Справа № 559/2597/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської
області,

в особі головуючої судді
Лопухович А.О.,

при секретарі
Федчук А.А.,

за участю представників сторін
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в місті Дубно справу за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, зустрічний позов
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання Генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості і приєднання до Умов і
правил надання продукту кредитних
карток недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

В обгрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що відповідно до
укладеної Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 03.01.2013 року
відповідач отримав кредит у розмірі
40638,30 гривень у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 10 % на рік на суму
залишку за кредитом. Погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: починаючи з 1 по 25
число кожного місяця відповідач надає
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
умовами надання послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком договір,
підтверджується підписом у заяві. При
укладенні кредитного договору сторони
керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно
цієї статті договором приєднання є
договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору. Позивач свої зобов»язання за
кредитним договором виконав в повному
обсязі, а саме: надав відповідачу
кредит у розмірі, встановленому
Кредитним договором. Відповідно до п.
1.1.3.2.11 Умов і правил договору банк має
право проводити договірне списання
усіх відкритих у банку рахунках
клієнта в погашення кредитної
заборгованості. Відповідач своєчасно
не надав банку грошові кошти для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотків, а також іншими витратами
згідно умов договору. У зв»язку із
зазначеними порушеннями відповідач
станом на 26.06.2014 року має
заборгованість в сумі 79080,03 грн., що
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 37374,38 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 5285,41 грн.,
залишок за несплаченим штрафом - 36420,24
грн. На даний час відповідач продовжує
ухилятися від виконання своїх
зобов»язань. Просить стягнути з
відповідача суму заборгованості в
розмірі 79080,03 грн., а також судові
витрати по справі.

В обґрунтування зустрічного позову
позивач посилається на те, що ним та
представником відповідача 22 березня 2006
року був підписаний кредитний договір,
згідно якого банк зобов'язувався
надати йому кредит у розмірі 8000 грн. на
ремонт будинку на строк до 19 березня 2009
року. Кошти повинні були бути надані
йому готівкою через касу, чого виконано
не було. Отже, відповідач односторонньо
відмовився від свого зобов»язання,
внаслідок чого воно припинилося. Та не
дивлячись на це, Приватбанк нарахував
йому заборгованість у розмірі 44 799,31
грн. і змусив підписати Генеральну
угоду про реструктуризацію
заборгованості і приєднання до Умов і
правил надання продукту кредитних карт
від 3 січня 2013 року. Він повинен був
щомісячно до 31 січня 2014 року сплачувати
по 3 575, 30 грн. для погашення
заборгованості за цим кредитом. Таку
угоду вважає недійсною, так як вона
ґрунтується на кредитному договорі від
22 березня 2006 року, зобов'язання по якому
припинено внаслідок односторонньої
відмови банку від зобов'язання через
фактичне не надання готівкою 8000 грн.
Просить визнати Генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості і
приєднання до Умов і правил надання
продукту кредитних карток недійсною.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк»
повністю підтримав позовні вимоги по
первісному позову. Пояснив, що ОСОБА_3
був взятий кредит у сумі 8000 грн. 22
березня 2006 року, про що свідчать
матеріали кредитної справи. 3 січня 2013
року з ним було укладено і підписано
Генеральну угоду про реструктуризацію
заборгованості і приєднання до Умов і
правил надання продукту кредитних
карток. Вказана угода була надана для
створення сприятливих умов для
виконання відповідачем зобов'язання за
кредитним договором №ROD0SE00001236 від 22
березня 2006 року. Він погодився із всіма
запропонованими умовами. За вказаним
договором ОСОБА_3 була здійснена разова
проплата в сумі 316 грн. 22 лютого 2013 року,
більше ніяких платежів не було.
Внаслідок цього, ними поданий вказаний
позов на суму боргу 79080,03 грн., який
просить задоволити у повному обсязі, а
також стягнути судові витрати у справі.

Зустрічні позовні вимоги представник
ПАТ КБ «Приватбанк» не визнав повністю.
Пояснив що, будь-якого тиску на ОСОБА_3
для підписання Генеральної угоди 3
січня 2013 року ніхто не чинив. Він
добровільно прийшов і зробив це.
Посилання на те, що не читав змісту
документів, які підписував не
заслуговують на увагу. Сам кредитний
договір від 22 березня 2006 року , з
приводу того, що ним не було отримано
коштів в сумі 8000 грн. ОСОБА_3 не
оскаржувався. Ним надані суду всі
наявні оригінали документів кредитної
справи. Відсутність оригіналу
розпорядження і ордеру на видачу
коштів може пояснити тим, що дані
документи зберігалися безпосередньо у
районному відділенні банку, а в
кредитній справі, в центральному офісі,
була лише копія з них. Крім того, строк
зберігання таких оригіналів 5 років і,
більше всього, що їх вже немає. Просить
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

ОСОБА_3 та його представник позовні
вимоги по первісному позову не визнали
повністю, по зустрічному підтримали у
повному обсязі. ОСОБА_3 пояснив, що він
ніколи не брав кредит у позивача 22
березня 2006 року для себе. Підпис у
кредитному договорі схожий на його, але
стверджувати це не може. 8 000 грн.
готівкою йому ніхто не видавав. Копія
паспорта його була у позивача, так як
він брав раніше кредити на
господарство, яке очолював. На
більшості документів з кредитної
справи підписи не його, деякі схожі. 3
січня 2013 року був змушений піти до них і
підписати вказану Генеральну угоду,
так як були постійні дзвінки
представників Приватбанку, у сім»ї
просили щось зробити з цим. Лише для
зняття напруги у сім»ї і щоб перестали
турбувати підписав її. Не читав змісту
документу взагалі. Думав, як подадуть
до суду, тоді тільки почне доводити
свою правоту, до того не оскаржував
кредитний договір від 22 березня 2006
року, ні до кого не писав ніяких заяв чи
звернень з приводу тиску і погроз зі
сторони позивача. Його представник
пояснила, що Приватбанк повинен був
діяти чітко до вимог закону і
інструкцій. Ні розпорядження, ні ордеру
немає у переліку документів, які
вказують на те, що грошові кошти були
видані довірителю. Крім того, у
кредитній справі їх тільки копія.
ОСОБА_3 не були фактично видані кошти за
кредитним договором від 22 березня 2006
року, а отже, банк односторонньо
відмовився від виконання зобов'язання
і воно припинилося. Таким чином,
Генеральна угода від 3 січня 2013 року є
недійсною, так як ґрунтується на
кредитному договорі від 22 березня 2006
року. ОСОБА_3 не міг диктувати свої
умови, так як це була угода приєднання.
Свої позовні вимоги підтримали у
повному обсязі. Просять відмовити у
задоволенні первісного позову та
задоволити зустрічний у повному
обсязі.

Вислухавши представників сторін,
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку, що первісний
позов підлягає до задоволення, а у
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити із наступних підстав.

В ході судового розгляду було
встановлено, що відповідно до
укладеної Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та правил надання
продукту кредитних карт від 3 січня 2013
року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 44
799 грн. 31 коп. у виді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом на суму залишку
заборгованості за кредитом, з метою
створення сприятливих умов для
виконання кредитного договору
№ROD0SE00001236 від 22 березня 2006 року, чим
визнав наявність у нього
заборгованості за попереднім
кредитом.(а.с.7-31).

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана Генеральна угода разом із
запропонованими банком Умовами та
правилами, тарифами складає між ним і
банком кредитний договір, про що
свідчить підпис відповідача у заяві.
(а.с.7, 7-зворот)

Згідно із вимогами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком
не виконав, порушивши вимоги закону і
умови Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 3 січня 2013
року, а також Умови та Правила надання
банківських послуг, що призвело до
утворення заборгованості позичальника
перед банком, яка станом на 26 червня 2014
року становить 79 080 грн. 03 коп.
заборгованості за кредитним договором,
а саме: 37 374,38 грн. - заборгованості за
кредитом, 5 285,41 грн. - заборгованості по
процентах, 36 420,24 грн. - штраф відповідно
до п.2.2. Генеральної угоди. (а.с.4)

Про згоду ОСОБА_3 на укладення договору
саме в такій формі та ознайомлення з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг свідчить його
підпис на договорі. Цим він підтвердив
факт про надану йому повну інформацію
про умови кредитування в ПриватБанку, а
також його місцезнаходження та інше.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно із вимогами ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Статтями 610, 611 цього Кодексу визначено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору .

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Оскільки, зазначений договір чи окремі
його положення сторонами не
оскаржувалися та недійсними в судовому
порядку не визнавалися, вони є діючими
для сторін, а виконання договору є
обов'язковим.

Сторонами були визначені та погоджені
між собою усі істотні умови надання
кредиту, відповідно до яких була
розрахована відповідна
заборгованість, а також порядок та
кінцевий строк повернення кредиту 31
січня 2014 року, з якими погодився ОСОБА_3

Таким чином, суд вважає вимоги банку за
первісним позовом обґрунтованими, а
вказана заборгованість підлягає
стягненню, оскільки позивачем доведено
факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язання за договором
та надано відповідний розрахунок суми
заборгованості, який відповідачем не
спростований.

На підставі ч. 1 ст. 634 ЦК України,
підписавши Генеральну угоду,
позичальник ОСОБА_3 приєднався до
запропонорваних банком Умов, що
підтверджується його особистим
підписом. Тобто, з моменту підписання
фізичною особою Генеральної угоди, між
кредитором і позичальником було
укладено договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК
України шляхом приєднання
позичальника до запропонованої
Генеральної угоди (умов кредитування).

Відповідно до статті 203 Цивільного
кодексу України, встановлені загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Так, даною
статтею визначено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, та правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього
Кодексу. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Суд вважає, що доводи позивача за
зустрічним позовом про те, що його
змусили підписати 3 січня 2013 року
Генеральну угоду, а також те, що
зобов»язання за кредитним договором
від 22 березня 2006 року слід вважати
припиненим через ненадання банком суми
кредиту 8000 грн., є надуманими і такими,
що не знайшли свого підтвердження у
суді.

Підписавши Генеральну угоду 3 січня 2013
року він визнав повністю існуючу
заборгованість за кредитним договором
№ROD0SE00001236 від 22 березня 2006 року. У
судовому засіданні пояснив, що з
приводу погроз і тиску зі сторони
представників банку нікуди не
звертався, а зробив це самостійно і за
власною волею, з метою налагодження
сприятливої атмосфери у сім»ї.

Пояснення ОСОБА_3 з приводу того, що він
не впізнає свій підпис на деяких
документах із кредитної справи та
сумнівається у його достовірності, не
підтверджуються належними доказами і є
виключно лише його припущеннями, на
яких не може грунтувати своє рішення
суд. Клопотання про призначення
почеркознавчих експертиз з даного
приводу ні від нього, ні від його
представника не надходило. В
правоохоронні органи з даного приводу
ніколи не звертався.

За таких обставин, зустрічний
позов задоволенню не підлягає,
підстави для визнання правочину
недійсним відсутні.

За змістом ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

За таких обставин, керуючись
ст.ст.3,6,57,60,88,174,212,215,224 ЦПК України,
ст.ст.6,203,204,215,526,530,599,629,634,1054 ЦК України,
суд, -

Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» 79 080 (сімдесят дев»ять
тисяч вісімдесят) грн. 03 коп.
заборгованості за кредитним договором,
а саме: 37 374,38 грн. - заборгованості за
кредитом, 5 285,41 грн. - заборгованості по
процентах, 36 420,24 грн. - штрафу та судові
витрати у справі 790 (сімсот дев»яносто)
грн. 80 коп. Всього, 79 870 (сімдесят дев»ять
тисяч вісімсот сімдесят) грн. 83 коп.

В задоволені зустрічного позову
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про визнання Генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості і приєднання до Умов і
правил надання продукту кредитних
карток недійсною - відмовити, у зв»язку
із його безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Дубенський міськрайонний суд
протягом 10 днів з моменту його
проголошення ( у разі відсутності
особи, з дня отримання копії рішення).

Суддя: