Справа № 359/5247/14-ц Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/5705/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря Петленко
І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 20 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач
звернулась до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що 20 червня 2008 року
вона позичила відповідачу грошову
суму в розмірі 40000 доларів США, з
терміном повернення - один рік. Однак,
відповідач в обумовлений договором
позики № 16/5 від 20 червня 2008 року та
мировою угодою до договору № 16/5 від 20
червня 2008 року строк борг не повернув,
на вимоги позикодавця не реагує, взяті
зобов'язання в добровільному порядку
не виконує .

На підставі викладеного позивач
просила суд стягнути з відповідача на
її користь борг за договором позики на
загальну суму 1 843 421 грн.

Пізніше позивач подала до суду
першої інстанції заяву про збільшення
позовних вимог, згідно якої просила суд
стягнути з відповідача на її користь
борг за договором позики на загальну
суму 154354, 54 доларів США та індекс
інфляції в розмірі 49 834 грн. 18 коп., що
разом в гривневому еквіваленті за
курсом НБУ станом на 19 серпня 2014 року
становить 2 048 725 грн. 47 коп.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 20 серпня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 борг на загальну суму 154 354, 54
доларів США та індекс інфляції в сумі 49
834, 18 грн., що разом в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ станом на 19
серпня 2014 року становить 2 048 725 грн. 47
коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що стягнення з нього індексу інфляції
за час прострочення не відповідає
нормам чинного законодавства, оскільки
він може стягуватися лише у випадку
невиконання зобов'язань за договорами
в який кошти надаються в гривневому
еквіваленті.

Також ОСОБА_1 не погоджується зі
стягненням трьох відсотків річних,
посилаючись нате, що в договорі позики
і так було передбачено сплату
процентів у розмірі 4 % щомісячно.

На підставі викладеного просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
нього на користь позивача 40 000 доларів
США, що в гривневому еквіваленті за
курсом НБУ станом на 19 серпня 2014 року
становить 518 000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 червня 2008 року ОСОБА_1 у письмовій
формі надав розписку ОСОБА_2 про
отримання коштів у сумі 40000 доларів США
строком на один рік, вказане
підтверджується укладеним договором
від 20 червня 2008 року № 16/5 та розпискою.

Договором передбачено, що відповідач
зобов'язаний виплачувати щомісячну
виплату відсотків за користування
позикою в розмірі 4% від суми позики, не
пізніше 25 числа кожного місяця.

На час звернення позивача до суду,
відповідач грошові кошти повернув
частково, а саме 7750 доларів США. Решту
коштів відповідач повертати
відмовляється, на неодноразові вимоги
не реагує.

Відповідно до Свідоцтва про одруження
№ 137453 від 02 липня 2010 року позивач
змінила прізвище «Агєєва» на прізвище
«Середа».

Між позивачем та відповідачем було
підписано мирову угоду від 27 липня 2010
року до договору від 20 червня 2008 року,
згідно якої відповідач визнав борг в
розмірі 40000 доларів США та зобов'язався
їх повернути до 19 липня 2011 року.

Щомісячний розмір відсотків, які
повинен сплачувати відповідач
становить 1600 доларів США.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
позичальник належним чином не виконує
взяті на себе зобов'язання, а тому
повинен повернути позивачу борг на
загальну суму 2 048 725 грн. 47 коп.

Проте погодитись із такими висновками
суду першої інстанції не можна
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позику) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 1049 цього ж
Кодексу позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику (в
даному випадку грошові кошти) у строк
та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом першої інстанції було стягнуто
загальну суму боргу в гривневому
еквіваленті, що становить 2 048 725 грн. 47
коп., яка включає в себе:

- основна сума боргу - 40000 доларів
США, що в гривневому еквіваленті за
курсом НБУ станом на 19 серпня 2014 року
становить 518 000 грн.;

- проценти за користування позикою
- 110 650 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ станом на 19
серпня 2014 року становить 1 432 917 грн. 50
коп.;

- три відсотки річних від
простроченої суми - 3704, 54 доларів США, що
в гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 19 серпня 2014 року становить - 47
973 грн. 79 коп.;

- індекс інфляції за весь час
прострочення - 49 834 грн. 18 коп.

Однак з визначеним розміром загальної
суми боргу судова колегія погодитися
не може, виходячи з того, що індекс
інфляції стягується лише в тому
випадку коли договір укладається в
гривневому еквіваленті.

Як зазначено Верховним Судом України
офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто зменшення
купівельної спроможності гривні, а не
іноземної валюти.

Таким чином суд першої інстанції не
повною мірою дослідив обставини
справи, що призвело до ухвалення
суперечливого судового рішення.

В даному випадку стягненню підлягає
загальна сума боргу в розмірі 154 354, 54
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за курсом НБУ станом на 19
серпня 2014 року (1 долар США = 12, 95 грн.)
становить 1 998 891 грн. 29 коп., що включає в
себе:

- основна сума боргу - 40000 доларів
США, що в гривневому еквіваленті за
курсом НБУ станом на 19 серпня 2014 року
становить 518 000 грн.;

- проценти за користування
позикою - 110 650 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 19 серпня 2014 року становить 1 432
917 грн. 50 коп.;

- три відсотки річних від
простроченої суми - 3704, 54 доларів США, що
в гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 19 серпня 2014 року становить - 47
973 грн. 79 коп.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неправомірне задоволення позовних
вимог в частині стягнення 3% річних,
судова колегія не може з ними
погодитись з наступних підстав.

Договором було передбачено сплата
боржником відсотків за користування
грошима, переданими в борг, а саме 4%
щомісяця від суми боргу.

Можливість встановлення у
договорі позики відсотків за
користування позикою передбачена ч.1
ст. 1048 ЦК України.

Разом із тим, правова природа 3%
річних, які стягнув суд з відповідача
дещо інша, оскільки вони передбачені
ст. 625 ЦК України і є відповідальністю
за порушення грошового зобов»язання.

Таким чином твердження
відповідача про те, що суд неправомірно
стягнув додатково 3% річних від
простроченої суми не ґрунтуються на
матеріалах справи і суперечать вимогам
закону.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення, а рішення суду першої
інстанції підлягає зміні лише в
частині визначення розміру
заборгованості за договором позики №
16/5 від 20 червня 2008 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 20 серпня 2014 року скасувати в
частині стягнення індексу інфляції в
сумі 49834,18 грн. і ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволенні
вказаної позовної вимоги.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: