У Х В А Л А

Іменем України

26 грудня 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 03 жовтня 2014 р. про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 03.10..2014 р, якою відмовлено у відкритті провадження за його скаргою на дії начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3. На думку ОСОБА_2, ухвала є незаконною, необґрунтованою, оскільки вбачає в дії судді упередженість та некомпетентність, вказує на те, що суддя не виконав вимоги ухвали апеляційного суду від 09.09.2014 року. Просить ухвалу від 03.10.2014 р, скасувати.

Справа розглядається в порядку ч.2 ст. 305 ЦПК України, оскільки неявка апелянта ОСОБА_2 не перешкоджає її розгляду, а причини по якій він просить відкласти справу на іншу дату, визнанні колегією суддів не поважними.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи 09.07.2014 ОСОБА_2 подав до Мукачівського міськрайонного суду скаргу на дії начальника ВПВР УДВС ГУЮ у Закарпатській області ОСОБА_3

Ухвалою судді від 11.07.2014р. зазначену скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.

На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_2 подає додаткову скаргу. Як убачається зі змісту скарги та додаткової скарги, ОСОБА_2 вважав незаконними дії державного виконавця, що вчинялися під час примусового виконання виконавчого листа № 0707/1161/2012, виданого Мукачівським міськрайонним судом 28.04.2014 на виконання постанови Мукачівського міськрайонного суду від 16.01.2012 і додаткової постанови цього ж суду від 04.11.2013, зміненої постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014, якими зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Мукачівської міської ради виплатити на користь ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, встановленої абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за 2011 рік із врахуванням виплачених сум та просив дослівно: «удержать ему от СЗН г. Мукачево суму 3 360 грн., освободивши его от уплати судового сбора». Крім того в додатковій скарзі просив стягнути з ОСОБА_3 10 000 грн. в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Ухвалою від 21.07.2014 суддя, вказавши, що недоліки скарги, що були зазначені в ухвалі від 11.07.2014, не були виправлені, визнав скаргу неподаною та повернув її скаржнику.

ОСОБА_2 оскаржив ухвалу про визнання його скарги неподаної та її повернення в апеляційному порядку.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 09.09.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, а ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 21 липня 2014 р. скасовано із передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі апеляційного суду зазначено, що вирішуючи процесуальне питання за правилами цивільного судочинства, суддя суду першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 оскаржив дії службової особи Державної виконавчої служби виходячи з обставин, що виникли під час примусового виконання судового рішення, що будо ухвалене за правилами адміністративного судочинства. Між тим, за правилами, встановленими розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», у порядку цивільного судочинства скарга сторони виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може розглядатися лише в тому разі, якщо такі дії (бездіяльність) мали місце під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України (ст. 383 ЦПК України). Розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що мали місце під час примусового виконання рішень, ухвалених не в порядку цивільного судочинства, нормами ЦПК України не передбачено. Отже, питання про рух скарги ОСОБА_2 вирішувалося суддею без урахування вимог, встановлених ЦПК України.

При новому розгляді питання про відкриття провадження по справі ОСОБА_2 суддя відмовляючи у відкритті провадження з підстав п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України послався на те, що дана скарга ОСОБА_2 не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства.

З даним висновком судді погоджується і колегія суддів, оскільки ОСОБА_2 подав до суду саме скаргу так і додаткову скаргу. Як убачається зі змісту скарги та додаткової скарги, ОСОБА_2 вважав незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця, що вчинялися під час примусового виконання судового рішення, яке було ухвалене за правилами адміністративного судочинства, яке не підлягає розгляду в цивільному судочинстві за правилами, встановленими розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

У відповідності до ч.1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою, а згідно до ч.2 зазначеної статті вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком судді першої інстанції та додатково констатує, що і позовна вимога про відшкодування немайнової (моральної) шкоди заподіяна, як зазначено ОСОБА_2, протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень - начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_3 та яка заявлена в одному провадженні, також не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, що суддя першої інстанції при ухвалення оскаржуваної ним судового рішення не виконав вимоги ухвали апеляційного суду від 09.09.2014 року, не відповідають фактичним обставинам, оскільки як уже зазначалося, суддя першої інстанції саме на виконання ухвали апеляційного суду від 09.09.2014 року, прийшов висновку, про неможливість відкриття провадження по даній скарзі, як такій, що не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить висновку, що суддею першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишенням ухвали без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 03 жовтня 2014 р. якою відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді