22-ц/775/1483/2014(м)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Супрун М.Ю

суддів
Мироненко І.П., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
03 вересня 2014 року, -

в с т
а н о в и в :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що з 17
липня 2010 року він орендував у ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1 та за її дорученням
виконав у ній ремонт, витративши на це
загалом 9208,79 грн. 05 травня 2011 року
ОСОБА_3 подарувала дану квартиру
відповідачці ОСОБА_2, за вимогою якої 09
серпня 2013 року він звільнив квартиру,
проте остання відмовляється
відшкодовувати йому понесені витрати
на ремонт, у зв'язку з чим він просив
стягнути їх в судовому порядку. Окрім
того, рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 17 грудня 2013 року
з ОСОБА_2 на його користь стягнуті зайво
сплачені кошти за договором оренди
зазначеної квартири в сумі 7060 грн., які
відповідачка йому не повертає з 09
серпня 2013 року по теперішній час, у
зв'язку з чим він просив стягнути з
останньої на його користь три
проценти річних та інфляційні втрати в
загальній сумі 849,32 грн.

Рішенням Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 03 вересня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в
розмірі 809,44 грн., три проценти річних
від простроченої суми в розмірі 117,56
грн., судовий збір в розмірі 21,92 грн., а
всього - 948,92 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що
суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку, що понесені
ним витрати на ремонт у орендованій
квартирі не повинні йому
відшкодовуватись відповідачкою. Крім
того вважає, що суд необґрунтовано
стягнув на його користь три проценти
річних та інфляційні втрати з часу
ухвалення рішення суду про стягнення з
відповідачки на його користь переплати
за договором оренди, так як ці суми
повинні стягуватись судом з начала
прострочки грошового зобов'язання, а
саме з часу подання ним позову до суду.

ОСОБА_1 в суді апеляційної
інстанції апеляційну скаргу
підтримав, просив її задовольнити.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4,
діючий за довіреністю, в апеляційному
суді заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, просили її
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та представника відповідачки,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так судом встановлено, що 17 липня
2010 року між позивачем та ОСОБА_3 був
укладений договір оренди
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с5-6)

Додатком №1 до вищевказаного
договору оренди передбачено, що ОСОБА_3
дає згоду та доручає, а ОСОБА_1
зобов'язується виконати за власні
кошти ремонт у даній квартирі на
приблизну суму 11000 грн, який
складається з заміни вікон, сантехніки,
утеплення та обшивки балкону,
демонтажу шафи в коридорі, антресолі та
двері в проході від коридору в кухні,
настилу підлогового покриття,
встановлення плінтусу в кімнаті, кухні,
коридорі, облицювання плиткою ванної
кімнати та робочої стіни на кухні,
обшивки стелі в ванній кімнаті,
шпатлювання та фарбування стелі в
кімнаті, кухні, коридорі, фігурної
обшивки стелі гіпсокартоном в кімнаті,
кухні, коридорі, поклейки шпалер в
кімнаті, кухні, коридорі, заміни
розеток та вимикачів. (а.с.6)

За нотаріально посвідченим
договором від 05 травня 2011 року ОСОБА_3
подарувала квартиру АДРЕСА_1
відповідачці ОСОБА_2(а.с.23).

З розписки від 09 серпня 2013 року,
підписаної відповідачкою, позивачем та
свідками вбачаться, що ОСОБА_2 прийняла
у позивача орендовану квартиру, в якій
виконані усі роботи, зазначені в
додатку до договору оренди від 17 липня
2010 року за виключенням утеплення
балкону та установки підвіконника в
кімнаті (а.с.70)

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку, що три
проценти річних та інфляційні втрати
за несвоєчасне виконання рішення
Апеляційного суду Донецької області
від 17 грудня 2013 року повинні
нараховуватись з часу ухвалення цього
рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення витрат на ремонт, суд
першої інстанції виходив з його
необґрунтованості з огляду на те, що за
умовами договору оренди житла від 17
липня 2010 року був передбачений
обов'язок позивача здійснити ремонт у
орендованій квартирі.

Повністю з такими висновками суду
першої інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Судом установлено, що рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 17 грудня 2013 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнута переплата за
договором оренди квартири АДРЕСА_1 в
сумі 7060 грн. (а.с.8-10)

Таке зобов'язання ОСОБА_2
зводиться до сплати грошей, відтак, є
грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті
625 ЦК України в разі порушення
грошового зобов'язання боржник, який
прострочив його виконання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Отже, у відповідачки виникло
грошове зобов'язання перед позивачем
після ухвалення 17 грудня 2013 року
Апеляційним судом Донецької області
рішення, а тому суд першої інстанції
саме з цього часу обґрунтовано стягнув
на користь позивача інфляційні втрати
та три проценти річних від
простроченої суми.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 770 ЦК
України, у разі зміни власника речі,
переданої у найм, до нового власника
переходять права та обов'язки
наймодавця.

Якщо поліпшення речі зроблено за
згодою наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості необхідних
витрат або на зарахування їх вартості в
рахунок плати за користування річчю (ч.
3 ст. 778 ЦК України)

Суд першої інстанції не врахував
зазначені вимоги закону, не дав належну
оцінку обставинам справи про те, що між
сторонами виникли відносини з договору
оренди житлового приміщення, права і
обов'язки за яким перейшли до
відповідачки на підставі договору
дарування від 05 травня 2011 року, а тому
дійшов помилкового висновку про
необґрунтованість позову ОСОБА_1 в
частині стягнення витрат на ремонт.

Оскільки умови договору оренди від 17
липня 2010 року та додаток до нього не
містять будь-яких застережень та
заборон щодо відшкодування орендареві
вартості невід'ємних поліпшень
орендованого майна, натомість на
орендаря покладено обов'язок з
проведення ремонту орендованого
приміщення, орендодавцем надано дозвіл
на проведення ремонтних робіт в
орендованому приміщенні, передбачена
приблизна сума витрат, а розпискою,
підписаною відповідачкою, зафіксовано
факт їх часткового виконання,
апеляційний суд вважає, що є підстави
для стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрат на ремонт в сумі 9802,79 грн.,
яка підтверджується письмовими
доказами по справі ( рахунками,
квитанціями, накладними, товарними
чеками та ін. - а.с.11-22)

Таким чином, оскаржуване рішення
суду, на підставі п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню в
частині відмови у стягненні витрат на
проведення ремонтних робіт з
ухваленням нового рішення про
задоволення цих позовних вимог.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

У зв'язку з ухваленням апеляційним
судом нового рішення є підстави для
зміни розміру стягнутого з
відповідачки судового збору
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Рішення в частині стягнення з
ОСОБА_2 інфляційних втрат в розмірі 809,44
грн. та трьох процентів річних від
простроченої суми в розмірі 117,56 грн.
колегія суддів вважає необхідним
залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303-316 ЦПК
України, апеляційний суд

ви р і
ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 03 вересня 2014 року в частині
відмови у стягненні витрат на
проведення ремонтних робіт скасувати,
в частині розміру стягнутого судового
збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати на проведення ремонтних
робіт в сумі 9208,79 грн., судовий збір в
сумі 240,82 грн.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді: