Справа № 338/448/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1575/2014
Головуючий у 1 інстанції Битківський
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю.,
Шалаути Г.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників
відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, прокурора
- Гринди І.І., особи, яка приєдналася до
скарги - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
Богородчанського району в інтересах
Дзвиняцької сільської ради
Богородчанського району до ОСОБА_5 про
визнання недійсними державних актів на
земельну ділянку, скасування їх
державної реєстрації та зобов'язання
повернути земельні ділянки у
комунальну власність територіальної
громади, з апеляційною скаргою ОСОБА_5
на заочне рішення Богородчанського
районного суду від 05 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач звернувся в
суд з вказаним позовом, щоб визнати
нечинними Державні акти серії ЯБ №977666
від 25 травня 2006 року, серії ЯБ №977667 від
25 травня 2006 року, серії ЯБ №977668 від 25
травня 2006 року на земельні ділянки
площею 0,1373 га, 0,1049 га, 0,1001 га, скасувати
їх державну реєстрацію, зобов'язати
ОСОБА_5 повернути вказані земельні
ділянки загальною площею 0,3423 га, що
знаходяться по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в
комунальну власність територіальної
громади.

Заявлені вимоги позивач
обґрунтував тим, що в ході проведення
прокуратурою Богородчанського району
перевірки нагляду за додержанням та
застосуванням законів виявлено факт
незаконної передачі у власність на
території Дзвиняцької сільської ради
земельних ділянок загальною площею 0,49
га. На підставі завідомо неправдивих
документів - рішення Двиняцької
сільської ради від 28 грудня 1993 року та
довідки №476 від 15 червня 2005 року ОСОБА_5
було надано у приватну власність
земельні ділянки площами 0,1428 га для
обслуговування житлового будинку в
АДРЕСА_3, площею 0,1049 га для ведення
особистого селянського господарства в
АДРЕСА_2, площею 0, 1373 га для особистого
селянського господарства в АДРЕСА_1,
площею 0, 1001 га для ведення особистого
селянського господарства в АДРЕСА_2. В
червні 2005 року землевпорядник
Дзвиняцької сільської ради видав
рішення Дзвиняцької сільської ради від
28 грудня 1993 року про передачу земельних
ділянок загальною площею 0,49 га ОСОБА_5,
яке на сесії сільської ради не
приймалося та вніс у довідку №476 від 15
червня 2005 року неправдиві відомості
про те, що ОСОБА_5 з 1993 року користується
земельними ділянками загальною площею
0,49 га, хоча згідно по господарських
книг за господарством ОСОБА_6 -
чоловіком ОСОБА_5 до 1999 року рахувалось
від 0,15 га до 0,35 га землі, а з 2000 року за
ОСОБА_5 рахувалось 0,43 га землі. Завідомо
неправдиві документи стали підставою
для незаконної передачі у приватну
власність земельних ділянок ОСОБА_5
загальною площею 0,4851 га, що спричинило
шкоду на суму 65278 гривень.

Рішенням Богородчанського
районного суду від 05 травня 2014 року
позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_5 подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає рішення незаконним,
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
судом неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи. Суд неправильно виходив з того,
що рішенням Богородчанського
районного суду від 07 березня 2012 року
визнано недійсним рішення сільської
ради про передачу у власність
земельних ділянок загальною площею 0,49
га, предметом спору у 2012 року була
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3,
спори щодо інших земельних ділянок
судами не розглядались, тому відсутні
підстави для визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки площами 0,1373 га, 0,1049 на,
0,1001 га. Позивач не надав суду
документів, згідно яких земельні
ділянки надавались у користування їй
та її покійному чоловіку ОСОБА_6

До апеляційної скарги приєдналась
ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. Вважає рішення
незаконним, необґрунтованим, ухваленим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Вважає, що слід
застосувати строк позовної давності як
підставу відмови в позові, позивачем не
наведено доводів щодо поважності
причин , з яких неможливо було в межах
встановленої законодавством позовної
давності проводити відповідні
перевірки та своєчасно звернутися до
суду щодо оскарження рішення 1993 року та
актів 2006 року. Аргументом щодо
заперечення позову вважає наявність
належного власника земельної ділянки,
який наділений законодавством
непорушними правами володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Вважає себе добросовісним
набувачем земельної ділянки площею 0,1373
га за чинним договором дарування.

Крім того, задовольняючи позовні
вимоги суд першої інстанції не прийняв
до уваги, що позовна заява не містить
належних доказів порушення прав
позивача відповідачем.

