Справа №
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2014 року

м.
Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі:
головуючого -
судді                     Пак М.М.

при секретарі
Тромпа
к В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Мукачево
подання головного державного
виконавця Гонак М.М. погодженого
начальником міського відділу ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_1 про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ,-

встановив :

Головний державний
виконавець міського відділу ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_3 за
погодженням із начальником МВ ДВС
ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про
встановлення тимчасового обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за
кордон.

Подання мотивоване тим, що
на виконанні у міському відділі
Державної виконавчої служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції знаходиться
виконавчий лист № 2/303/1266/2014 виданий 27
травня 2014 року Мукачівським
міськрайонним судом про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
заборгованість у розмірі 236144,96 гривень.
12 червня 2014 року по виконанню даного
виконавчого листа відкрито виконавче
провадження, а 23 червня 2014 року
державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, а також в ході виконання
встановлено, що боржник ОСОБА_2 за
адресою м.Мукачево, вул. Г.Ленінграду,
27/57 не проживає, і місце його
перебування та проживання не
встановлено. Так, рішення суду
боржником не виконується з травня 2014
року по теперішній час, боржник ігнорує
законні вимоги державного виконавця,
Конституції України щодо
обов'язковості виконання судових
рішень на території України. Станом на
момент звернення державного виконавця
до суду не вчинено жодних дій,
спрямованих на виконання судового
рішення. 01 вересня 2014 року стягувач
ОСОБА_5 звернувся до відділу ДВС із
заявою про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
так як у нього є можливість покинути
країну і не виконати рішення суду. Тому
державний виконавець Гонак М.М.
звертається до суду з поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2

Головний державний
виконавець Гонак М.М. в судове
засідання не з'явився, подав суду заяву
про розгляд справи у його відсутності,
подання підтримує та просить суд його
задоволити.

Дослідивши матеріали
подання та матеріали цивільної справи
за №303/1693/14-ц, суд приходить до
наступного висновку.

У відповідності до частини 1
статті 377-1 Цивільно - процесуального
кодексу України, питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до частини 2
статті 377-1 Цивільно - процесуального
кодексу України суд негайно розглядає
подання без виклику чи повідомлення
сторін та інших заінтересованих осіб
за участю державного виконавця.

Відповідно до частини 1
статті 11 Закону України “Про виконавче
провадження” державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
заходи які передбачені ст. 32 цього
Закону, а згідно пункту 18 частини 3
статті 11 цього Закону державний
виконавець у процесі

-2-

здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України -
до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до пункту 5
статті 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України" громадянин України
може бути тимчасово обмежений у праві
виїзду за кордон у випадку, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням, -
до виконання зобов'язань. У свою чергу
згідно вимог статті 5 Закону України
“Про виконавче провадження”
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до статті 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно з пункту 2 статті 2
Протоколу № 4 до Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
ратифікованої Законом України № 475/97-ВР
від 17.07.1997 року, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. Відповідно до пункту 3
статті 2 Протоколу № 4 на здійснення цих
прав не можуть бути встановлені жодні
обмеження, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

З урахування наведеного
вище слідує, що у справі відсутні
належні і допустимі докази у
підтвердження факту наявності в
ОСОБА_2 зареєстрованого майна чи
грошових коштів, що підтверджувало б
реальну можливість боржника виконати
зобов'язання, покладеного на нього
рішенням. Також, слід звернути увагу на
те, що саме по собі самостійне
невиконання боржником зобов'язань, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків. При цьому, під
поняттям “ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням” слід розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Таким чином, аналізуючи
надані докази та даючи їм правову
оцінку, враховуючи встановлені і
наведені вище обставини, оцінивши їх
належність, допустимість а також
достатність і взаємний зв'язок у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що вимоги про встановлення тимчасового
обмеження боржнику у праві виїзду за
кордон є необґрунтованими і такими, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208-210, 217, 293,
294, 377-1 ЦПК України, ст.ст. 5, 11 Закону
України “Про виконавче провадження”,
ст.6 Закону України “Про порядок виїзду
з України та в’їзду в Україну громадян
України”, суд, -

ухвалив :

У задоволенні подання
головного державного виконавця Гонак
М.М. погодженого начальником міського
відділу ДВС Мукачівського
міськрайонного управління юстиції
ОСОБА_1 про встановлення тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 у
праві виїзду за кордон - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду подається протягом п’яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Головуючий

М.М.Пак