Номер провадження: 22-ц/785/6334/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Ступакова
О.А.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: представника прокуратури
Одеської області - Елісашвілі О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Радісненської
селищної ради Іванівського району
Одеської області про визнання права
приватної власності на нерухоме майно
за набувальною давністю, за
апеляційною скаргою прокуратури
Ширяївського району Одеської області
на рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 14 листопада 2013
року,-

встановила:

27.10.2011р. ОСОБА_3 звернулася до суду
з позовом до Радісненської селищної
ради Іванівського району Одеської
області про визнання права приватної
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_3 просила визнати за набувальною
давністю право приватної власності на
нерухоме майно - будівлю магазину,
розташованого в АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_3 посилалася на те, що з
2001 року вона добросовісно, відкрито та
безперервно володіє, користується
нежитловою будівлею магазину та не
порушує прав та інтересів будь-яких
осіб.

До судового засідання представник
позивача надав письмове клопотання про
слухання справи за його відсутності,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Радісненська селищна рада до судового
засідання надала письмове клопотання
про слухання справи за її відсутності,
позовні вимоги визнала, не
заперечувала проти їх задоволення.

Рішенням Ширяївського районного суду
Одеської області від 14 листопада 2013р.
позов ОСОБА_3 задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_3 право приватної
власності на нерухоме майно - будівлю
магазину, розташованого в АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокуратура
Ширяївського району Одеської області
просить рішення Ширяївського
районного суду Одеської області від
14.11.2013р. скасувати, ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_3
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В суді апеляційної інстанції
представник прокуратури Одеської
області Елісашвілі О.М. підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, її представник
ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Представник селищної ради
Іванівського району Одеської області
до суду не прибув , про час та місце
розгляду справи були сповіщені
належним чином. У письмовій відповіді
апеляційному суду Одеської області
посилались на те, що нерухоме майно -
будівля магазин, розташованого в
АДРЕСА_1 відносилась до Іванівської
районної спілки споживчих товариств, в
цих будівлях знаходяться магазини.
Будь - яких правовстановлюючих
документів на дані будівлі в селищній
раді немає(а.с.120).

Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, така неявка сторін не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 на підставі ст. 344 ЦК України,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років, а тому
відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України
ОСОБА_3 набула право на нерухоме майно
на будівлю магазину, розташованого в
АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Однак, судова колегія не може
погодитись з таким висновком суду з
наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 з 2003р.
користується нежитловою будівлею
магазину, розташованого в АДРЕСА_1, що
підтверджено договором оренди від 12
листопада 2003р.(а.с.72-75).

Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу
України особа, яка добросовісно
володіла чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

В даному випадку, важливим
питанням є визначення дати, з якої
починається перебіг строку володіння
для визнання за ОСОБА_3 права власності
на нежитлову будівлю магазину,
розташованого в АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Разом з тим, закріплені в ст. 344 ЦК
України положення щодо набувальної
давності з'явились в українському
законодавстві 01 січня 2004 р. - з
набранням чинності Цивільним Кодексом
України.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, правила ст. 344 про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Відповідно до правових позицій
Верховного Суду України вбачається, що,
оскільки Цивільний кодекс України
набрав чинності з 01 січня 2004 року, то
норми ст. 344 ЦК України поширюються на
правовідносини, що виникли з 01 січня 2001
року, а відтак визнати право власності
на нерухоме майно за набувальною
давністю суд може не раніше 01 січня 2011р.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Крім того, за набувальною давністю може
бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року,
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Як роз'яснив вищевказаний Пленум у п.
11, враховуючи положення статей 335 і 344
ЦК, право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ. Отже, встановлення
власника майна або безхазяйності речі
є однією з обставин, що має юридичне
значення, і підлягає доведенню під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи
та документів, які надані Іванівською
районною спілкою споживчих товариств,
об'єкт торгівлі, який розташований в
АДРЕСА_1 до лютого 1999 року знаходився на
балансі Радісненського РабКООПУ
Іванівської райспоживспілки. На
підставі розпорядження Іванівської
районної спілки споживчих товариств
№ 18 від 24 лютого 1999р. Радісненський
РабКООП було реорганізовано. На
підставі цього ж розпорядження основні
засоби були передані на баланс
Іванівської райспоживспілки, у тому
числі: павільйон - магазин в статусі
«Магазин - павільйон», який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Акти
приймання-передачі основних засобів
Радісненським РабКООПом в
Іванівській райспоживспілці не
збереглися.

29 грудня 2006р. між ОСОБА_3 та Іванівською
районною спілкою споживчих товариств
( надалі Іванівська РССТ), в особі
голови правління Богаченко A.C., яка
діяла на підставі Статуту, було
укладено договір купівлі-продажу
нерухомого майна будівлі - магазину -
павільйону , за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначена будівля на той час
перебувала на балансі Іванівської
райспоживспілки. Відповідно п.2 умов
договору від 29.12.2006р. ОСОБА_3 було
внесено до каси Іванівської РССТ
кошти у розмірі 4500 грн.

Згідно п.5 Договору Іванівська
РССТ передала, а ОСОБА_3 прийняла
магазин - павільйон , за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджено актом
приймання - передачі основних засобів
від продавця до покупця.

В зв'язку з укладанням договору
купівлі - продажу будівлі магазину -
павільйону за вказаною адресою,
нежитлове приміщення магазин -
павільйон було знято з балансу
Іванівської РССТ і станом на 01.01 2008р.
на її балансі вказаний магазин -
павільйон не перебуває. На даний час
Іванівська районна спілка споживчих
товариств майнових претензій до
покупця ОСОБА_3 щодо магазину -
павільйону, за адресою: АДРЕСА_1 не має.

Вказані обставини підтверджено
договором купівлі - продажу від 29
грудня 2006р., актом приймання - передачі
основних засобів від 29 грудня 2006р.,
квитанцією про сплату ОСОБА_3 коштів у
розмірі 4500 грн., які були надані
Іванівською районною спілкою
споживчих товариств до апеляційного
суду Одеської області (а.с. 122-128).

Згідно з ч.4 ст.344 ЦК України право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Набувальна давність поширюється на
випадки фактичного, безтитульного
(незаконного) володіння чужим майном.
Наявність у володільця певного
юридичного титулу (договору найму,
оренди, зберігання тощо) виключає
застосування набувальної давності.

Перебіг строку набувальної
давності починається від моменту
заволодіння річчю.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, цей Кодекс набирає
чинності з 01.01.2004 року, а пунктом 8 цих
положень встановлено, що правила
статті 344 Цивільного кодексу України
про набувальну давність поширюються,
також, на випадки, коли володіння
майном почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Предметом спору у даній справі є
визнання, в порядку набувальної
давності, права власності на нерухоме
майно, а отже, до спірних правовідносин
підлягають застосуванню норми
Цивільного кодексу України та інших
законодавчих актів, що діяли на час
виникнення спірних правовідносин з
урахуванням діючих правових норм.

Згідно з ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу
України визначено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 344
Цивільного кодексу України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності на нерухоме майно,
що підлягає державній реєстрації,
виникає за набувальною давністю з
моменту державної реєстрації.

Дана стаття визначає ознаки
володіння, які є необхідними для
набуття права власності на річ за
набувальною давністю, а саме: володіння
має бути добросовісним, тобто
володілець не знав і не міг знати про
те, що він володіє чужою річчю, інакше
кажучи, обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву стосовно
правомірності набуття майна;
встановлення характеру володіння
(добросовісне і недобросовісне) при
виникненні спору здійснюється судом з
урахуванням обставин справи, з якої
виникло володіння чужою річчю;
володіння має бути відкритим,
очевидним для всіх третіх осіб, які
повинні мати можливість спостерігати
за ним; володіння має бути безперервним
упродовж визначеним законом строків
(для нерухомого майна - впродовж 10
років, а для рухомого майно - 5 років).

Відтак, суттєвим для виникнення
права власності за набувальною
давністю, крім безперервного
відкритого володіння впродовж 10 років
нерухомим майном, є встановлення
обставин добросовісного заволодіння
таким майном у розумінні приписів ч. 1
ст. 388 Цивільного кодексу України, тобто
коли особа не знала і не могла знати, що
вона заволоділа чужим майном.

З огляду на те, що предметом позову
у даній справі є визнання права
власності на спірне нерухоме майно за
набувальною давністю, тому насамперед
необхідно встановити:

- момент виникнення права
власності за набувальною давністю та
строк володіння;

- характер володіння
(добросовісне, недобросовісне);

- обставини справи, за якими
виникло володіння спірним майном та чи
підпадає це володіння під ознаки
безпритульного (незаконного)
володіння;

- юридичний статус спірного майна,
а саме, чи є це майно чужим для позивача;

- особу, яка є власником спірного
майна.

Позивач вважає, що володіє магазин -
павільйоном на підставі договору
оренди від 12 листопада 2003р. та
договору купівлі - продажу від 29
грудня 2006р., за яким вона придбала
вказане нерухоме майно у Іванівської
районної спілки споживчих товариств
за 4500 грн.

Разом з тим, набувальна давність
поширюється на випадки фактичного,
безтитульного (незаконного) володіння
чужим майном. Наявність у володільця
певного юридичного титулу за
договором купівлі - продажу виключає
застосування набувальної давності.

Матеріалами справи підтверджено,
що позивач знала і свідомо
користується магазином - павільйоном
на підставі договору оренди, а потім
як власник майна на підставі договору
купівлі - продажу від 29 грудня 2006р.

Тобто, позивачем не доведено
факту добросовісного володіння
магазином - павільйоном тому, що
ознакою добросовісного володіння
чужою річчю є те, що володілець не знав
і не міг знати про те, що він володіє
чужою річчю. Натомість, як
підтверджується матеріалами справи,
позивачу було відомо, що вона
користується майном, яке їй належить
на підставі договору купівлі - продажу
від 29 грудня 2006р.

Радісненська селищна рада
Іванівського району Одеської області
не являється власником спірного майна.
В матеріалах справи відсутні належні
докази наявності права власності на
нерухоме майно (магазин - павільйоном)
в сільській раді(а.с.120). Колишній
власник Іванівська районна спілка
споживчих товариств до участі у справі
у якості відповідача не була
залучена.

Таким чином, позивач помилково
визначив відповідача у справі особу,
яка не є власником спірного майна і яка
не претендує на нього (не визнає або
оспорює право).

У зв'язку з вищевикладеним, суд
першої інстанції дійшов до
помилкового висновку про задоволення
позовних вимог позивача.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального права щодо визнання за
позивачем права власності за
набувальною давністю, а тому
відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3

Позивач не позбавлена права
звернутися до нотаріальної контори
для укладання договору купівлі -
продажу відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст.4 Закону України
«Про судовий збір» при подачі
апеляційної скарги прокурор був
звільнений від сплати судового збору у
розмірі 121 грн. 80 коп., а тому судовий
збір згідно вимог ст.ст.79,88 ЦПК
України підлягає стягненню з позивача
на користь держави.

Керуючись ст.ст.209, 303,307 п.2ч.1, 309
п.п. 3,4,314,316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів , -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури
Ширяївського району Одеської області -
задовольнити.

Рішення Ширяївського районного суду
Одеської області від 14 листопада 2013
року - скасувати.

В позові ОСОБА_3 до Радісненської
селищної ради Іванівського району
Одеської області про визнання права
приватної власності на нерухоме
майно за набувальною давністю -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на
користь держави за подачу апеляційної
скарги у розмірі 121(сто двадцять одна)
грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

О.А. Ступаков

О.М. Таварткіладзе