Провадження № 2/752/4477/14
У Х В А Л А

26.08.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі

головуючого судді
Шевченко Т.М.,

при секретарі
Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

05 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася у
суд з позовом до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Голосіївського
районного суду м. Києва від 11 серпня 2014
року відкрито провадження у зазначеній
цивільній справі.

22 серпня 2014 року представник позивача
подав заяву про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на налжний
відповідачу автомобіль "Тойота"
номерний знак НОМЕР_1, поислаючись на
те, що відповідач відмовився у
добровільному порядку відшкодовувати
моральну шкоду та наголосив, що рішення
суду, у випадку його ухвалення,
виконувати не збирається. Позивач
вважає, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені ЦПК заходи
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Інститут забезпечення позову являє
собою сукупність встановлених законом
заходів, що вживаються судом за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, якщо у них існують побоювання,
що виконання ухваленого у справі
рішення виявиться у майбутньому
утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що невжиття
таких заходів може утруднити або
унеможливити виконання рішення по суті
позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених
у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про
забезпечення позову суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням
такого: розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не учасниками даного судового
процесу.

Адекватність заходу забезпечення
позову, що застосовується судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається. Оцінка такої відповідності
здійснюється судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, та інтересів сторін та інших
учасників судового процесу.

Перелік заходів забезпечення позову
визначено в ст. 152 ЦПК України.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов майнового характеру
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належать відповідачеві і
знаходяться у нього або в інших осіб.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернулася у
суд з вимогами про відшкодування
моральної шкоди, тобто позовними
вимогами немайнового характеру, суд
виходить з того, що підстави до
забезпечення позову у обраний
позивачем спосіб відсутні.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про відшкодуванн моральної шкоди -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня проголошення
ухвали апеляційної скарги.

Суддя