Справа № 342/693/14-ц
Провадження № 2/342/430/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2014 року
м. Городенка

Городенківський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Ничик Г.І.,

секретаря судового засідання
Петруняк Н.А.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Городенка
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання відповідачки такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1, представник позивачки ОСОБА_2,
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3,
в якому просить постановити рішення,
яким визнати відповідачку такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Позовні
вимоги мотивовані тим, що згідно
свідоцтва про право власності від
11.03.1989 р. ОСОБА_2 є власником згаданого
житлового будинку, збудованого в 1963 р.
Крім неї, в будинку проживають: її син
ОСОБА_1, внучки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
сім'ями. В господарстві зареєстрована,
але понад 15 років фактично не проживає
відповідачка, бувша невістка
позивачки. Шлюб між сином позивачки
ОСОБА_1 та відповідачкою був
зареєстрований в листопаді 1983 р. У 1996 р.
відповідачка разом з дітьми переїхала
проживати в с. Корнів Городенківського
району в будинок своєї матері. Через
місяцт привезла дітей назад, і з того
часу не цікавилась своїми дітьми. Син
позивачки виховав дочок, видав заміж.
07.03.2002 р. рішенням Городенківського
районного суду шлюб між сином
позивачки та відповідачкою
розірваний. Позивачка несе витрати по
утриманню будинку. Добровільно
знятись з реєстрації відповідачка не
бажає, що порушує права та законні
інтереси позивачки. Остання не має
можливості розпоряджатись своїм
майном на свій розсуд, позбавлена
можливості оформити субсидію.
Покликаючись на ст.ст. 72, 150, 156 ЖК
України, ст.ст. 386, 391 ЦК України,
просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав з наведених
в ньому підстав. Суду пояснив, що
позивачка його мати, а відповідачка -
його колишня дружина. Шлюб розірваний в
2002 р., спільне проживання з
відповідачкою було припинене з 1996 р.
Дві дочки залишились проживати разом з
ним, де й продовжують проживати. В даний
час в будинку проживають також онуки.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилась, про час і місце судового
засідання була повідомлена відповідно
до вимог ст.74 ЦПК України. Відповідно
до ст. 224 ЦПК України суд, за згодою
представника позивачки, ухвалює
рішення при заочному розгляді справи
на підставі наявних в справі даних та
доказів.

Заслухавши пояснення позивача, свідка
ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
Свідоцтва на право особистої
власності на дооволодіння (а.с. 9),
виданого 11.03.1989 р. виконкомом
Городенківської районної ради, жилий
будинок з приналежними до нього
будівлями і спорудами, який
розташований в АДРЕСА_1 дійсно
належить на праві особистої власності
колгоспному двору, головою якого є
ОСОБА_2. Технічний паспорт на будинок
був складений 02.12.1988 р., де вказано, що
будинок побудований в 1963 р., власником
будинку є ОСОБА_2 (а.с. 10-15). Довідкою
Виноградської сільської ради № 962 від
29.05.2014 р. стверджено, що бувша АДРЕСА_1
перейменована на АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Син позивачки ОСОБА_1 з відповідачкою
ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 17.11.1983 р.,
рішенням Городенківського районного
суду від 05.02.2002 р. шлюб між сторонами
розірваний.

Довідкою Виноградської сільської ради
№ 956 від 27.05.2014 р., виданою позивачці
ОСОБА_2, стверджено, що до складу її
сім'ї входять: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
онуки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, чоловік онуки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, правнуки: ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7,
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, бувша невістка
ОСОБА_3.

Про те, що витрати по сплаті
комунальних платежів по утриманню
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1
несе позивачка ОСОБА_2 та її син
ОСОБА_1, свідчать додані до матеріалів
справи квитанції про оплату
електроенергії та газу (а.с. 16).

Згідно з ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому, у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого
кодексу визначено, що фізична особа
має право на місце проживання.

В судому засіданні встановлено, що
відповідачка тривалий час, з 1996 року,
не проживає в будинку по АДРЕСА_1, хоча
зареєстрована в ньому.

Про те, що відповідачка не проживає в
будинку, де живуть позивачка, її син,
онуки та правнуки, в судовому засіданні
ствердила свідок ОСОБА_4 Остання
пояснила, що її мати ОСОБА_3 залишила їх
з сестрою на батька, коли вона ще була
мала і ходила в школу. З того часу мати
не живе з ними і не приїздила до них.

Ст. 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, користуються ним
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 4 статті 156 ЖК України - до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2
ст. 405 ЦК України член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Статтею 386 ЦК України визначено, що
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Згідно з ст. 391
згаданого кодексу власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Те, що відповідачка, колишня невістка
позивача (дружина її сина) ОСОБА_3,
фактично не проживаючи в будинку є
зареєстрованою в ньому, перешкоджає
позивачці належно реалізовувати свої
права власника об'єкта нерухомості.

Тому при вищенаведених доказах і
обставинах справи суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 втратила право
користування житловим приміщенням,
розташованим в АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 386,391 ЦК України, ст.
ст. 71,72,150, 163 Житлового кодексу України,
керуючись ст. ст. 10,11,60, 209,212, 214- 215,
218,224-226 ЦПК України, суд

В И
Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, такою, що
втратила право на користування
житловим будинком, що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачки, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватись з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається позивачем протягом 10 днів з
дня його проголошення до Апеляційного
суду Івано-Франківської області через
Городенківський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Ничик Г.І.