Справа № 342/1214/14-ц
Провадження № 2/342/668/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гайдича Р.М.

секретаря Вінтоник Р.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Луківської сільської ради,
ОСОБА_3 про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом недійсним
та продовження строку,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
даним позовом, який мотивує тим, що вона
дізналась в середині 2014 року, що
будинок в якому вона проживає в
АДРЕСА_1, по документах належить не їй.
Цей будинок відноситься до колгоспних
дворів і його будувала вона разом із
своїм покійним чоловіком. Після смерті
чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона ніколи
не давала згоди на переписання даного
будинку на свого покійного сина ОСОБА_5,
а тільки написала заповіт на його ім'я.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала просила задовольнити
з підстав наведених в позовній заяві.

Представник позивача адвокат
ОСОБА_2 також підтримав позовні вимоги,
зазначив, що строк ними пропущено
тільки тому, що про перепис хати
позивач дізналась тільки в середині 2014
року і тільки після консультації з ним
звернулась до суду.

Відповідач ОСОБА_3 частково
заперечила проти даного позову.
Ствердила, що вона ніякого відношення
до переписання хати в 2010 році немає, а
цим займався її покійний чоловік.
Зазначила, що вона не проживає в даному
будинку і він їй не потрібний, але їхні
діти мають мати частку в майні батька
після його смерті. Проти поновлення
строку звернення до суду не заперечила.

Представник відповідача ОСОБА_3
адвокат ОСОБА_4 ствердив, що даний позов
підлягає тільки частковому
задоволенню, оскільки в спірному
будинку проживала до 1990 року не тільки
позивач і її покійний чоловік, але і
сім'я її покійного сина - дружина та
двоє дітей. Тому вони також мають право
на частку в колгоспному дворі, яка їм
має бути визначена. Проти поновлення
строку не заперечив, ствердив, що його
пропущено з поважних підстав.

Представник відповідача -
Луківської сільської ради повідомила,
що вони не заперечують проти даного
позову. А з приводу справки, що є в
спадковій справі то при оформленні
спадку ОСОБА_5 ними видавалась йому
справка такого змісту як ним
вимагалась.

Суд вислухавши учасників судового
розгляду, дослідивши та оцінивши
докази по справі приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

В ст.41 Конституції України зазначено,
що кожен має право володіти,
користуватися та розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може предявити позов про
визнання його права власності.

В судовому засіданні встановлено,
що:

Житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами який
знаходиться по АДРЕСА_1 відносився до
групи - колгоспних дворів.

Будинок та інші господарські
споруди було збудовано в 1957 році (а.с.11).

Головою даного колгоспного двору
був ОСОБА_6 (а.с.6).

Станом на 15.04.1991 року в даному
колгоспному дворі проживали члени
колгоспного двору - ОСОБА_6 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 року), ОСОБА_5 (помер
ІНФОРМАЦІЯ_4 року) та ОСОБА_1 яка там
проживає і на даний час (а.с.53-54,58).

ОСОБА_1 оформила спадщину після смерті
чоловіка ОСОБА_6 на майновий пай та
земельну частку пай, про що свідчить
свідоцтва про право на спадщину від
20.07.2004 року (а.с.41,42).

ОСОБА_5 оформив спадщину після смерті
батька ОСОБА_6 на житловий будинок в
АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на
спадщину від 11.03.2010 року (а.с.51).

В ксерокопії матеріалів спадкової
справи, що була відкрита після смерті
ОСОБА_6 (а.с.32-51) відсутня заява ОСОБА_1,
про відмову від свої частки в будинку
який відноситься до колгоспного двору.

Позивач ОСОБА_1 дізналась про те, що
її покійний син переписав хату в 2010
році після смерті батька тільки в
середині 2014 року.

Дані факти ніким не спростовано в
судовому засіданні.

У пункті 6 Постанови ПВСУ від 22.12.1995
року №20 передбачено, що на
витребування частки з майна колишнього
колгоспного двору, що збереглося
станом на 15 квітня 1991 року, поширюється
загальний трирічний строк позовної
давності. Разом з тим, пунктом 15 цієї ж
постанови передбачено, що строк
позовної давності для вимог про право
на майно учасника спільної власності
обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК
України з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися, що його право на
це майно оспорюється.

Тому позивач ОСОБА_1 не пропустила
даний строк, оскільки дізналася, що
будинок в якому вона проживає
переписаний на ім'я її покійного сина
тільки в середині 2014 року.

Відповідно до п.4 Перехідних положень
ЦК України ( в ред. 2003 року) Цивільний
Кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним Кодексом України ,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і обовязків,
що виникли або продовжують існувати
після набрання ним чинності.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року)
колгоспний двір - це сімейно-трудове
об'єднання осіб, які використовують
майно двору для ведення підсобного
господарства і для сімейних потреб.
Майно колгоспного двору належить його
членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
Постанови Верховної Ради Української
РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був
введений в дію Закон України "Про
власність".

Пленум Верховного Суду України у
постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
(далі Постанова) роз'яснив, що положення
статей 17, 18 Закону України "Про
власність" щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15.04.1991
року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15.04.1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, які до 15 квітня 1991 року не
втратили права на частку в його майні.
Такими, що втратили це право,
вважаються працездатні члени двору,
які не менше трьох років підряд до цієї
дати не брали участі своєю працею і
коштами у веденні спільного
господарства двору (в цей строк не
включається час перебування на дійсній
строковій військовій службі, навчання
в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно судом не беруться до уваги
твердження представника відповідача
ОСОБА_3 ОСОБА_4, що ОСОБА_3 та її двоє
дітей 1987 року та 1988 року народження,
також мають право на частку в цьому
колгоспному дворі бо вони там
проживали з 1986 по 1990 рік. Оскільки
відповідач не подала до суду жодного
доказу на підтвердження того, що
протягом неменше трьох років до 15.04.1991
року вона та її діти брали хоча б якусь
участь своє працєю і коштами у веденні
спільного господарства даного двору,
який було побудовано в 1957 році. Крім
того дані особи не звертались за
визначенням своєї частки в даному
колгоспному дворі після 15.04.1991 року.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене суд
приходить до переконання, що оскільки
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частинах
успадкували частку колгоспного двору
після смерті ОСОБА_6, та враховуючи, що
ОСОБА_1 не відмовлялась від своєї
частки на користь ОСОБА_5, даний позов
слід задовольнити частково, поновивши
позивачу строк звернення до суду та
визнавши недійсним в 1/2 частині
свідоцтво про право на спадщину за
законом на житловий будинок,
господарські будівлі та споруди по
АДРЕСА_1, виданого 11.03.2010 року на ім'я
ОСОБА_5

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 214 - 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р І
Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити пропущений строк подачі
заяви.

Визнати недійсним в 1/2 частині
свідоцтво про право на спадщину за
законом на житловий будинок,
господароські будівлі та споруди по
АДРЕСА_1 виданого Городенківською
районною державною нотаріальною
конторою 11.03.2010 року, на ОСОБА_5.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Городенківський районний суд протягом
10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційного скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Гайдич Р.М.