Вислухавши суддю-доповідача,
представників відповідача - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, особу, яка приєдналася до
скарги - ОСОБА_4, які вимоги апеляційної
скарги підтримали, представника
прокурора - Гринду І.І., який вимоги
скарги не визнав, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції виходив з
того, що рішенням Дзвиняцької
сільської ради від 28 грудня 1993 року
«Про передачу у приватну власність
ОСОБА_5 земельної ділянки загальною
площею 0,49 гектара», Державний акт на
право приватної власності на землю
площею 0,1428 га для обслуговування
житлового будинку в АДРЕСА_3, рішенням
Богородчанського районного суду від 17
березня 2012 року визнано недійсним,
земельні ділянки загальною площею 0,49
га ОСОБА_5 не передавались, як
встановлено ухвалою Богородчанського
районного суду у кримінальному
провадженні, що на підставі ст. 61 ЦПК
України має преюдиційне значення для
даної справи, тому підлягають визнанню
недійсними і три інші Державні акти про
передачу ОСОБА_5 земельних ділянок
площами 0,1373 га, 0,1049 на, 0,1001 га.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції зроблено при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
порушено і неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що є підставою для його
скасування з ухваленням нового
рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 Ц1ІК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу
України державний акт є документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку, надану у власність
відповідним рішенням.

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема ст. ст. 116, 118 ЗК
України

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Дзвиняцької сільської ради
від 28 грудня 1993 року передано у
власність ОСОБА_5 земельні ділянки
загальною площею 0,49 га, з яких 0,14 га -
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд; 0,14 га
- для ведення особистого селянського
господарства; 0,11 га - для ведення
особистого селянського господарства,
0,10 га для ведення особистого
селянського господарства.

Згідно Державних актів на право
власності на земельну ділянку, серія ЯБ
№977666 від 25 травня 2006 року , серія ЯБ
№977667 від 25 травня 2006 року, серія ЯБ
№977668 від 25 травня 2006 року, виданих на
підставі рішення Дзвиняцької
сільської ради від 28 грудня 1993 року,
ОСОБА_5 є власником земельних ділянок
площею 0,1373 га, 0,1049 га, 0,1001 га відповідно
(а.с. 26, 28, 30).

Статтею 12 ЗК України визначено
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ.

Також частиною 1 ст. 122 ЗК України
встановлено, що сільські, селищні,
міські ради передають земельні ділянки
у власність або у користування із
земель комунальної власності
відповідних територіальних громад для
всіх потреб.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзаці третьому цього
пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

З виписок з погосподарської книги
Дзвиняцької сільської ради за 1990-1999
роки встановлено, що головою
господарства по АДРЕСА_3 був ОСОБА_6,
згідно додатку №1 до рішення сесії
Дзвиняцької сілької ради йому було
виділено 0,15 га з фонду сільської ради,
згідно додатку №3 - 0,10 га, згідно
додатку №1 до рішення Дзвиняцької
сільської ради від 03 травня 1998 року
(додаток №1) року 0,02 га та 0,10 га (а.с. 96, 98,
101,103).

11 лютого 1999 року головою господарства
стала ОСОБА_5, згідно додатку №1 до
рішення сесії Дзвиняцької сільської
ради від 21 березня 1999 року та від 14
квітня 2000 року отримала 0,08 га та 0,02 га
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель (а.с.105, 108).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повинен був з'ясувати, що
відповідно до обґрунтування позовних
вимог визнання недійсними державних
актів на земельну ділянку, скасування
їх державної реєстрації та
зобов'язання повернути земельні
ділянки у комунальну власність
територіальної громади, позивач
обґрунтовував тим, що землевпорядник
Дзвиняцької сільської ради порушив
порядок передачі земельних ділянок
комунальної власності села у приватну
власність громадян, зловживаючи своїм
службовим становищем, передбачаючи
настання суспільно небезпечних
наслідків ,порушуючи нормативні
документи, які регламентують порядок
надання земельних ділянок та свою
посадову інструкцію, діючи в інтересах
відповідача ОСОБА_5, підготував та
видав останній фіктивне рішення
Дзвиняцької сільської ради від 28
грудня 1993 року, яке на сесії сільської
ради не приймалося, а також вніс у
довідку Дзвиняцької сільської ради №476
від 15 червня 2005 року завідомо
неправдиві відомості про те, що ОСОБА_5
з 1993 року користується земельними
ділянками загальною площею 0,49 га, хоча
згідно по господарських книг на час
прийняття рішення за відповідачем така
кількість земельної ділянки не
рахувалась, а рахувалась менша площа.

За наслідками зазначеного порушення
землевпорядник сільської ради був
притягнутий до кримінальної
відповідальності і справа відносно
нього направлялась для розгляду до
суду.

Прокурор у позові додатково зазначає,
що рішення Богородчанського районного
суду від 7 березня 2012 року визнано
недійсним, рішення Дзвиняцької
сільської ради від 28 грудня 1993 року, на
підставі якого ОСОБА_5 був виданий
Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,1428 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель.

Тому, прокурор вважає, що і інші 3
державні акти, які видані на підставі
цього ж рішення для ведення особистого
селянського господарства підлягають
визнанню нечинними.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції повинен
був звернути увагу, що рішення
Дзвиняцької сільської ради від 28
грудня 1993 року про передачу у власність
ОСОБА_5 земельних ділянок загальною
площею 0,49 га Богородчанським районним
судом 7 березня 2012 року визнавалось
недійсним тільки у зв'язку з розглядом
справи за позовом сусіднього
землевласника ОСОБА_7 у зв'язку з
порушенням його прав на користування
земельною ділянкою та через накладення
земельної ділянки ОСОБА_5 площею 0,1428 га
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель на його земельну ділянку
також призначену для обслуговування
будинку і господарських будівель.

При розгляді даної справи суду першої
інстанції необхідно було звернути
увагу, що рішення Дзвиняцької
сільської ради від 28 грудня 1993 року
ОСОБА_5 надавалась земельна ділянка
загальною площею 0,49 га, яка складалась
з 4 земельних ділянок, одна з яких
площею 0,1428 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку, а
три інших площею 0,1373 га, 0,1049 га, 0,1001 га
розташованих у різних місцях і
призначених для ведення підсобного
селянського господарства.

Тобто суд першої інстанції повинен був
встановити у зв'язку з чим
Богородчанський районний суд рішенням
від 07 березня 2012 року визнав недійсним
рішення Дзвиняцької сільської ради від
28 грудня 1993 року і на яку площу.
Визнаючи недійсним рішення сільської
ради у зв'язку з неправомірною
передачею ОСОБА_5 у власність ділянки
площею 0, 1428 га для ведення особистого
селянського господарства зовсім не
означає, що визнане недійсним і рішення
на три інших земельні ділянки, які
надані відповідачу для ведення
особистого селянського господарства і
у зв'язку з тим, що власність на ці
ділянки порушує право сільської ради
чи інших громадян на
землекористування. Три земельні
ділянки, які є предметом спору у даній
справі не були предметом розгляду
попередньої справи на яку посилається
позивач і суд.

Відповідно до п.7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України, від 18
грудня 2009, № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі») обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ лише в тому разі,
коли в них беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини, чи їх правонаступники
(частина третя статті 61 ЦПК), то в інших
випадках - ці обставини встановлюються
на загальних підставах.

За змістом ч. 3 статті 14, ч. 3 ст. 61, ч.
2 ст. 223 ЦПК особи, які не брали участі в
цивільній, господарській або
адміністративній справі, в якій судом
ухвалено відповідне судове рішення,
мають право при розгляді іншої
цивільної справи за їх участю
оспорювати обставини, встановлені цими
судовими рішеннями. У даному випадку
суд ухвалює рішення на основі
досліджених у судовому засіданні
доказів.

В засіданні апеляційного суду
представник прокуратури
Івано-Франківської області
неодноразово зазначав, що
неправомірність видачі відповідачу
ОСОБА_5 державних актів на три земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства полягають в
тому, що сільською радою в особі
колишнього землевпорядника, який
притягнутий до кримінальної
відповідальності порушено порядок
передачі земельних ділянок у приватну
власність, передбачений ЗК України.

Однак, прокурор не зміг пояснити, у який
саме спосіб відповідач ОСОБА_5 своїми
діями порушила право сільської ради чи
інших громадян села на
землекористування. На зазначення
апеляційним судом представнику
Дзвиняцької сільської ради з'явитись в
судове засідання для дачі пояснень,
останній ухилився від явки в засідання,
у зв'язку з чим також не доведено, якими
діями відповідача порушено право на
землекористування.

Колегія суддів вважає, що позивачем
жодним чином не доведено як підставу
позовних вимог, що рішення Дзвиняцької
сільської ради від 28 грудня 1993 року про
передачу ОСОБА_5 земельних ділянок
площею 0,49 га не приймалось, жодного
доказу, що зазначене питання про
передачу у власність земельних ділянок
не вирішувалось, про це не зазначено в
жодному документі, що знаходиться в
матеріалах справи і не підтверджено
представниками сільської ради.

В матеріалах справи є три рішення
Дзвиняцької сільської ради від 28
грудня 1993 року з різними текстами
викладу, однак це не означає, що рішення
сесією про передачу у власність ОСОБА_5
земельних ділянок відповідно до
додатку, в якому перелічено всі
громадяни села, не приймалось.

Викладення рішення сільської ради у
різних формах та текстах, яке фактично
приймалось і завірялось різними
сільськими головами уже під час
виготовлення ОСОБА_5 технічного звіту у
2005 році не можна вважати порушенням нею
норм матеріального права про передачу
земельних ділянок у власність і у
зв'язку з цим визнавати недійсними
державні акти на право приватної
власності на землю.

З'ясовуючи обставини зазначеної справи
колегія суддів встановила, що відсутні
докази вважати, що сесією Дзвиняцької
сільської ради рішення від 28 грудня 1993
року не приймалось, тому відсутні
обставини, якими позивач обґрунтовував
свої вимоги.

Колегією суддів також встановлено, що
рішення Дзвиняцької сільської ради від
28 грудня 1993 року про передачу ОСОБА_5
земельних ділянок площею 0,49 га
прийнято, коли за даними сільської ради
дійсно у ОСОБА_5 не рахувалась земельна
ділянка площею 0,49 га, а у меншій
кількості, тобто відповідачці надано
земельні ділянки у власність площею 0,49
га, коли у неї не було такої кількості
земельних ділянок згідно по
господарських книг, тобто земельні
ділянки надані більшою площею як було в
наявності.

Саме такі обставини підтверджуються
також актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства Державної
інспекції сільського господарства
Івано-Франківської області від 27
грудня 2013 року а.с. 7, який став для
позивача підставою вважати, що ОСОБА_5
приватизувала земельні ділянки з
порушенням земельного законодавства,
однак і в цьому акті зазначено про те,
що порушено порядок приватизації
земельної ділянки не у зв'язку з тим, що
рішення сільської ради на сесії про
перебачу у власність земельних ділянок
площею 0,49 га ОСОБА_5 не приймалось як
зазначає прокурор про підставу позову,
а що така площа земельної ділянки за
відповідачем не обліковувалась.

Колегія суддів вважає, що ухвалення
сільської радою рішення про передачу
ОСОБА_5 0,49 га земельних ділянок, хоча і
прийнято, коли за документами
сільської ради за відповідачем не
обліковувались така площа земельної
ділянки, не можна вважати, що
зазначений порядок вчинено з вини
відповідача і бути підставою для
визнання недійсними трьох державних
актів на земельні ділянки для
особистого селянського господарства
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не встановлено, що рішення сільської
ради приймалось під впливом ОСОБА_5, чи
у зв'язку з подачею нею недостовірних
даних, а рішення ухвалено компетентним
рішенням органу місцевого
самоврядування.

Не можуть бути і доказом у
правовідносинах, які склались між
сторонами для задоволення позову,
наявність ухвали Богородчанського
районного суду від 04 квітня 2014 року про
закриття кримінальної справи відносно
колишнього землевпорядника сільської
ради, обвинуваченого за ч.2 ст. 367 КК
України у зв'язку із закінченням
строків давності.

Ні прокурор як позивач, ні представник
сільської ради не спростували доводів
представників відповідача, що
земельними ділянками, які надані
ОСОБА_5 у приватну власність, остання
використовувала ще до 1993 року і що ці
ділянки помилково не занесені до
погосподарської книги.

Судовими рішеннями Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 та 16 травня 2012 року зроблено
висновок про неможливість позбавлення
особи права власності на земельну
ділянку, якщо ця особа не вчинила
будь-яких порушень при отриманні її у
власність тільки на тій підставі, що
порушення закону були допущені органом
державної влади.

Відповідно до ст.3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є процесуальне
позбавлення права власності, крім
випадків, встановлених Конституцією
України та законом, судовий захист
цивільного права та інтересу,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Тому колегія суддів вважає, що
саме зазначені принципи цивільного
законодавства необхідно врахувати при
вирішенні справи, за правовідносинами,
які склались між сторонами, і відмова в
задоволенні заявленого позову буде
сприяти зміцненню зазначених
принципів та захисту інтересів
відповідача ОСОБА_5 як особи похилого
віку.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що суд першої
інстанції на вищевикладені обставини
уваги не звернув, в порушення вимог ст.
212-214 ЦПК України не врахував норм
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини та
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому рішення підлягає
скасуванню та відмовою у задоволенні
позову прокурора за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задоволити.

Заочне рішення Богородчанського
районного суду від 05 травня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
прокурора Богородчанського району про
визнання недійсними державних актів на
земельну ділянку, скасування їх
державної реєстрації та повернення
ділянок скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

В задоволенні позову прокурора
Богородчанського району про визнання
нечинними Державних актів серії ЯБ
№977666 від 25 травня 2006 року , серії ЯБ
№977667 від 25 травня 2006 року, серії ЯБ
№977668 від 25 травня 2006 року на земельні
ділянки площею 0,1373 га, 0,1049 га, 0,1001 га,
скасування їх державної реєстрації,
повернення земельної ділянки
відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута