Дата документу 28.08.2014
СПРАВА N 320/7919/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" серпня 2014 року Мелітопольський
міськрайонний суд Запорізької області
головуючого - судді Кучеренко Н.В.
при секретарі - Левандовській О.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
на його користь суму боргу в розмірі 116
044 гривень 00 копійок, суму 3 % річних в
розмірі 1740 гривень 00 копійок, а також
судові витрати по сплаті судового
збору, зазначивши, що 27 травня 2013 року
між нею та відповідачем була укладена
боргова розписка, за якою вона передала
відповідачу грошову суму в розмірі 10 000
доларів США, а відповідач прийняв на
себе зобов'язання повернути вказану
суму в строк до 27 серпня 2013 року. Однак,
у вказаний термін, відповідач своїх
зобов'язань не виконав та борг не
Позивач в судове засідання не
з'явилась, від неї надійшла заява з
проханням розглянути справу за її
відсутності. Позовні вимоги, викладені
в позовній заяві підтримує у повному
Відповідач у судове засідання не
з'явився, не повідомив суд про причини
неявки, про час і дату судового
засідання був повідомлений належним
чином, заяви про відкладення розгляду
справи та про розгляд справи за його
відсутності від нього не надходило,
тому суд визнає його неявку неповажною,
та вважає можливим ухвалити заочне
рішення за його відсутності на
підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином і від якого не надійшло заяви про
розгляд справи за його відсутності або
якщо повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи.

При цьому згідно листа Верховного Суду
України від 27.09.2010 року, направленого на
ім'я голів Апеляційного суду АРК,
областей міст Києва та Севастополя,
якщо відповідач належним чином
повідомлений про дату судового
засідання не з'явився до суду та від
нього не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або
повідомлені ним причини визнані
неповажними, незалежно від того це його
перша чи повторна неявка, суд має право
на ухвалення заочного рішення, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з
урахуванням заяви позивача про
слухання справи за її відсутності та в
зв'язку з неявкою відповідача,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає повному
задоволенню за наступними підставами.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно копії розписки від 27 травня 2013
року, відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у
ОСОБА_1 10 000 доларів США та зобов'язався
повернути вказану суму в строк до 27
серпня 2013 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року
письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику. Договір позики є
двостороннім правочином, а також він є
одностороннім договором, оскільки
після укладення цього договору всі
обов'язки за договором позики, у тому
числі повернення предмета позики або
рівної кількості речей того ж роду та
такої ж якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві (грошові кошти у такій
самій сумі) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, не його банківський
рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є право відношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичайного ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно інформації Національного банку
України станом на 28 серпня 2014 року
встановлено курс української гривні до
долару США, а саме за 1 долар США - 13,437484
грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач не заявляла вимогу
про стягнення суми боргу еквіваленту 10
000 доларам США станом саме на момент
ухвалення рішення суду, тобто на 28
серпня 2014 року, суд приходить до
висновку про стягнення суми боргу в
межах, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Як встановлено під час розгляду справи
до теперішнього часу відповідач суму
боргу не повернув, а отже в
односторонньому порядку відмовився
від виконання зобов'язання, а тому з
нього на користь позивача слід
стягнути суму основного боргу в
розмірі заявлених позовних вимог в
сумі 116 044 гривень 00 копійок.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, 3% річних від простроченої суми за
весь час користування грошима за
зобов'язанням, складає 1740 гривень 00
копійок.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно Рішення Конституційного суду
України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у
справі № 1-10/2004 за конституційним
поданням 50 народних депутатів України
щодо офіційного тлумачення окремих
положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України (справа про охоронюваний
законом інтерес) поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», необхідно розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України, -
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Таким чином, керуючись конституційним
принципом верховенства права, оцінивши
всебічно, повно та об'єктивно всі
наявні у справі докази окремо та у
сукупності, застосовуючи відповідні
норми матеріального права, утверджуючи
та забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, суд дійшов до
висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з
відповідача судових витрат, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до квитанції № 18659444 від 24
липня 2014 року позивачем були понесені
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 178 гривень 00 копійок.

Отже, з урахуванням ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 509, 525, 526, 610, 625, 1046, 1049
ЦК України, Постановою Верховного Суду
України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року,
Рішенням Конституційного суду України
від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі №
1-10/2004, ст.ст. 15, 57, 59, 79, 88, 107, 208, 212-215, 224-228
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, (РНОКПП НОМЕР_1), на
користь ОСОБА_1, (РНОКПП НОМЕР_2), суму
основного боргу в розмірі 116 044 (сто
шістнадцять тисяч сорок чотири)
гривень 00 копійок, 3% річних в розмірі 1740
(одна тисяча сімсот сорок) гривень 00
копійок, а також витрати по сплаті
судового збору 1 178 (одна тисяча сто
сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя:
Н.В.Кучеренко