РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2014 року
суддя Першотравневого районного суду
Донецької області Скудін В.Є. при
секретарі Хоружий Є.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди,завданої пошкодженням
майна»,-

ВСТАНОВИВ:

11.04.2014 року близько 12 години собака
породи середньоазіатська вівчарка,
сірого кольору, яка належить ОСОБА_2,
зірвалась з ланцюга та знаходячись за
адресою АДРЕСА_1, де метке позивач разом
з родиною, накинулась на собаку
позивача (породи німецька вівчарка,
кличка «Джина»), та покусала її.
Внаслідок чого собаці позивача була
завдана рвана рана правої лопатки,
позивач змушена була звернутись за
допомогою до ветлікарні, де було
проведено операцію - зшито рану та
встановлено дренаж.

Після даної пригоди позивач
неодноразово зверталась до
відповідача, з проханням надати кошти
для проведення лікування собаки, але
ОСОБА_2 кожного разу відмовляв у
наданні коштів.

22.04.2014 року позивач звернулась до
Першотравневого РВ з заявою про
притягнення до відповідальності
ОСОБА_2 за завдані їй матеріальні та
моральні збитки.

23.04.2014 року Першотравневим РВ було
розглянуто її заяву та прийняте
рішення про складання відносно ОСОБА_2
протоколу про адміністративне
правопорушення за ч. 2 ст. 154 КУпАП.
Протокол про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 2
ст. 154 КУпАП з матеріалами перевірки
направлено на розгляд до
Першотравневого районного суду
Донецької області.

Вина ОСОБА_2 підтверджується
адміністративним протоколом № 205804,
висновком від 23.04.2014 року, заявою
позивача, поясненнями свідків у справі
про адміністративні порушення,
поясненням самого ОСОБА_2, рапортом
працівника міліції.

11.06.2014 року постановою
Першотравневого районного суду
Донецької області ОСОБА_2 визнано
винним за ст. 154 ч. 2 Кодексу України
про адміністративні правопорушення і
притягнуто до покарання у вигляді
штрафу з конфіскацією собаки.

Відповідач відмовився від
добровільного погашення матеріальних
витрат, тому позивач звернулася до
суду.

У судовому засіданні позивач
пояснила,що внаслідок бездіяльності
відповідача,її собака зазнала
ушкодження-рвана рана правої лопатки, а
вона перенесла певні душевні
страждання, а саме страх,розпач, гнів,
приниження, психологічний дискомфорт,
роздратування, пригніченість, бо
змушена була неодноразово звертатися
до сторонніх людей для найму
транспорту,для поїздок до ветлікарні,
лікування собаки, ходіння до
Першотравневого РО із заявою, до суду у
судові засідання. Просить стягнути з
ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у
сумі 500 гривень на відшкодування
завданих матеріальних збитків.
Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові
кошти у сумі 2000 гривень на
відшкодування завданої моральної
шкоди. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь
судові витрати у сумі 243 гривні 60
копійок.

Відповідач ОСОБА_2, та його представник
за дорученням ОСОБА_3 обставини позову
визнали, але заявлені суми не визнають,
бо вони ні чим не підтверджуються.
Готові сплатити тільки ту суму, яка
підтверджується документально.
Моральної шкоди також не визнають, бо
вважають, що тілесні ушкодження, які
зазнала собака позивача , згідно
довідки є незначні пошкодження
кожного покриття правої лопатки. А те,
що собака потребувала довгострокового
лікування у ветлікарні, вважають виною
самої позивачки, бо звернулася вона за
допомогою до фахівця через 4 дні після
подій, що звичайно привело до
погіршення стану собаки, а ліки
придбала тільки 19,22,24,28 квітня, ще
пізніше після подій. Тобто, позивач
сама винна у довгому лікуванні своєї
собаки у зв'язку з несвоєчасним
зверненням до фахівця.

Суд вислухавши сторони, дослідивши
матеріали вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав:

Згідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути
відшкодування майнової та моральної
шкоди. Згідно з ч.ч. 1. 2 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування, а
збитками є витрати, які особа зробила
для відновлення свого порушеного
права.

Згідно ст. 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав, а моральна шкода
полягає у стражданнях, яких фізична
особа зазнала у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із
пошкодженням її майна; відшкодовується
грішми, незалежно від майнової шкоди,
яка підлягає відшкодуванню та не
пов'язана з розміром цього
відшкодування.

Відповідно до ст..1166 ЦК України,
Майнова шкода, завдана неправомірними
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України,
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з утриманням
службових собак, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб, а згідно з ч. 2
цієї статті, шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
основі володіє та утримає службову
собаку, використання якої створює
підвищену небезпеку.

Таким чином, встановлена причинний
зв'язок. Собака дійсно належить
відповідачу , він нею володів та
утримував і використовував і це
використання створило підвищену
небезпеку для майна позивача.

Факт порушення відповідачем ст.. 154
КУпАП доведена постановою суду.

Згідно з вимогами ч. З ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у адміністративній справі,
яке набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідно до ст.. 1192 ЦК України, З
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, на момент розгляду справи
достовірно встановлено, що собака
належить відповідачу, що не
заперечується самим відповідачем, від
дій його собаки, собака позивача
зазнала тілесних ушкоджень, на її
лікування дійсно витрачалися кошти,що
підтверджується копіями накладної та
касовим чеками. Позивач дійсно для її
лікування витрачала особистий час,
психологічно страждала,що повинно бути
компенсовано відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України, Якщо
груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка
завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
законом.

Так встановлено, що саме позивач
своєчасно, а саме 11.04.2014 року не
звернулася до фахівців з приводу травм
отриманих її собакою, чим збільшила
шкоду, а тому розмір відшкодування
моральної шкоди, на думку суду
підлягає зменшенню.

Сума заявленої моральної шкоди, на
думку суду є завищеною і не відповідає
тим стражданням, яких фізична особа
зазнала під час лікування собаки. Сума
у 100 гривень буде відповідати тим
стражданням які перенесла позивач з
урахуванням реальної вартості
витрачених грошових кошт на лікування,
відповідно до документів, а саме на
суму 34.83 грн.

Що стосується матеріальної шкоди, то
вона підлягає стягненню з винної особи
в тій частині,що підтверджується
документально.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею та
матеріально підтверджені судові
витрати. Судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача, бо саме він змусив позивача
звертатися до суду.

Керуючись ст.15,23,1166,1167,1187,1192,1193ЦК
України, ст.88,208,210,213,215,218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
в рахунок погашення матеріальної
шкоди - 34.83 грн., та в рахунок погашення
моральної шкоди в сумі - 100 грн., та 243.60
грн., за сплату судового збору.

В іншій частині позиву відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Донецької області через
Першотравневий районний суд.

Суддя
В.Є.Скудін

Надруковано у нарадчій
кімнаті.