печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

27 серпня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва в складі головуючого -
судді: Литвиновій І. В., при секретарі:
Іванові Г. Д., розглянувши у судовому
засіданні заяву про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного
утримання недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

04.08.2014 відкрито провадження по вказаній
цивільній справі.

Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3
до суду подано заяву про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
житлову квартиру АДРЕСА_1, що належить
на праві приватної власності
відповідачеві - ОСОБА_2

У заяві про забезпечення позову
вказано, що відповідач отримав право
розпоряджатися вказаною нерухомістю
за договором довічного утримання
ОСОБА_4, який є оспорюваних у даній
цивільній справі, та, на думку заявника,
відповідач має всі можливості до
відчуження квартири АДРЕСА_1.

Тобто існує загроза невиконання чи
утруднення виконання рішення про
задоволення позову зборку відповідача.

Предметом спору у цивільній справі є
договір довічного утримання від 10.11.2000,
укладений між відповідачем ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, який 31.12.2012 помер. Відповідно,
право власності на квартиру АДРЕСА_1, за
умовами договору довічного утримання
від 10.11.2000, отримав ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, в
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено: причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення
позову є охорона матеріально-правових
інтересів позивача, які гарантують за
його позовом присудження реальне
виконання позитивно прийнятого
рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути
спрямовано проти несумлінних дій
відповідача, який може сховати майно,
продати, знищити або знецінити його.
Таким чином усуваються утруднення і
неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника про
те, що незастосування заходів по
забезпеченню позову, може утруднити
або взагалі унеможливити виконання
рішення суду.

У заяві про забезпечення позову не
наведено достатніх підстав щодо
необхідності забезпечення даного
позову та доказів того, що відповідач
буде ухилятися від виконання рішення
суду чи створювати обставини, які б
утрудняли чи унеможливлювали його
виконання, оскільки ґрунтуються на
припущеннях, суб'єктивній оцінці
обставин, що супроводжується
оціночними судженнями.

У даному позові не оспорюється право
власності відповідача на квартиру, на
час розгляду він є її власником, що не
спростовано, а тому останній вільний
здійснювати право власності на майно
на власний розсуд. Вимоги, викладені у
заяві про забезпечення позову, є
безпідставними та такими, що
порушуватимуть право власника на
майно, без достатніх на те підстав,
передбачених законом.

Суд вважає, що заява щодо забезпечення
позову не обґрунтована та така, що не
підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 151- 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви про забезпечення
позову у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору довічного
утримання недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

Суддя
І. В.
Литвинова