У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Державного
підприємства «Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат», за
участю прокуратури Західного регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері до ОСОБА_6 про
стягнення незаконно виплачених коштів
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
Державного підприємства
«Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат» про стягнення
коштів, за касаційною скаргою
заступника прокурора Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 20
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року Державне підприємство
«Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат» (далі −? ДП
«Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат»; Підприємство)
звернулось до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_6,
перебуваючи на посаді директора ДП
«Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат», своїми
неправомірними діями завдав шкоди
Підприємству. Так, під час проведення
ревізії Контрольно-ревізійним
департаментом Міністерства оборони
України було встановлено порушення
норм КЗпП, статутних документів
Підприємства та відомчих інструкцій
тощо. Зокрема було встановлено, що на
підставі наказів директора
Підприємства від 25 квітня 2007 року № 91-в,
від 23 листопада 2007 року № 215-в, від 27
травня 2008 року № 92-в та актів комісії
розподілу чистого прибутку від 06
грудня 2006 року, від 23 листопада 2007 року,
від 08 лютого 2008 року відповідачу
в книзі нарахування заробітної плати
було нараховано винагороду в розмірі 95
300 грн 00 коп. за підсумками 2005 року, 99 400
грн 00 коп. за підсумками 2006 року та 1 14100
грн 00 коп. за підсумками 2007 року.
Рішення про дані виплати були прийняті
без участі органу управління МО
України, що є порушенням п. 3.2 контракту,
укладеного між Міністерством оборони
України та відповідачем. Також
перевіркою було встановлено, що
відповідачу проводилось нарахування
та виплата надбавки за вислугу років в
розмірі 40 % до посадового окладу на
підставі наказу від 17 січня 2008 року №
18-в всупереч п.3.1 укладеного з
відповідачем контракту, де передбачено
нарахування та виплату даної надбавки
в розмірі 25 % до посадового окладу.
Таким чином, ОСОБА_6 зайво нарахована
надбавка за вислугу років на суму 4 010
грн 17 коп. та зайво перераховано до
державних цільових фондів кошти в сумі
1 467 грн 72 коп. Крім цього встановлено, що
в порушення п. 3.4 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100, впродовж 2008 року при нарахуванні
відпускних у рахунок включалися
виплати одноразового характеру
(компенсації за невикористані
відпустки) та одноразова винагорода за
підсумками роботи за рік, включена до
середнього заробітку кожного місяця
розрахункового періоду 1/12 винагороди,
нарахованої в поточному році за
попередній календарний рік, що
призвело до переплати заробітної плати
за час відпустки ОСОБА_6 на загальну
суму 9 133 грн 55 коп. Посилаючись на
наведене, просив стягнути з ОСОБА_6 на
свою користь 321 943 грн 72 коп.

У січні 2012 року ОСОБА_6 подав зустрічний
позов, в якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просив стягнути на його
користь з ДП «Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат»
додаткове матеріальне заохочення за
рахунок чистого прибутку підприємства
за 2008 рік та невиплачене додаткове
матеріальне заохочення за 2007 рік,
всього у сумі 205 204 грн 91 коп.
Обґрунтовуючи його тим, що працював на
Підприємстві з грудня 1986 року по лютий
2009 року. В період з 2006 року по 2009 рік на
Підприємстві було чинним Положення про
додаткове матеріальне заохочення
керівників та працівників, яке було
частиною колективного договору і
передбачало виплату працівника
комбінату частини чистого прибутку,
отриманого підприємством (далі −?
Положення). Відповідно до даного
Положення, фінансових планів та інших
нормативних документів йому було
нараховано за 2007 рік додаткове
матеріальне заохочення з вирахуванням
податків у сумі 96 440 грн 47 коп. (на дану
суму йому була виписана продукція в
Чернівецькому військовому лісгоспі,
однак ним не отримана). У 2008 році на
виконання вимог п. 9 ст. 65, п. 9 ст. 75 ГК
України, фінансового плану на 2008 рік
затвердженого Міністром оборони
України і узгодженого з Кабінетом
Міністрів України, діючого Положення
та п. 8.1.1. Галузевої угоди т.в.о.
директора Підприємства Іванців В.Д.
видав розпорядження від 02 лютого 2009
року № 72 «Про підготовку необхідної
документації для нарахування
додаткового матеріального заохочення
за 2008 рік». Однак у порушення ст. ст. 9, 16
та п. 3 ст. 247 КЗпП та вимог фінансового
плану новий т.в.о. директора
Бережанський І.І. без погодження з
об'єднаним профспілковим комітетом
змінив умови договору про працю та
відмінив вищевказане розпорядження,
чим грубо порушив ст. 22 Закону України
«Про оплату праці». Вважає, що йому
незаконно не було нараховано додаткове
матеріальне заохочення за 2008 рік у сумі
108 764 грн 44 коп. Посилаючись на наведене
просив стягнути з Підприємства на свою
користь 205 204 грн 91 коп .

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 20
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06
березня 2014 року, в задоволенні позовних
вимог ДП «Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат»
відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_6
задоволено та стягнуто на його користь
кошти в розмірі 205 204 грн 91 коп.

У касаційній скарзі заступник
прокуратура Західного регіону України
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері просить скасувати
оскаржувані судові рішення, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судами першої і
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
встановлено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ДП
«Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат», суди виходили із
того, що ДП «Івано-Франківський
військовий лісопромкомбінат» не
надало суду належних та допустимих
доказів протиправної поведінки ОСОБА_6
під час виконання своїх посадових
обов'язків.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6,
суди виходили із того, що, оскільки
встановлено правомірність поведінки
ОСОБА_6 щодо фактичної виплати
додаткового матеріального заохочення
директору, управлінському персоналу та
працівникам ДП
«Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат» за підсумками 2005 - 2007
років, вимоги зустрічного позову є
обґрунтованими.

Зазначені висновки суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
неповному з'ясуванні всіх обставин
справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява має містити зміст
позовних вимог.

З'ясування підстав звернення позивача
має істотне значення для вирішення
спору.

Однак з аналізу змісту позовної заяви
ДП «Івано-Франківський військовий
лісопромкомбінат» вбачається, що
заявивши про стягнення коштів, позивач
не зазначив з яких підстав вказані
кошти підлягають витребуванню у
відповідача (відшкодування шкоди
завданої працівникам під час виконання
їх трудових обов'язків, витребування
безпідставно набутого майна, тощо).

Із судових рішень вбачається, що,
розглядаючи позов, суди не усунули
вказаних недоліків і не з'ясували
підстави звернення і розмір заявлених
вимог. Більше того, місцевим судом не
встановлено, які саме кошти були
безпідставно виплачені чи розтрачені
відповідачем та які підлягають
витребовуванню.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги, місцевий суд взагалі не
з'ясував обставини, що відносяться до
предмету доказування, а саме: обставини
про преміювання чи про нарахування з
інших підстав доплат до заробітної
плати відповідача та їх розмір. При
цьому місцевим судом не досліджені
докази щодо підстав проведення виплат,
докази якими вони підтверджуються.

Судом апеляційної інстанції не
перевірено законність та
обґрунтованість рішення першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. У порушення ст. 212 ЦПК України
результати оцінки доказів не
відображено в рішенні, не наведено
мотиви їх прийняття чи відмови у
прийнятті.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення суду першої інстанції, не
звернув уваги на недоліки позовної
заяви прокурора в частині підстав
звернення до суду із зазначеними
вимогами, не уточнив позовні вимоги та
підстави звернення.

Внаслідок вказаного порушення
апеляційний суд не надав правової
оцінки законності рішення місцевого
суду.

З огляду на вимоги ст. 213 ЦПК України не
усунуті апеляційним судом і інші
недоліки предмета доказування. Так,
апеляційним судом не з'ясовано
обставин, якими позивач обґрунтовував
своє звернення до суду, та обставин,
якими відповідач заперечував проти
заявлених щодо нього вимог.

Крім того, ухвала апеляційного суду в
частині грошових коштів має загальний
характер, без зазначення конкретних
сум, які були нараховані та які саме
були виплачені, та різниці між
нарахованими та виплаченими сумами.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України не перевірив законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та не усунув недоліків
рішення місцевого суду.

Оскільки судами не досліджені всі
докази і неповністю з'ясовані
обставини у справі, то ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Західного регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 20
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
березня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана