АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2360/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Кіхтенко Н. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
08 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченка В.
А.суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ПАТ «Дельта Банк» на заочне
рішення Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
21 липня 2014 року по справі за позовом
ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за
кредитним договором , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ «Дельта Банк» 16 червня 2014
року звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 07
серпня 2007 року між ТОВ Комерційний
банк «Дельта», який змінив назву
відповідно до установчих документів
від 26.06.2012 р. на ПАТ «Дельта Банк», та
відповідачем було укладено кредитний
договір № 006-23000-070807, відповідно до
якого позивач надав відповідачу у
тимчасове користування, на умовах
повернення, строковості, платності
використання грошових коштів на
придбання майна в сумі 1440 грн., строком
на 6 місяців і повернення такого до
06.02.2008 року, під 12 % процентів в рік та 2.45
% в місяць за ведення кредитної справи
( п.2.5. договору).

Позивач свої зобов'язання виконав і
надав відповідачу кредит в сумі 1440 грн.,
але відповідач неналежно виконав свої
зобов'язання і станом на 31.03.2014 р.
виникла вказана прострочена
заборгованість.

Станом на 31.03.2014 року мається
заборгованість в сумі 1141,37 грн., яка
складається з 976,86 грн. по кредиту, 14,91
грн. за відсотками, 149,60 грн.
заборгованість за комісіями.

Заочним рішенням
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 21 липня 2014
року позов Публічного Акціонерного
Товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково та стягнуто з ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця,
зареєстрованого та проживаючого по
АДРЕСА_1 , ПІН НОМЕР_1, інші дані про
особу суду не надано, на користь АТ
«Дельта Банк» (р/р № 4346, МФО 380236,
ідентифікаційний код за )
заборгованість по кредитному договору
на загальну суму 1126 грн.46 коп. ( одна
тисяча сто двадцять шість грн. 46 коп.( 976
грн.86 коп. заборгованість за сумою
кредиту + 14.91 грн. заборгованість за
відсотками ), в решті вимог відмовлено,
стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця, зареєстрованого та
проживаючого по АДРЕСА_1 , ПІН НОМЕР_1
сплачений позивачем судовий збір на
користь ПАТ «Дельта Банк» (р/р ,
МФО 380236, ідентифікаційний код за
), в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк»
подав апеляційну скаргу на дане
рішення, в якій просить рішення суду
скасувати, ухваливши нове, яким в
повному обсязі задоволити позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк», так як вважає
його ухваленим з порушенням норм
матеріального права та при не повному
встановленні обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, будучи належним чином
повідомленими про час і місце судового
розгляду, в засідання не з'явилися, не
повідомивши про причини неявки,
вивчивши матеріали справи та надані
сторонами докази, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та заявлених вимог
в суді першої інстанції та при
апеляційному розгляді, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої
інстанції виходив із того, що на час
звернення до суду минув трирічний
строк позовної давності, передбачений
ст.257 Цивільного кодексу України, але
оскільки зобов'язання відповідачем не
виконано та не подано заяву про
застосування позовної давності, то
вимоги про стягнення заборгованості за
тілом кредиту та відсотками підлягають
до задоволення.

Висновки суду першої інстанції в цій
частині є вірними та відповідають
положенням норм матеріального та
процесуального права.

Проте, колегія суддів не може
погодитись із висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості по комісіям в сумі 149, 60
гривень.

Так, за матеріалами справи
встановлено, що 07 серпня 2014 року між ПАТ
«Дельта Банк» та відповідачем було
укладено кредитний договір № 006-23000-070807
і відповідачу було надано грошові
кошти на придбання майна в сумі 1440 грн.
(а. с. 4- 6).

26.06.2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Комерційний Банк
«Дельта» провело реєстрацію змін до
установчих документів і змінило назву
на ПАТ «Дельта Банк», (а. с.12 - 13). І ці дії
не порушували умов договору ( п.9.2).

Станом на 31.03.2014 р. відповідач не
виконав належним чином зобов'язання за
кредитним договором, в результаті чого
виникла прострочена заборгованість в
сумі 1141, 37 грн., з яких: - заборгованість
за сумою кредиту 976,86 грн.; -
заборгованість за відсотками 14,91 грн.; -
заборгованість за комісіями 149,60 грн.

Відповідно до п. 2.3. договору за
користування кредитом відповідач
сплачує проценти, виходячи зі ставки 12 %
в рік.

Відповідно до п. 2.8. договору щомісячно,
не пізніше 7 числа кожного місяця,
відповідач повинен погашати
заборгованість рівними платежами по
302 грн.

Відповідно до п.2.4. проценти за
користування кредитом нараховуються
кредитором щомісячно в день, який
відповідає дню укладення договору, на
суму фактичної заборгованості за
кредитом виходячи з кількості днів в
періоді нарахування ( факт/факт).
Періодом нарахування вважається
календарний місяць, який обчислюється
з дня, що відповідає даті укладення
цього договору, в поточному місяці по
день, який припадає на дату, відповідну
даті укладення договору, в наступному
місяці. При розрахунку процентів
враховується день надання та не
враховується день повернення кредиту.

Відповідно до п.3.6 договору у разі
порушення строків сплати платежів, які
включають заборгованість за кредитом,
заборгованість по сплаті процентів та
плати за ведення кредитної справи
позичальник сплачує на користь
кредитора штрафні санкції на умовах,
передбачених договором.

Відповідно до п.6.1. договору при
несвоєчасній сплаті позичальником
платежів в строки, передбачені
договором, кредитор має право вимагати
від позичальника оплату боргу у
примусовому порядку згідно чинного
законодавства України.

Відповідно до п.6.5. вказаного договору
у разі порушення позичальником строків
сплати платежів, які включають
заборгованість за кредитом,
заборгованість по сплаті процентів та
плати за ведення кредитної справи за
цим договором, кредитор має право
нарахувати та стягнути штрафні санкції
в розмірі 1.00% від простроченої суми за
кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до приписів ч.1 ст.261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За змістом цієї
норми початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони -
позивача по справі права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено,
що позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається в письмовій формі. Такого
договору суду не надано і не заявлено
клопотання позивачем за строк.

Згідно наданого суду розрахунку
відповідач останні оплати провів у
листопаді 2007 року.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, в тому числі
неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові
уразі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Позовні вимоги позивачем про стягнення
штрафних санкцій, пені, неустойки не
заявлялись.

Згідно вимог ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Згідно наданого суду розрахунку,
останні платежі відповідач провів у
листопаді 2007 р., а тому з січня 2008 року у
позивача виникло права на пред'явлення
вказаних вимог у судовому порядку.

Тому суд першої інстанції, вірно
зазначив, що оскільки позивач одержав
відомості про борг відповідача у
грудні 2007 року, то з січня 2008 р. у нього
виникло право на пред'явлення позову до
суду, але такий пред'явлено лише у
червні 2014 року, тобто за межами
позовної давності, але оскільки
відповідач у судове засідання не
з'явився, клопотання про застосування
позовної давності не заявив, а тому суд
стягнув з відповідача на користь
позивача тіло кредиту, борг по якому
становить 976 грн.86 коп. та відсотки, які
становлять 14,91 грн.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 31 постанови від 30 березня 2012
року N 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", при застосуванні
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, суди мають виходити з того,
що у системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини одинадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" та вимоги ЦК щодо
позовної давності застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

В той же час, відмовляючи позивачу в
стягненні заборгованості за комісіями
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що на дані вимоги
поширюється річна позовна давність,
відповідно до вимог ст.258 ЦК України,
так як дані сплати є не штрафом чи
неустойкою, а платою за ведення
кредитної справи, відповідно до умов
п.2.5 кредитного договору, і на дані
вимоги розповсюджується загальна
позовна давність, про застосування
якої у спорі не заявлено.

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції рішення в частині стягнення
боргу по тілу кредиту та відсотках було
ухвалено із дотриманням положень норм
матеріального та процесуального права,
і тому в цій частині рішення підлягає
залишенню без змін, а в частині відмови
в стягненні заборгованості за
комісіями судове рішення підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про задоволення вимог про стягнення
149,60 гривень по вище вказаних
обставинах.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 303 , 307 , 309 , 313 , 314, 316, 319 ЦПК України,
судова колегія , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Заочне рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 21 липня 2014
року по справі за позовом ПАТ 'Дельта
Банк' до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- в частині відмови у стягненні
заборгованості по комісіям в сумі 149, 60
гривень скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого
та проживаючого по АДРЕСА_1 , ПІН
НОМЕР_1, на користь ПАТ «Дельта Банк»
(р/р № 4346, МФО 380236,
ідентифікаційний код за )
заборгованість по сплаті комісії в
сумі 149 гривень 60 коп., в іншій частині
рішення суду першої інстанції -
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення .

Головуючий :

Судді :