співмірна
розміру його частки, а оскаржуване
рішення міської ради позбавляє інших
співвласників реалізувати своє право
на приватизацію земельної ділянки
відповідно до їх часток.

Зважаючи на вищевказане, є також
безпідставними доводи апеляційної
скарги в частині надання позивачами
нотаріально посвідченої угоди щодо
порядку користування спільною
земельною ділянкою, оскільки остання
явно ущемляє права останніх.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду, були
предметом дослідження в судовому
засіданні, яким суд дав належну оцінку.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування або зміни
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 20 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: