Дата документу 19.09.2014
Справа № 334/4941/14-ц
Провадження № 2/334/2087/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого - Турбіної Т.Ф.

при секретарі - Нестеренко Ю.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики, зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, в
обґрунтування якого вказує, що 20.03.2013р.
він передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти
у розмірі 11745,65 доларів США, що за курсом
НБУ станом на 23.05.2014р. становить 137542,00
грн. зі сплатою на вимогу, про що ОСОБА_2
власноруч склав розписку, яку передав
на зберігання позивачу.

Листами від 01.04.2014р. та 03.05.2014р. позивач
вимагав у відповідача повернути
грошові кошти у повному обсязі, однак
відповідач у добровільному порядку
борг не повертає. З наведених підстав, у
відповідності до вимог ст.ст. 1046, 1047, 1049
ЦК України, позивач просить стягнути з
відповідача грошові кошти у сумі 137542,00
грн., а також витрати по оплаті судового
збору.

В судовому засіданні позивач, його
представник підтримали позов, просили
задовольнити його у повному обсязі з
наведених у позові підстав. Позивач
пояснив, що 20.03.2013р. був укладений
договір позики в іноземній валюті,
відповідно до якого він надав позивачу
у борг 11745,65 доларів США. Гроші
передавав купюрами номіналом по 100, 10 і 5
доларів США, а також позичив приблизно
три гривні, що приблизно становить 65
центів США. Під час розгляду справи
втретє звернувся з вимогою повернути
суму позики, однак відповідач
відмовляється від виконання
зобов'язання.

ОСОБА_2 заперечував проти позову,
посилаючись на те, що ніякого договору
позики не укладалося, гроші у позику не
передавалися, про що свідчить зміст
розписки, документ, який свідчить про
отримання грошових коштів у позику,
відсутній, тому вимоги позову про
стягнення боргу за договором позики
задоволенню не підлягають.

При цьому ОСОБА_2 звернувся із
зустрічним позовом, уточнивши його до
початку розгляду по суті. В
обґрунтування зустрічного позову
вказує, що він з позивачем перебував
тривалий час у дружніх стосунках, вони
мали спільний бізнес. Відповідно до
усної домовленості ОСОБА_1 у 2012 році
зобов'язався поставити йому з США
квадроцикл для подальшого продажу
третім особам, взявши передплату у сумі
3200,00 доларів США і розписку про
наявність боргу на суму 11745,65 доларів
США як гарантію того, що після
отримання квардроцикла йому буде
виплачена ця сума. Позивачем
квадроцикл поставлений не був, тому
підстави для його повної оплати
відсутні. Крім того, отримані в якості
передплати 3200,00 доларів США позивач не
повернув. Вважає, що між ним і ОСОБА_1 у
2012 році було укладено усний договір
позики, за яким ОСОБА_1 зобов'язався
поставити ОСОБА_2 квадроцикл, а ОСОБА_2
зобов'язався оплатити його вартість у
розмірі 13200,00 доларів США. Відповідно
до письмових пояснень від 10.09.2014р.
просить визнати недійсним вказаний
вище договір позики, точну дату якого
він не пам'ятає, оскільки він був
укладений в усній формі, з тих підстав,
що грошові кошти у борг за цим
договором не передавалися. В судовому
засіданні ОСОБА_2 і його представник
підтримали вимоги зустрічного позову,
просили його задовольнити. ОСОБА_1 та
його представник просили відмовити у
задоволенні зустрічного позову у
зв'язку з його безпідставністю.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики вважається
укладеним у момент передачі грошей або
інших речей, визначених родовими
ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає
пред'явлення на підтвердження
укладення договору позики та його умов
розписки позичальника або іншого
документа, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної суми
грошей або кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору і
закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором.

Відповідно до приписів статті 1051 ЦК
України, позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 склав
розписку, якою підтвердив те, що станом
на 20.03.2013р. має борг перед ОСОБА_1 в сумі
11745,65 доларів США. Дана розписка
написана ним 20.03.2013р. (а.с.6). Факт
написання пред'явленої позивачем
розписки ОСОБА_2 не заперечує, дати
складання розписки не пам'ятає.

Зі змісту розписки, яку позивач надав
суду як доказ укладення договору
позики, вбачається, що відповідач
станом на 20.03.2013р. має борг перед
позивачем в сумі 11745,65 доларів США.
Тобто, у наданій позивачем розписці,
копія якої долучена до матеріалів
справи, а оригінал знаходиться у
позивача, йдеться про боргові
зобов'язання майнового характеру а не
про факт передачі грошей у позику.
Відтак, позивач не довів, що він за
договором позики передав відповідачу
11745,65 доларів США. Розписка, яка не
містить даних про фактичне отримання
коштів та підстав їх отримання, не є
належним доказом на підтвердження
існування між сторонами договору
позики.

Письмового договору між сторонами або
інших документів, зазначених у ч.2 ст.1047
ЦК України, на підтвердження наявності
договору позики позивач суду не надав,
у зв'язку з чим позовні вимоги є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Судом також не встановлено підстав для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
про визнання недійсним усного договору
позики, укладеного у 2012 році. Як
вказує ОСОБА_2, за цим усним договором
ОСОБА_1 зобов'язався поставити ОСОБА_2
квадроцикл, а ОСОБА_2 зобов'язався
оплатити його вартість у розмірі 13200,00
доларів США, відповідно до якого було
складено розписку про наявність боргу
на суму 11745,65 доларів США як гарантію
того, що після отримання квардроцикла
ОСОБА_2 виконає своє зобов'язання. В
зустрічній позовній заяві позивач,
посилаючись на ст. 1051 ЦК України,
вказує, що ніяких коштів у ОСОБА_1 не
отримував і договору позики не
підписував. ОСОБА_2 не надав жодних
доказів на укладення договору позики,
який він оспорює.

Згідно ст.215 ЦПК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього ж Кодексу. Згідно
роз'яснень, наведених в п.8 пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» №9 від
06.11.2009, не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено, у такому разі
суд відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним. Оскільки
відсутні докази того, що у 2012 році між
сторонами було вчинено договір позики,
в задоволенні зустрічного позову про
визнання договору позики недійсним
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
позики недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.