Єдиний унікальний номер 205/7629/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Скрипник К.О.,

при
народних засідателях
Смола Л.І.,

Прокопишина
Т.М.

при
секретарі
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про
визнання фізичної особи недієздатною,
встановлення опіки та призначення
опікуна, заінтересовані особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Орган опіки та піклування
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради, Кредитна спілка
«Взаємний кредит», -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця 06 вересня 2013 року звернулася
до суду з вказаною заявою в якій згідно
уточнень зазначила, що у другій
половині 2008 року її матір ОСОБА_5 тяжко
захворіла онкологічною хворобою,
тривалий час вона проводила на
стаціонарному лікуванні, заявниця з
нею тісно не спілкувалася. Однак,
нещодавно їй стало відомо, що важке
онкологічне захворювання спровокувало
виникнення важкої психічної хвороби.
Деякі негаразди в її поведінці
заявниці були відомі та їй стало
відомо, що ОСОБА_5 поруч із лікуванням
онкологічної хвороби значний час
лікувалася у Дніпропетровській
клінічній психіатричній лікарні. Там
їй було поставлено діагноз шизофренія
і вона перебуває на постійному
медичному обліку. Вважає, що психічний
розлад істотно вплинув на здатність
ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх
дій. У побутовому спілкуванні заявниця
спостерігає її регулярну неадекватну
поведінку, що може мати вигляд
розірваності речі, в примарному стані,
вона повідомляє про наявність у неї
слухових та вербальних галюцинацій
тощо. ОСОБА_5 постійно приймає
психотропні препарати за призначенням
психіатра, при проведенні покупок в
магазині вона не може адекватно
провести розрахунок, не пам`ятає
кількість сплачених коштів; у 2007 році
ОСОБА_5 здійснила спробу суїциду,
порізала вени на руці; без
спостереження близьких вона може
загубитися за межами квартири; досить
часто ОСОБА_5 не може надати адекватні
відповіді на надані запитання. Таким
чином, поведінка ОСОБА_5 свідчить про
хронічний стійкий характер розладу
психічного стану, внаслідок чого вона
не здатна усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними. Попри стійку
неспроможність вона постійно бажає
відновити свою підприємницьку
діяльність, що несе суттєві ризики для
майна та безпеки усієї родини. Заявниця
просила визнати ОСОБА_5 недієздатною та
встановити час виникнення такої
недієздатності; встановити над ОСОБА_5
опіку та призначити ОСОБА_3 її опікуном.

Ухвалою від 14 січня 2014 року до участі в
справі в якості заінтересованої особи
залучено Кредитну спілку «Взаємний
кредит».

Заявниця та її представники в судове
засідання не з'явилися, про день і час
проведення слухання справи
повідомлялися належним чином. Від
ОСОБА_3, який є заінтересованою особою у
справі, надійшла письмова заява з
проханням перенести судове засідання
на один місяць, у зв`язку з пролонгацією
захворювання ОСОБА_5, якій на даний час
заборонено відвідувати місця
скупчення людей, на підтвердження чого
надав виписку з амбулаторної картки.
Проте, сам ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явився. Вивчивши подані документи, а
саме, виписку з амбулаторної карти, суд
до неї ставиться критично, оскільки у
вказаній виписці не зазначено, що
ОСОБА_5 забороняється відвідувати
місця скупчення людей, а лише
рекомендовано урентна госпіталізація
у терапевтичне відділення. Крім того,
суд зобов'язував особистою явкою хвору,
оскільки у минулому судовому
засіданні, яке відбувалося 22 вересня 2014
року, ОСОБА_3 на запитання суду
відповів, що ОСОБА_5 за станом здоров'я
зможе з'явитися у судове засідання і в
експертну установу, однак сам та ОСОБА_5
у судове засідання не з'явився. Тому
суд, вивчивши матеріали справи,
враховуюче думку всіх учасників
процесу, клопотання ОСОБА_3 не
задовольнив і визнав неявку
заінтересованої особи і заявника без
поважних причин. Крім того, суд
зауважує, що у заявниці згідно
довіреності, посвідченої 11.11.2013 року є
два представника: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які
також не з'явилися в судове засідання
без поважних причин. А тому, суд
враховуюче думку учасників процесу,
враховуюче тривалі строки розгляду
справи, вважає за можливе розглянути
справу у відсутність нез`явившихся
осіб, належним чином повідомлених про
слухання справи на підставі поданих
доказів.

Представник заінтересованої особи -
Органу опіки та піклування Ленінської
районної у місті Дніпропетровську ради
у судовому засіданні заявну не
підтримала та заперечувала проти її
задоволення. Суду пояснила, що до
Органу опіки з заявою про призначення
опікуна над ОСОБА_5 ніхто не звертався.

Представник заінтересованої особи -
Кредитної спілки «Взаємний кредит» у
судовому засіданні заяву не підтримав
та просив відмовити у її задоволенні.
Пояснив, що подача даної заяви до суду є
намаганням уникнути від
відповідальності за невиконання
кредитних зобов»язань.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився,
про день і час проведення слухання
справи сповіщався належним чином.

Суд, вислухавши пояснення
представників заінтересованих осіб,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
заявлені вимоги не підлягають
задоволенню по наступних підставах.

Згідно ст. 39 ЦК України, фізична особа
може бути визнана судом недієздатною,
якщо вона унаслідок хронічного,
стійкого психічного розладу не здатна
віддавати звіт своїм діям і (або)
контролювати їх.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених позовних ними вимог та
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 3 Конституції України,
передбачено, що права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

В ході судового розгляду
встановлено, що ОСОБА_5 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 10.10.1992
року (а.с.9-10, 14).

Встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.16).

Як зазначає в заяві заявниця,
ОСОБА_5 з 2008 року тяжко захворіла
онкологічною хворобою, тривалий час
знаходилась на стаціонарному
лікуванні, що спровокувало виникнення
важкої психічної хвороби. Психічний
розлад істотно вплинув на здатність
ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх
дій та керувати ними, ОСОБА_5 постійно
приймає психотропні препарати за
призначенням психіатра, при проведенні
покупок в магазині вона не може
адекватно провести розрахунок, не
пам`ятає кількість сплачених коштів, у
2007 році ОСОБА_5 здійснила спробу
суїциду, порізала вени на руці та без
спостереження близьких вона може
загубитися за межами квартири, тому
необхідно визнати її недієздатною та
встановити над нею опіку.

Ч.1 ст.30 ЦК України передбачено, що
цивільну дієздатність має фізична
особа, яка усвідомлює значення своїх
дій та може керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст. 239 ЦПК України -
суд за наявності достатніх даних про
психічний розлад здоров`я фізичної
особи призначає для встановлення її
психічного стану судово - психіатричну
експертизу.

Так, представником заявника
заявлено клопотання про призначення
експертизи та ухвалою від 14 січня 2014
року по справі була призначена
судово-психіатрична експертизи для
з'ясування, чи хворіє ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, психічними
захворюваннями з 08 вересня 2010 року по
даний час, якщо так, то якими та чи
здатна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, розуміти
значення своїх дій та керувати ними з 08
вересня 2010 року по даний час.

Цивільна справа перебувала у
експертній установі п'ять місяців.
Разом з тим, головний лікар
неодноразово спрямовував до суду
клопотання щодо направлення ОСОБА_5 до
відділення судово-психіатричних
експертиз КЗ «ДКПЛ «ДОР», однак хвора
так і не з'явилася для проведення
експертизи. У зв'язку з чим, матеріали
цивільної справи були повернуті до
суду без виконання.

Суд зауважує, що, висновок
експертизи є основним доказом для
визнання громадянина недієздатним,
оскільки саме експертиза визначає - чи
здатна особа розуміти зміст своїх дій
та керувати ними.

Судом встановлено, що заочним
рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року в
рахунок погашення заборгованості за
Кредитним договором № 080910-к від 08
вересня 2010 року на загальну суму у
розмірі 250 986 грн. 50коп, з яких сума
кредиту - 144 000 грн., проценти за
користування кредитом - 92 126 грн. 88 коп.,
пеня - 14 859грн. 62 коп., звернуто стягнення
на предмет іпотеки - квартиру № 40, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 69,6 кв.м., житловою
площею 47,1 кв.м., належну ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, а також визначити
спосіб реалізації предмету іпотеки за
оціночною вартістю, на підставі оцінки,
проведеної відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, шляхом застосування
процедури продажу предмета іпотеки,
встановленої ст. 41 Закону України «Про
іпотеку», шляхом продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження». А
також, стягнуто солідарно з ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь
Кредитної спілки «Взаємний кредит»
понесені ними та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору в розмірі 2 509
грн. 86коп. (а.с.51-52).

Також, рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 квітня 2014 року виселені ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1, без
надання іншого житлового приміщення.
Рішення в цій частині залишено
апеляційним судом Дніпропетровської
області без змін.

На підтвердження позовних вимог
була подана медична картка
амбулаторного хворого ОСОБА_5, проте
суд ставиться критично до вказаної
медичної карти та не бере її до уваги,
оскільки як вбачається з заяви
заявниця ставить питання про визнання
фізичної особи недієздатною у період
укладання кредитного договору № 080910-к
від 08 вересня 2010 року, а згідно картки
вбачається, що хвора взята на облік
07.11.2013 року.

Вивчивши медичну картку
стаціонарного хворого № 3028/07 ОСОБА_5,
вбачається, що у 2007 році вона була
госпіталізована до медичної установи з
діагнозом рекурентний депресивний
розладом, поточний важкий депресивний
епізод з психотичними симптомами.

Разом з тим, виходячи з медичної
картки стаціонарного хворого, не
можливо встановити, що ОСОБА_5 не
усвідомлює значення своїх дій та не
може керувати ними, зокрема, з якого
часу.

Крім того, не подано належних та
допустимих доказів, що хвора на момент
укладання кредитного договору 08
вересня 2010 року не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними

Встановлено, що згідно довідки
Комунального закладу
«Дніпропетровський спеціалізований
психоневрологічний центр»
Дніпропетровської обласної ради,
вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на
обліку у лікаря-психіатра з 2007 року з
діагнозом: рекуррентно-депресивний
тяжкий епізод з психічним симптомом
(а.с.72).

Таким чином, досліджуючи медичні
документи, не можливо встановити, що
ОСОБА_5 страждає хронічним стійким
психічним розладом і по своєму
психічному стану в даний час, чи з
конкретної дати, не може розуміти
значення своїх дій і керувати ними.

Встановлено, що ОСОБА_5 перебувала
на стаціонарному лікуванні у 2001 році, у
2006 році. Разом з тим, встановлено, що
ОСОБА_5 у 2007 році медичною установою
відпускалася у лікарняну відпустку, що
підтверджує той факт, що вона
знаходилася в нормальному психічному
стані.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що на теперішній час
відсутні правові підстави для визнання
ОСОБА_5 недієздатною, оскільки у
судовому засіданні не доведено, що вона
внаслідок хронічного, стійкого
психічного розладу не здатна розуміти
значення своїх дій та керувати ними.

Крім того, посилання заявника на
те, що у ОСОБА_5 проблеми з пам`ятью, при
проведенні покупок в магазині вона не
може адекватно провести розрахунок, не
пам`ятає кількість сплачених коштів, у
2007 році ОСОБА_5 здійснила спробу
суїциду, порізала вени на руці та без
спостереження близьких вона може
загубитися за межами квартири не
свідчать про те, що ОСОБА_5 не здатна
розуміти значення своїх дій та
керувати ними.

Заявлені заявником вимоги про
визнання фізичної особи недієздатною
суд розцінює, як бажання уникнути
відповідальності та не виконувати
взяті на себе обов»язки за кредитним
договором.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
та основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини, як
джерело права.

У відповідності з п.1 ст.6
Європейської Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод,
ратифікованої Україною Законом
України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., яка
відповідно до ст.9 Конституції України
є частиною національного
законодавства України, кожна людина
при визначенні її громадянських прав
та обов'язків має право на справедливий
розгляд справи незалежним та
безстороннім судом.

Згідно статей 5-9 розділу 1
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
порушенням прав є визнання
недієздатною особи, коли психічно
хвора людина не є небезпечною.

Відповідно до ст. 241 ч. 1 ЦПК України
суд, ухвалюючи рішення про обмеження
цивільної дієздатності фізичної особи
(у тому числі обмеження або позбавлення
права неповнолітньої особи самостійно
розпоряджатися своїми доходами) чи
визнання фізичної особи недієздатною,
встановлює над нею відповідно
піклування або опіку і за поданням
органу опіки та піклування призначає
їй піклувальника чи опікуна.

Разом з тим, ч. 1 ст. 60 Цивільного
кодексу України передбачено, що суд
встановлює опіку над фізичною особою у
разі визнання її недієздатною і
призначає опікуна за поданням органу
опіки та піклування.

Оскільки на теперішній час ОСОБА_5
не може бути визнана недієздатною, то
відсутні підстави для встановлення над
нею опіки та призначення опікуна.

Таким чином, враховуюче
вищевикладене, суд приходить до
висновку, що заявлені вимоги не знайшли
свого об'єктивного підтвердження, і
тому вважає, що немає підстав для
задоволення позову, у зв'язку з його
недоведеністю.

В порядку ч.2 ст. 240 ЦПК України, судові
витрати, пов'язані з розглядом справи
необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись Конституцією України, п.1
ст.6 Європейської Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод,
ратифікованої Україною Законом
України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., ст. ст. 39, 41
ЦК України ст.ст. 10, 11, 57-60, 82, 212-215, 256, 259
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про
визнання фізичної особи недієздатною,
встановлення опіки та призначення
опікуна, заінтересовані особи - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Орган опіки та піклування
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради, Кредитна спілка
«Взаємний кредит» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник

Народні заседателі
Смола Л.І.

Прокопишина
Т.М.