Справа № 495/6014/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09 жовтня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/6014/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів

В С Т А Н О В И В:

14.08.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про розірвання
шлюбу та стягнення аліментів.

Так, позивач просить суд:

- розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрований 09.08.1997 року відділом
РАЦС виконкому Білгород-Дністровської
міської ради народних депутатів
Одеської області, актовий запис № 242;

- стягувати з ОСОБА_2 аліменти на
користь ОСОБА_1 на утримання доньки -
ОСОБА_3, у розмірі 1 286 грн., що відповідає
прожитковому мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісяця, починаючи
з моменту звернення до суду з цим
позовом та до досягнення дитиною
повноліття.

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання не
з'явилася, але її представник - ОСОБА_4,
подав до суду заяву, згідно якої
заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, просять їх
задовольнити та розглянути справу за
його відсутності та без участі ОСОБА_1

Відповідач - ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, але подав до суду заяву,
згідно з якою з позовними вимогами
ОСОБА_1 згоден у повному обсязі,
претензій не має та просить розглянути
справу за його відсутністю.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності учасників судового
процесу, на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є правомірними, обґрунтованими
та законними, а тому підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
09.08.1997 року між позивачем - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачем - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, було зареєстровано шлюб
Відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Білгород-Дністровської міської ради
народних депутатів Одеської області,
про що зроблено відповідний актовий
запис за № 242, що підтверджується
виданим 09.08.1997 року свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_3.

Від шлюбу у сторін народилася донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується виданим 25.08.2001 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану
Білгород-Дністровського міського
управління юстиції Одеської області
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_4, актовий запис за № 325.

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного
кодексу України, шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Такі положення національного
законодавства України відповідають
статті 16 Загальної декларації прав
людини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою
чоловіки і жінки, які досягли
повноліття, мають право без будь-яких
обмежень за ознакою раси,
національності або релігії
одружуватися і засновувати сім'ю. Вони
користуються однаковими правами щодо
одруження під час шлюбу та під час його
розірвання.

За твердженням позивача, останні роки
подружжя не може як сім'я проживати
разом, виконувати сімейні обов'язки,
спокійно вирішувати поточні проблеми,
так як сторони постійно сперечаються
та принижують один одного. Як стверджує
позивач, постійні сварки та скандали
неодноразово відбувались в
присутності дитини, яка вже не є
маленькою та розуміє багато речей, що в
подальшому може суттєво вплинути на її
психіку, погляди на життя, в тому числі
й на життя в шлюбі та формування її
світогляду, особливо щодо відносин в
родині між чоловіком та жінкою. Така
атмосфера в сім'ї негативно впливає на
емоційний стан дитини. Спроби
налагодити стосунки не вдалися.
Спільне господарство не ведеться.
Подальше спільне проживання та
збереження шлюбу неможливі. Спору про
поділ майна не має.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного
кодексу України передбачено право
кожного з подружжя припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104
Сімейного кодексу України, шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу
(частина третя статті 105 Сімейного
кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110
Сімейного кодексу України, позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя. Суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення
(стаття 112 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного
кодексу України, документом який
засвідчує факт розірвання шлюбу судом,
є рішення суду про розірвання шлюбу,
яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із
змінами та доповненнями), проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що сторони однією сім'єю не
проживають, поновити шлюбно-сімейні
стосунки наміру не мають, подальше
сумісне проживання сторін і збереження
шлюбу є неможливим та суперечить
інтересам сторін та їх дитини, а також з
огляду на те, що відповідач позов
визнав, суд вважає за можливе розірвати
шлюб між сторонами.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи та було вище зазначено, від
сумісного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася донька -
ОСОБА_3

За твердженням позивача, спільна
дитина сторін - їх донька ОСОБА_3,
проживає разом із матір'ю - ОСОБА_1, та
знаходиться на її утриманні, яка на
даний час знаходиться у скрутному
матеріальному становищі. Батько дитини
- ОСОБА_2, з моменту фактичного
припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1
ні дружині, ні дочці матеріально не
допомагає, участі у вихованні дитини не
приймає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року,
ратифікованої Верховною Радою України
27.02.1991 року, кожна дитина має право на
рівень життя, необхідний для її
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку.
Батьки несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов'язок
щодо надання утримання своїм
неповнолітнім дітям, тобто дітям, які
не досягли 18 років. Обов'язок батьків
утримувати своїх дітей виникає з
моменту їх народження та зберігається
до досягнення дітьми повноліття. Такий
обов'язок не припиняється і в тому
випадку, коли діти набувають повну
дієздатність до досягнення ними
повноліття при укладанні шлюбу у
випадку зниження їм шлюбного віку. Лише
після досягнення повноліття діти
втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками від
обов'язку утримувати неповнолітню
дитину добровільно, аліменти можуть
стягуватися за рішенням суду. При
злісному ухиленні батьків від сплати
аліментів вони підлягають притягненню
до кримінальної відповідальності,
відповідно до ст.164 Кримінального
кодексу України.

При визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатного
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення (ч.1 ст.182 СК України).

Так, при визначенні розміру аліментів,
що стягуються з батьків на користь
дитини, суд має враховувати стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров'я
дитини, тим більше коштів на утримання
вона потребує.

При розгляді справи про стягнення
аліментів при визначенні їх розміру,
суд повинен враховувати також стан
здоров'я та загальний матеріальний
стан того з батьків дитини, з якого вони
будуть стягуватися. Свідченням
матеріального становища платника
аліментів, є величина витрат на
утримання особою себе та членів своєї
сім'ї.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного
кодексу України, мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до
всіх платників аліментів, незалежно
від правових підстав їх праці (робота
за трудовим договором, відповідно до
вимог КЗпП, робота за контрактом за
кордоном тощо). Зазначені положення
передбачають мінімальний розмір
аліментів на одну дитину відповідного
віку, у той час як максимальний розмір
аліментів закон не встановлює.
Останній буде визначатися судом у
кожному конкретному випадку,
враховуючи як потреби самої дитини, так
і можливості платника аліментів -
матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України
передбачено, що частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на дитину,
визначається судом.

У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного
кодексу України, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Дана норма передбачає можливість
визначення судом в окремих випадках
розміру аліментів на утримання дитини
у твердій грошовій сумі, а не у частці
від заробітку платника аліментів.
Стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі є можливим за наявності певних
обставин, що унеможливлюють сплату
аліментів у частці від заробітку
(доходу), приблизний перелік яких
наводиться у частині 1 даної статті.
Необхідність встановлення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі може
виникнути за наявності у платника
аліментів нерегулярного або мінливого
доходу, або отримання частини доходу в
натурі. У такому випадку стягнення
аліментів на дитину у частці від доходу
її матері або батька може призвести до
істотної різниці у розмірі аліментів,
які отримує дитина щомісяця, що у свою
чергу негативно вплине на забезпечення
дитини. Стягнення аліментів у твердій
грошові сумі дозволяє забезпечити
більшу стабільність щодо утримання
дитини. Також доцільно стягувати
аліменти у твердій грошовій сумі у
випадку отримання платником аліментів
заробітку або доходу повністю в натурі
або в іноземній валюті, що можна
віднести до інших обставин, які мають
істотне значення, відповідно до змісту
ч.1 даної статті.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу
України передбачено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
з дня пред'явлення позову.

На вимоги щодо стягнення аліментів у
судовому порядку не поширюється
позовна давність. Позов може бути
пред'явлено у будь-який час, поки існує
право на аліменти. Право на аліменти
виникає у дитини з моменту її
народження. Якщо один із батьків (або
батьки) не виконує свого обов'язку щодо
утримання дитини, до нього може бути
пред'явлено позов про стягнення
аліментів на утримання дитини. У цьому
випадку, заінтересована особа, яка має
право на одержання аліментів на дитину,
вправі вимагати їх виплати у судовому
порядку незалежно від строку, що минув
з моменту виникнення у неї цього права,
а також незалежно від причин, у зв'язку
з якими вона раніше не зверталася до
суду з позовом. Аліменти звичайно
присуджуються на майбутнє. Водночас, як
виняток із загального правила,
відповідно до частини 1 даної статті,
стягнення аліментів відбувається не з
моменту (дня) набрання чинності
рішенням суду, а з моменту (дня)
пред'явлення позову. Причому дане
правило діє незалежно від того,
наскільки багато часу пройшло від того
як було пред'явлено позов до його
задоволення судом.

Згідно із положеннями Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік» (із змінами та доповненнями), з
01.01.2014 року по 31.12.2014 року прожитковий
мінімум для дітей віком до 6 років
встановлений в розмірі 1 032 грн. (30 % = 309,60
грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років -
1 286 грн. (30 % = 385,80 грн.).

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів
підлягають задоволенню шляхом
стягнення щомісячно з відповідача на
користь позивача аліментів в твердій
грошовій сумі на утримання доньки -
ОСОБА_3 у розмірі 1 286 грн., але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дня подання позовної заяви до
повноліття дитини.

В свою чергу, сторони не позбавлені
права звернутись до суду з позовом про
зміну (збільшення/зменшення) розміру
аліментів.

Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного
кодексу України, розмір аліментів,
визначений за рішенням суду, може бути
згодом змінено за рішенням суду за
позовом платника або одержувача
аліментів у разі зміни матеріального
або сімейного стану, погіршення або
поліпшення здоров'я когось з них.

У зв'язку з тим, що матеріальне
становище, сімейний стан, а також стан
здоров'я платника аліментів або їх
одержувача можуть протягом часу
наявності аліментного зобов'язання
змінюватися, законом передбачено, що за
позовом якоїсь із цих осіб суд вправі
змінити раніше встановлений розмір
аліментів як в сторону їх зменшення,
так і в сторону їх збільшення.

Крім того, зменшення розміру аліментів
за наявності передбачених законом
причин не виключає можливості взагалі
звільнення від їх сплати.

Якщо розмір аліментів було визначено
за рішенням суду, заінтересована особа
вправі звернутися з позовом до суду про
його збільшення або зменшення. Під
зміною матеріального положення сторін
розуміється як покращення, так і
погіршення майнового положення
платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд позовної заяви:

- в частині розірвання шлюбу підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача;

- в частині стягнення аліментів
підлягають стягненню з відповідача на
користь держави.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 56. 104, 105, 110, 112, 180,
182-184, 191 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 157, 169, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований
09.08.1997 року Відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Білгород-Дністровської міської ради
народних депутатів Одеської області,
актовий запис № 242, свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_3 від 09.08.1997 року.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1 286 (одна тисяча
двісті вісімдесят шість) гривень, але
не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з дня подання позовної заяви,
а саме з 14.08.2014 року до повноліття
ОСОБА_3, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2), судовий збір за розгляд
позовної заяви в сумі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь держави судовий збір
за розгляд позовної заяви в розмірі 243
(двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят)
копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко