Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готра Т.Ю., Джуги С.Д.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр медичної
реабілітації та санаторно-курортного
лікування «Закарпаття» на рішення
Берегівського районного суду
Закарпатської області від 24 червня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» про нарахування та
стягнення невиплачених сум заробітної
плати, компенсацію за фактично
відпрацьований час у вихідні дні,
звільнення з роботи згідно поданих
заяв, та видачі належним чином
оформленні трудові книжки,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
звернулись до Берегівського районного
суду з вищезгаданим позовом до ТОВ
«Центр медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття». На обґрунтування
зазначали, що з відповідачем
знаходилися у трудових відносинах,
згідно укладених договорів, на різних
посадах. З 01.04.2014 року з незалежних від
позивачів причин відповідач частково
зупинив свою діяльність та змінив
адресу розміщення, і на сьогодні його
офіс перебуває за адресою м. Берегово,
пл. Ф.Ракоці, 3, де і здійснює свою
фінансово-господарську діяльність.
Позивачі за травень місяць
систематично виходили на робочі місця,
виконували покладені на них обов'язки,
заходів дисциплінарного стягнення до
них не застосовувалось. Але починаючи з
квітня по травень 2014 року відповідач
перестав здійснювати виплату
заробітної плати позивачам, на їхні
звернення не реагував. 08.05.2014 року
позивачі написали заяви на звільнення
з займаних посад за власним бажанням
згідно ст. 38 КЗпП з підстав невиконання
роботодавцем трудового законодавства,
а саме, - не нарахування та несплата
заробітної плати, дані заяви були
передані керівнику підприємства.
Однак, у порушення ст. 38 КЗпП, станом на
29.05.2014 року роботодавцем не проведено
розрахунок з заявниками, а саме, -
відсутні накази на звільнення, не
нарахована і не сплачена заробітна
плата та відпускні, не видані трудові
книжки. Крім того відповідача не надав
відповіді на їх заяви про отримання
довідок щодо нарахованої заробітної
плати за вказаний період. Посилаючись
на вказані обставини просили суд позов
задовольнити.

Рішенням Берегівського районного суду
Закарпатської області від 24.06.2014 р.
позов задоволено, зобов'язано ТОВ
«Центр медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» нарахувати ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 заробітну плату згідно
табелів та компенсацію за фактично
відпрацьований час у вихідні дні,
видати довідки встановленого взірця
щодо суми нарахування станом на день
звільнення, провести процедуру
звільнення працівників згідно заяв,
наданих 08.05.2014 року, та видати належним
чином оформлені трудові книжки,
вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції як незаконного та
необґрунтованого із відмовою в позові
позивачам як безпідставного. Вказує, що
всі позивачі були звільненні на
початку квітня 2014 року згідно до
поданих ним заяв про звільнення як за
власним бажанням так і за угодою
сторін, про що були виданні відповідні
накази та ознайомлено позивачів. Однак
як стверджує апелянт, та надає
відповідні докази, в процесі
реорганізація та фактичного
захоплення приміщень де він здійснював
свою господарську діяльність, він
деякий час не мав доступ до відповідної
бухгалтерської та іншої первинної
документації, і просив суд першої
інстанції надати йому час для подачі
відповідного обґрунтованого
заперечення на позов із наданням
відповідних доказів, але судом було
відмовлено, що і потягнуло винесення
незаконного на його думку рішення суду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання
апеляційного суду, дослідивши матеріли
справи, та перевіривши доводи
апеляційної скарги, та додані до
апеляційної скарги нові докази, які по
об'єктивним причинам не могли бути
подані до суду першої інстанції
колегія суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволенню а рішення суду першої
інстанції скасуванню із ухваленням по
справі нового рішення виходячи із
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що позивачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 написали заяви,
датовані 07-08 травня 2014 року про
звільнення їх з займаних посад на
підставі ст. 38 КЗпП, і ці заяви
супровідним листом від 08.05.2014 року
направили директору підприємства, які
залишенні відповідачем без
задоволення, а також виходив із того що
в порушення вимог ст. 47 КЗпП, відповідач
не видав працівникам належно
оформлену трудові книжки та на
порушення вимог ст. 49 КЗпП, не видав
позивачам як працівникам даного
підприємства на їх вимогу довідку про
їх роботу на даному підприємстві, в
установі, організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Про те з таким висновком суду не можна
погодитися оскільки він не ґрунтується
на матеріалах справи, та в супереч
вимог статей 56-59 ЦПК України не
підтверджений належними та
допустимими доказами та в більшій мірі
базуються на припущеннях.

За змістом ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення у випадку недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, та не
відповідності висновків суду
обставинам справи.

Так суд першої інстанції ухвалюючи
рішення довільно витлумачив пояснення
представника відповідача та в судовому
рішенні послався на те, що такий проти
позову по суті не заперечив,
ствердивши, що заявлені вимоги є
правомірними, а позивачі мають право на
їх реалізацію, однак повідомив, що
відповідач не в змозі провести
процедуру звільнення, так як трудові
книжки знаходяться у приміщенні, яке
було захоплене рейдерським шляхом і по
даному факту порушена кримінальна
справа, а також пов'язана з цим справа
перебуває на розгляді у господарському
суді Закарпатської області.

Як стверджено журналом судового
засіданні та відтворенням звукозапису
технічного фіксування судового
засідання суду першої інстанції,
представник позивача ОСОБА_10, позов не
визнавав і не заперечував, оскільки, на
час проведення судового засідання не
може зібрати та опрацювати всі
необхідні по даному питанню документи
через захоплення приміщення в якому
здійснювалася його господарська
діяльність про що повідомлено
правоохоронні органи та є відповідне
звернення до господарського суду
Закарпатської області просив суд
оголосити по даній справу перерву та
надати йому можливість встановити
місце знаходження документів
кадрового обліку підприємства та
подати їх до суду (а.с.67).

Із ухвали Берегівського районного суду
від 06.06.2014 р., щодо зобов'язання слідчого
відділення Берегівського РВ УМВС
України в Закарпатській області внести
відомості до Єдиного державного
реєстру досудових розслідувань
(а.с.109-112) вбачається, що в період з
31.03.2014р по 03.04.2014р. відносно ТОВ «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» групою осіб мало місце
захоплення службових приміщень де
вказане Товариство здійснювало
господарську діяльність із
звільненням вказаних приміщень від
працівників даного товариства та
опломбування робочих кабінетів в тому
числі і приміщення бухгалтерії.
Вказані обставини підтверджуються і
відповідним поясненням ОСОБА_11 в.о.
генерального директора ПОГ ЕВП
«Учбово-спортивна база «Закарпаття»
даних працівникам правоохоронних
органів (а.с.102-108) та відповідними
ухвалами господарського суду
Закарпатської області.

Також матеріалами справи стверджено,
що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, 01 квітня 2014
подали заяви відповідачу про
звільнення їх з роботи за згодою
сторін, в яких просили звільнити їх з
01.04.2014 року, і наказами ТОВ «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» від 02 квітня 2014 року такі
звільненні з роботи з 01.04.2014 року
відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за
згодою сторін. Позивач ОСОБА_6 написав
відповідну заяву 02.04.2014 р. та звільнений
відповідачем з 02.04.2014 року за згодою
сторін по п.1 ст.36 КЗпП України. Позивач
ОСОБА_9 31.03.2014 року написав заяву про
звільнення його з роботи за власними
бажанням з 31.03.2014 року і такий
звільнений з роботи наказом
відповідача від 02 квітня 2014 року № 01-к з
31 березня 2014 року відповідно до ст.38
КЗпП України (а.с.86-101).

Позивачі вказані накази про своє
звільнення не оспорювали. Отже з 01.04.2014
року жодний із позивачів не перебував у
трудових стосунках із відповідачем ТОВ
«Центр медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття», такий, як стверджували у
своїй позовній заяві самі позивачі з
01.04.2014 року частково зупинив свою
діяльність та змінив адресу
розміщення, а тому позовні вимоги
позивачів щодо перебування їх у
трудових відносинах з відповідачем та
нарахування і виплата їм заробітної
плати за період після їх звільнення з
01.04.2014 по 29.05.2014р. з нарахуванням
компенсацію за фактично
відпрацьований час у вихідні дні є
безпідставними та суперечать наявними
в матеріалах справи фактичним
обставинам, що підтвердженні
вищенаведеними доказами. Крім того
відповідач ствердив, що згідно довідки
банку на час звільнення позивачів
провів розрахунки з ними по заробітній
платі (а.с.127)

Є безпідставними і вимоги позивачів
щодо їх звільнення з роботи згідно
поданих ними заяви з 08.05.2014 року з
підстав вказаних у заявах. Оскільки, як
уже було зазначено, такі вже були
звільненні з роботи з ТОВ «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» наказами від 02.04.2014 року
згідно поданих ними раніше заяв та з
підстав зазначених самими позивачами у
вказаних заявах.

Щодо видачі трудових книг позивачам, то
як стверджено матеріалами справи такі
знаходяться у одного із позивачів
ОСОБА_4, яка обіймала посаду начальника
відділу кадрів на даному підприємстві,
та після свого звільнення фактично
відмовилася надавити їх у
розпорядження відповідача і ствердила,
що такі передасть в установленому
законом порядку після повного
погашення заборгованості по виплаті її
заробітної плати на невикористаної
відпустки (а.с. 113-115). Крім того позивачі
при подачі позовної заяви додали до
матеріалів справи ксерокопії із своїх
трудових книг, що також свідчить, що
вказані трудові книжки знаходяться на
руках у позивачів. Факт, щодо
законності/незаконності вибуття
вказаних документів по кадрам із
відання ТОВ «Центр медичної
реабілітації та санаторно-курортного
лікування «Закарпаття» перевіряється
правоохоронними органами.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів приходить висновку, що позовні
вимоги заявників ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження,
такі повністю спростовані
відповідачем ТОВ «Центр медичної
реабілітації та санаторно-курортного
лікування «Закарпаття», який надав
відповідні докази, які апеляційним
судом оцінені в сукупності із іншими
матеріалами справи, є такими, що
узгоджуються між собою, та
спростовують доводи позивачів щодо
порушення їх трудових прав за
оспорюваний ними період, а тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Керуючись статтями 32, 36, 38, 233, 234 КЗпП
України, статтями 60, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
медичної реабілітації та
санаторно-курортного лікування
«Закарпаття» задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду
Закарпатської області від 24 червня 2014
року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у
позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр медичної
реабілітації та санаторно-курортного
лікування «Закарпаття» про
нарахування та стягнення невиплачених
сум заробітної плати, компенсацію за
фактично відпрацьований час у вихідні
дні, звільнення з роботи згідно поданих
заяв, та видачі належним чином
оформленні трудові книжки, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Cуддя-доповідач :
Судді: