Справа № 748/1848/14-ц Провадження №
22-ц/795/1721/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Криворученко Д. П. Доповідач - Онищенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.,при
секретарі:Позняк О.М.,за
участю:представника прокуратури
Шмаровоз В.В., представника відповідача
Шпиг В.І.- Блохіної Н.В., представника
відповідача Головного управління
Держземагенства у Чергінівській
області - Будлянського В.М.,
представника третьої особи - Дерев"янко
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційними скаргами Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області та Шпиг
Валентини Іванівни на рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 25 липня 2014
року у справі за позовом заступника
прокурора Чернігівської області, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
позивача Іванівська сільська рада
Чернігівського району Чернігівської
області до Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області, Шпиг Валентини Іванівни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору на стороні
відповідача Чернігівське районне
управління юстиції в Чернігівській
області про визнання недійсними
наказів, свідоцтва про право власності
та скасування державної реєстрації
права власності, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 25 липня
2014 року позовні вимоги задоволено.
Визнано недійсним наказ Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області від 30.12.2013 року
№ЧН/:04:000/00001969, яким Шпиг В.І.
надано дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, яка розташована на
території Іванівської сільської ради
Чернігівського району, орієнтовною
площею 2 га, для ведення особистого
селянського господарства. Визнано
недійсним наказ Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області від 03.02.2014 року
№ЧН/:04:000/00002288, яким затверджено
проект землеустрою та надано Шпиг В.І. у
власність земельну ділянку площею 2 га
ріллі (кадастровий номер :04:000:5546)
для ведення особистого селянського
господарства із земель
сільськогосподарського призначення
державної власності, розташовану на
території Іванівської сільської ради
Чернігівського району. Визнано
недійсним свідоцтво про право
власності №18755595, видане 07.03.2014 року
Реєстраційною службою Чернігівського
районного управління юстиції на ім'я
Шпиг В.І. на земельну ділянку площею 2 га
для ведення особистого селянського
господарства на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району
та скасовано рішення про державну
реєстрацію права власності Шпиг В.І. на
земельну ділянку площею 2 га
(кадастровий номер :04:000:5546) для
ведення особистого селянського
господарства на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району,
прийняте 07.03.2014 року Реєстраційною
службою Чернігівського районного
управління юстиції. Стягнуто з
Головного управління Держземагентства
у Чернігівській області та Шпиг В.І. в
дохід держави, в солідарному порядку,
243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі Головне
управління Держземагенства у
Чернігівській області просить
скасувати рішення Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 25 липня 2014 року та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на його
незаконність, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що при винесенні рішення суд
першої інстанції проігнорував той
факт, що відомості державного
земельного кадастру є офіційними і на
час винесення Головним управлінням
Держземагенства у Чернігівській
області наказів та розгляду
Чернігівським районним судом справи,
дані державного земельного кадастру
про земельну ділянку, яку було надано у
власність громадянці Шпиг В.І. ніхто не
спростовував і не скасовував.

Апелянт зазначає, що акт
приймання-передачі межових знаків на
зберігання, форма якого затверджена
Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками (наказ
Держкомзему України № 376 від 18.05.2010
року), передбачає, що його підписують
суміжні землевласники та
землекористувачі. Тобто за своїм
змістом та направленістю такий акт є
більш ширшим ніж просто погодження меж
земельної ділянки в цілому, тому
твердження, що відбулось порушення
вимог ст. 198 ЗК України є безпідставним
і необґрунтованим, оскільки в силу
складання акту приймання-передачі
межових знаків на зберігання відбулось
фіксування та погодження не тільки меж
земельної ділянки, але всіх її
поворотних точок. Вимога погодження
документації з землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
державної форми власності
сільськогосподарського призначення за
межами населеного пункту з
сільською/селищною радою буде
безпосередньо суперечити ч. 7 ст. 186-1 ЗК
України

На думку апелянта, суд першої інстанції
не взяв до уваги те, що в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 року № 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» зазначено, що при вирішенні в
судовому порядку земельних спорів за
участю органів виконавчої влади та
місцевого самоврядування, слід
враховувати рішення Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), відповідно
до п. 5 мотивувальної частини якого
органи місцевого самоврядування не
можуть скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.

Крім того, судом першої інстанції не
взято до уваги той факт, що оскаржувані
прокуратурою накази Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області є
ненормативними актами, які були
прийняті стосовно конкретного
громадянина, підлягали одноразовому
застосуванню та були виконанні в
момент виникнення права власності на
земельну ділянку - після державної
реєстрації права на неї, із цього
моменту оскаржувані накази вичерпали
свою дію.

В апеляційній скарзі Шпиг В.І. просить
скасувати рішення Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 25 липня 2014 року та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на його
незаконність, необґрунтованість,
порушення норм матеріального права та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції не
звернув уваги на положення ст. 46 Закону
України «Про землеустрій», якою
передбачено встановлення і зміна меж
адміністративно-територіальних
одиниць.

Апелянт зазначає, що позивачем не
надано переліку земельних ділянок
державної власності із зазначенням їх
кадастрових номерів, місцезнаходження,
площі та цільового призначення, що є
складовою частиною проекту
землеустрою щодо встановлення і зміни
меж населеного пункту.

На думку апелянта, та обставина, що
земельна ділянка, яку вона бажала
отримати у власність не була
зареєстрована за жодною особою та не
мала відповідних кадастрових номерів,
свідчить про незаконність
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок від 25.04.2014
року, а також підтверджує відсутність у
Головного управління Держземагенства
у Чернігівській області підстав для
відмови у наданні дозволу на
приватизацію земельної ділянки.

Крім того, апелянт зазначає, що є
безпідставним твердження суду першої
інстанції про порушення вимог ст. 118, 198
ЗК України, оскільки в силу складання
акту приймання-передачі межових знаків
на зберігання відбулось фіксування та
погодження не тільки меж земельної
ділянки, але і всіх її поворотних точок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
відхиленню, а ухвала суду залишенню без
змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що 30 грудня 2013
року згідно наказу Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області
№ЧН/:04:000/00001969, по заяві Шпиг В.І.
було надано дозвіл на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність, яка
розташована на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району,
орієнтовною площею 2 га, для ведення
особистого селянського господарства.
На підстав цього наказу, за замовленням
Шпиг В.І., ТОВ «Молодіжна інвестиційна
компанія» було розроблено проект
землеустрою, щодо відведення у
власність для ведення особистого
селянського господарства зазначеної
вище земельної ділянки. Згідно
висновку №114 Управління
Держземагенства у Чернігівському
районі Чернігівської області від 23.01.2014
року Шпиг В.І. погоджено проект із
землеустрою.

03.02.2014 року на підставі наказу
Головного управління Держземагенствау
Чернігівській
області№ЧН/:04:000/00002288 було
затверджено проект землеустрою та
надано Шпиг В.І. у власність земельну
ділянку площею 2 га ріллі, з кадастровим
номером :04:000:5546, для ведення
особистого селянського господарства
із земель сільськогосподарського
призначення державної власності,
розташовану на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району.

03 березня 2014 року Шпиг В.І.
зареєструвала своє право власності і 07
березня 2014 року отримала свідоцтво про
право власності.( а.с.32-84)

З документації наданої Іванівською
сільською радою Чернігівського району
Чернігівської області та акту
перевірки дотримання вимог
законодавства Державної інспекції
сільського господарства в
Чернігівській області, який не
оспорювався у встановленому
законодавством порядку і є чинним на
момент вирішення цієї справи,
зазначена вище земельна ділянка, що
передана у власність відповідачу Шпиг
В.І., передана саме за рахунок земель,
які згідно генерального плану с.
Количівка та детального плану
території перспективного розвитку
даного села, затверджених рішенням
Іванівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області від 18 листопада 2013 року,
відносяться до території житлової
садибної та блокованої забудови с.
Количівка та підлягають згідно
генерального плану та проекту
землеустрою включенню в межі вказаного
села, загальною площею 118,5290 га. /а.с.32-84/

Згідно рішення Чернігівської районної
ради Чернігівської області від 25.04.2014
року було затверджено проект
землеустрою щодо встановлення (зміни)
меж с. Количівка на території
Іванівської сільради Чернігівського
району Чернігівської області зі
збільшенням площі на 118,5290 га, яку
включено в межі названого села. /а.с.141,
142/

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
місце розташування земельної ділянки,
яка перейшла у власність Шпиг В.І., в
порушення приписів ст.118 ЗК України, не
відповідає вимогам місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації. В зв'язку з чим та у
відповідності до приписів п. «г» ч.3
ст.152 ЗК України накази Головного
Управління Держземагенства у
Чернігівській області про надання Шпиг
В.І. дозволу на розроблення проекту
землеустрою, його затвердження, з
передачею у власність земельної
ділянки площею 2 га з кадастровим
номером :04:000:5546, для ведення
особистого селянського господарства
із земель сільськогосподарського
призначення державної власності,
розташовану на території Іванівської
сільської ради Чернігівського району,
є недійсними . Із способів захисту прав
на земельні ділянки є визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Визнання недійсним
рішення про передачу у власність Шпиг
В.І. земельної ділянки тягне за собою
визнання недійсним свідоцтва про її
право власності на цю земельну ділянку
з скасуванням відповідного рішення про
державну реєстрацію права.

Такий висновок місцевого суду
підтверджується матеріалами справи,
яким суд дав правильну оцінку і не
суперечать нормам матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини. Отже посилання
суду на ст.ст.12,15-1,116, 122,152,155,158,173,186-1,198
Земельного кодексу України, Закон
України « Про місцеве самоврядування»,
Закон України « Про землеустрій» слід
визнати правильним.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст. 116 ЗК
України громадяни набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
встановлений ст. 118 ЗК України в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин.

Способи захисту прав на земельні
ділянки передбачені ст.152 Земельного
кодексу України.

13 грудня 2013 року було погоджено проект
землеустрою щодо встановлення (зміни)
меж с. Количівка з Управлінням
Держземагенства у Чернігівській
області, а тому стверджувати про
відсутність даних у Держземагенстві
про земельну ділянку щодо якої
вирішено цільове призначення не
можливо.

На підтвердження зазначених обставин
Іванівською сільскою радою суду першої
інстанції надавались для огляду (а.с. 143)
детальний план території
перспективного розвитку с. Количівка
Чернігівського району та області,
робочий проект, проект землеустрою
щодо встановлення (зміни) межі с.
Количівка Чернігівського району
Чернігівської області, які судом
першої інстанцій оцінені в порядку ст.
57-60 ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг, що відомості
державного земельного кадастру є
офіційними, але на час винесення
Головним управлінням Держземагенства
у Чернігівській області наказу від
30.12.2013 року №ЧН/:04:000/00001969 (а.с. 13) по
заяві Шпиг В.І. про надання дозволу на
розроблення документаці із
землеустрою, наказу Головного
управління Держземагенства у
Чернігівській області від 0302.2014 року №
:04:000/00002288 були відсутні відомості
про встановлені ( змінені) межі
адміністративно- тереторіальної
одитниці с. Количівка Чернігівського
району Чернігівської області не
спростовує правильності висновків
суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що земельна
ділянка, яка надана у власність Шпиг
В.І. не межує з с. Количівка,
спростовуються матеріалами справи, а
саме даними плану (а.с. 142 ).

Крім того, посилання на положення ЗУ
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» від 06.09.2012 №
5245-VI, якими передбачено, що станом на
01.01.2013 року землі державної та
комунальної власності слід вважати
розмежованими, є необгрунтованими.

Як вбачається, земельна ділянка з часу
прийняття рішення Чернігівської
районної ради від 30.09.1999 року «Про
встановлення меж сільських населених
пунктів Чернігівського району,
Чернігівської області» (а.с. 23), за
чинними на той час нормами ЗК УРСР від
18.12.1990 року, який втратив чинність з
01.01.2002 року фактично змінила своє
цільове призначення з категорії земель
запасу на категорію земель житлової та
громадської забудови.

Відповідно до змісту ст. 20 ЗК України
надання (передача) земельної ділянки
громадянам та юридичним особам
відбувається згідно з їх цільовим
призначенням. У разі передачі
громадянам у приватну власність
земельної ділянки із земель державної
чи комунальної власності, межі якої не
встановлені в натурі або цільове
призначення якої змінюється,
обов'язковим є розроблення проекту
землеустрою про відведення земельної
ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому ст. 186 1 цього
Кодексу.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам,
відмови у реєстрації земельної ділянки
або визнання реєстрації недійсною (ст.
21 ЗК України).

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 14.05.2014
року, який є чинним на момент вирішення
справи, встановлено, що земельна
ділянка зареєстрована на праві
власності за Шпиг В.І., передана за
рахунок земель, які згідно
генерального плану с. Количівка та
детального плану території
перспективного розвитку даного села,
затверджених рішенням Іванівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області від 18.11.2013 рок
(а.с. 12-16).

Норми ст. ст. 1, 13 ЗУ "Про планування і
забудову територій" визначають, що
детальний план території - це
містобудівна документація, яка
розробляється для окремих районів,
мікрорайонів, кварталів та районів
реконструкції існуючої забудови
населених пунктів. Детальний план
території розробляється згідно з
генеральним планом населеного пункту
та визначає: розташування червоних
ліній, ліній регулювання забудови;
розташування окремих земельних
ділянок та об'єктів містобудування,
вулиць, проїздів, пішохідних зон,
щільність, поверховість, інші
параметри забудови; розташування
інженерно-транспортної
інфраструктури; принципи формування
архітектурно-просторової композиції
забудови; інші вимоги, визначені
державними будівельними нормами.

Ст. 39 ЗУ України встановлено, що
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Посилання в апеляційних скаргах на
норми ст. 81, 118, 121, 122, 181-186-1, 198 ЗК України,
ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», ст. 33 ЗУ «Про
місцеве самоврядування», ЗУ «Про
топографічно-геодезичну і
катрфографічну діяльність», постанови
КМУ від 04.03.2004 року № 266 «Про
затвердження Типового договору про
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки» та що
накази Головного управління
Держземагентства у Чернігівській
області є ненормативними актами, які
були прийняті стосовно конкретного
громадянина, підлягали одноразовому
застосуванню та були виконані в момент
виникнення права власності на землю,
тобто вичерпали свою дію, у зв»язку з
чим не можуть бути скасовані, не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги Шпиг В.І.,
щодо незаконності рішення суду в
частині не застосування судом ч. 3 ст. 173
ЗК України, тобто відсутності підстав
для припинення права власності і права
користування за умови включення
земельних ділянок у межі району, села,
селища, міста та посилання, що допущені
самі по собі органом влади порушення не
можуть бути безумовною підставою для
визнання їх рішень недійсними, якщо
вони не допущені внаслідок винної,
протиправної поведінки самої фізичної
особи, не можуть бути прийняті до уваги
апеляційним судом, оскільки набуття
права власності на земельну ділянку
відбулося зі зміною її цільового
призначення, тому зазначена норма не
може бути застосована.

Крім того, місцевий суд прийшов до
вірного висновку про недійсність
наказів відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК
України, оскільки одним із способів
захисту прав на земельні ділянки є
визнання недійсним рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, при цьому послався на
норми ст. 210, 215, 216, 236 ЦК України.

Враховуючи наведене та виходячи з
положень ст. 9 Конституції України,
рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Трегубенко проти
України» від 02.11.2004 року при вирішенні
питання справедливої рівноваги між
інтересами суспільства і конкретної
особи в даному випадку суд правомірно
співставив інтереси громадськості з
інтересами конкретної особи.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, всебічно
встановив всі обставини справи та
прийшов до вірного висновку про
задоволення позову.

З врахуванням вищевикладеного,
апеляційний суд вважає, що оскаржуване
рішення відповідає вимогам закону і
підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Чернігівського району Апеляційні
скарги Головного управління
Держземагенства у Чернігівській
області та Шпиг Валентини Іванівни,
відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 25 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: