АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/2140/14
Головуючий 1 інстанції Кусік І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року вересня місяця 30 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Орловської Н.В.

Суддів: Майданіка В.В.

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
10 квітня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні майном,
вказуючи, що в порядку спадкування він
та відповідачка набули права
власності на частину житлового будинку
АДРЕСА_1, де кожному із них належить по
1/6 частині цього будинку.

Оскільки відповідачка одноосібно
користується всім спадковим майном,
змінила замки, а він позбавлений
можливості розпорядження власністю,
просив усунути перешкоди у
користуванні будинком шляхом надання
йому доступу до нього.

Заочним рішенням Білозерського
районного суду Херсонської області від
10 квітня 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_3, від імені якого діє
ОСОБА_4, вважає рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим та
просив залишити без змін, а апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, позовних
вимог, заявлених в суді першої
інстанції колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону
№475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що також передбачено
ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права, хоч би ці порушення і не
були поєднані з позбавленням
володіння. Способи захисту права
власності передбачені нормами ст.ст.16,
386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може
бути, зокрема, житло - житловий будинок.
Права власника житлового будинку
визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
УРСР, які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право
власності на вказаний житловий
будинок, по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності в
порядку спадкування від 20.12.2000р., де
кожному із них належить 1/6 частина
будинку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 02.09.2013р. ОСОБА_2
успадкувала 2/3 частини зазначеного
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель та споруд,
яке належало ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції визнав
встановленим, що відповідачка з
листопада 2012р. по грудень 2013р. здавала
в оренду вище зазначений будинок за
відсутності на це згоди позивача, як це
передбачено положеннями ч.1 ст.358 ЦК
України, а з грудня 2013р. сім'я
відповідачки постійно проживає в
ньому, тоді як позивач позбавлений
доступу до належного йому майна.

В ході розгляду справи вказані факти
відповідачка не спростувала. Крім того
в ході апеляційного розгляду справи
сторони стверджували, що обоє
зареєстровані у спірному будинку,
іншого житла ніж успадковане майно не
мають, згода щодо спільного
використання майна, що перебуває у їх
спільній частковій власності не
досягнута, тоді як відповідачка
одноосібно користується спільним
майном.

Враховуючи, що позивач
позбавлений можливості користуватись
належною йому власністю, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про наявність перешкод для
позивача у користуванні спадковим
майном, а порушене право підлягає
судовому захисту способом
встановленим судом.

Оскільки справа розглянута з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, підстави для
задоволення скарги і скасування
рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: