Справа №584/641/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - ГриценкоНомер провадження
22-ц/788/1629/14 Суддя-доповідач - Маслов В. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

04 вересня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л.
О. ,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Путивльського районного
суду Сумської області від 11 липня 2014
року

у справі за позовом Національної
академії внутрішніх справ до ОСОБА_2
про стягнення витрат на навчання,

в с т а н о
в и л а :

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 11 липня 2014 року
позов Національної академії
внутрішніх справ (далі - НАВС)
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь НАВС витрати пов'язані з
навчанням відповідача у сумі 19633 грн. 31
коп. Вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове,
враховуючи перерахунок коштів, які
йому необхідно відшкодувати на користь
навчального закладу. При цьому вважає,
що позивач не надав суду належних
доказів, які б мали підтвердити
фактичний розмір заявлених витрат.
Звертає увагу на те, що позивач не
виконував повністю умови укладеного
між сторонами договору, зокрема,
щорічно не повідомляв його про суму
фактичних витрат, крім одного разу,
перед випуском із НАВС, що є підставою
для дострокового розірвання договору
без відшкодування витрат. Вказує, що не
підлягає відшкодуванню сума витрат,
понесених навчальним закладом на
утримання відповідача за період з
моменту зарахування його курсантом до
моменту вступу з 01 вересня 2005 року по 30
листопада 2007 року.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з ч. 1 ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, наказом Київського
національного університету внутрішніх
справ (далі - КНУВС) № 77 дск від 22 липня
2005 року відповідача було зараховано
на навчання на 1 курс Факультету
підготовки слідчих
Навчально-наукового інституту
підготовки слідчих і криміналістів
НАВСУ з 01 вересня 2005 року, копія
відповідного наказу є на а.с. 13.

Згідно статуту НАВС є правонаступником
КНУВС та Академії управління
Міністерства внутрішніх справ (а.с. 8).

30 листопада 2007 року між КНУВС і
відповідачем було укладено Договір №
См - 42 про його підготовку у вищому
навчальному закладі МВС України за
державним замовленням та його
працевлаштування, згідно з яким ОСОБА_2
навчався за рахунок коштів державного
бюджету і після закінчення навчання
повинен відпрацювати за місцем
розподілу не менше як три роки, а у разі
відмови за власним бажанням від
подальшого проходження служби на
посадах начальницького складу в
органах внутрішніх справ протягом
перших трьох років після закінчення
навчання відшкодувати фактичні
витрати за період навчання (а.с. 14-15).
Згідно з п. 7.6 договору він набрав
чинності з моменту його підписання і
діє весь період навчання та на протязі
3-х років з дати призначення особи на
посаду замовником. Відповідно витягу з
наказу КНУВС № 468 від 19 червня 2009 року
та диплому, виданого ОСОБА_2 19 червня 2009
року КНУВС, відповідачу присвоєно
кваліфікацію юриста за спеціальністю
«Правознавство».

З довідки про розрахунок фактичних
витрат, пов'язаних з утриманням
рядового міліції ОСОБА_2 в НАВС від 18
червня 2013 року вбачається, що за період
навчання відповідача в навчальному
закладі фактичні витрати пов'язані з
його грошовим, продовольчім та речовим
забезпеченням, оплатою комунальних
послуг і вартості спожитих
енергоносіїв становлять 19 633 грн. 31
коп. (а.с. 17). Як вбачається з довідки,
копія якої є на а.с. 16, ОСОБА_2 був
ознайомлений з вказаним розміром
фактичних витрат по закінченню
навчання в навчальному закладі. ОСОБА_2
в подальшому був відрахований зі
складу курсантів навчального закладу у
зв'язку з його закінченням та
відкомандирований для проходження
служби до УМВС України в Сумській
області.

Наказом начальника УМВС України в
Сумській області № 255 о/с від 02
листопада 2010 року відповідача було
звільнено з органів внутрішніх справ
України за п. 64 «ж» (за власним бажанням)
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України, що
також підтверджується відомостями про
звільнених молодих фахівців з УМВС
України в Сумській області за період з
2009 року по 2011 рік та трудовою книжкою
відповідача (а.с. 28, 30, 47).

НАВС зверталася до ОСОБА_2 з листом про
добровільне відшкодування витрат
пов'язаних з навчанням, що
підтверджується копією відповідного
листа на а.с. 31 - 32, але останній
відмовився добровільно відшкодувати
такі витрати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 2 ст. 56 Закону України «Про
вищу освіту» випускник вищого
навчального закладу, який навчався за
державним замовленням і якому
присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою
освітою певного
освітньо-кваліфікаційного рівня,
працевлаштовується на підставі
направлення на роботу відповідно до
угоди, укладеної між замовником,
керівником вищого навчального закладу
та випускником.

Згідно ст. 18 Закону України «Про
міліцію» ( у редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
порядок та умови проходження служби в
міліції регламентується Положенням
про проходження служби особовим
складом органів внутрішніх справ,
затверджених Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається з п. 14 постанови Кабінету
Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996
року «Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням», яка діяла на
час вступу відповідача до
університету, у разі звільнення
випускника за власним бажанням
протягом трьох років він зобов'язаний
відшкодувати у встановленому порядку
до державного бюджету вартість
навчання та компенсувати замовникові
всі витрати.

Задовольняючи позов НАВС, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2, у
порушення договору від 30 листопада 2007
року та Постанови Кабінету Міністрів
України №992 від 22 серпня 1996 року «Про
порядок працевлаштування випускників
вищих учбових закладів, підготовка
яких здійснюється за державним
замовленням», звільнився із органів
внутрішніх справ до встановленого
обов'язкового трирічного терміну
проходження служби в органах
внутрішніх справ після закінчення
навчання, а тому, у нього виник
обов'язок по відшкодуванню фактичних
витрат у розмірі 19 633 грн. 31 коп.,
пов'язаних із його утриманням у
навчальному закладі. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду, а
доводи апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Апелянт не надав суду належних доказів
на підтвердження його доводів, що
перебуваючи на 4 курсі проживав за
межами гуртожитку навчального закладу
та не харчувався. Колегія суддів
знаходить достатніми ті докази, які є в
матеріалах справи, щодо розміру
відшкодування фактичних витрат у сумі
19 633 грн. 31 коп., пов'язаних із
утриманням відповідача у навчальному
закладі. Доводи ОСОБА_2 ні в якій мірі не
спростовують наявний у справі
висновок, який грунтується на
письмових доказах, що отримали з боку
суду належну оцінку.

З наявних у справі довідок, зокрема, про
розрахунок фактичних витрат,
пов'язаних з утриманням рядового
міліції, про фактичні витрати на оплату
комунальних послуг і вартості спожитих
енергоносіїв, про витрати речового
майна, щодо коштів витрачених на
харчування курсанта, про доходи та
відрахування, які є на а.с. 17 - 25,
вбачається, що розрахунок витрат
зроблений позивачем відповідно до
«Порядку відшкодування особами витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах Міністерства
внутрішніх справ», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№313 від 01 березня 2007 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача,
що навчальний заклад щорічно не
повідомляв його про суму фактичних
витрат, що є підставою для дострокового
розірвання договору без відшкодування
витрат, є необґрунтованими. Як
вбачається з довідки, копія якої є на
а.с. 16, ОСОБА_2 був ознайомлений з
розміром фактичних витрат на
підготовку фахівця у навчальному
закладі у червні 2009 року по закінченню
навчання та погодився з вказаним
розміром витрат про що свідчить його
особистий підпис.

Посилання ОСОБА_2, що не підлягає
відшкодуванню сума витрат, понесених
навчальним закладом на утримання
відповідача за період з 01 вересня 2005
року по 30 листопада 2007 року не можуть
бути підставою для скасування рішення
суду, оскільки згідно з названими вище
довідками навчальний заклад
забезпечував відповідача житлом,
харчуванням, речовим майном весь
період його навчання, а саме з 01 вересня
2005 року по 19 червня 2009 року. Той факт, що
вказаний вище договір навчального
закладу з відповідачем укладений не в
день зарахування його курсантом, а 30
листопада 2007 року, не дає останньому
підставу для звільнення від сплати
витрат понесених навчальним закладом
до підписання договору. Умови договору
такі, що витрати на навчання стягуються
тільки у випадку невідпрацювання
трирічного строку. Тобто, якщо б
відповідач відпрацював трирічний
строк в міліції, то навчання для нього
було б безоплатним. Оскільки він не
виконав взятого на себе зобов'язання,
настала відповідальність, яка
передбачена договором та нормативними
актами, які суд першої інстанції
обгрунтовано застосував.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 11 липня 2014 року у
даній справі залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -