УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії», третя особа - Вільна
професійна спілка інженерно-технічних
працівників Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії», про поновлення на роботі,
виплату заборгованості по заробітній
платі, заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
Державного авіапідприємства
«Львівські авіалінії» на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 18 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом у якому просила
поновити її на посаді касира
квиткового старшого відділу
маркетингу та відділу продажу
авіаперевезень Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» (далі −? ДАП «Львівські
авіалінії») з 31 травня 2012 року, стягнути
з ДАП «Львівські авіалінії» середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
10 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що її звільнено відповідно до п. 1
ст. 40 КЗпП України в зв'язку з
ліквідацією ДАП «Львівські авіалінії»,
однак під час звільнення вона
перебувала на лікуванні, відповідач не
звертався за погодженням про
звільнення до Вільної професійної
спілки інженерно-технічних
працівників ДАП «Львівські авіалінії».
Також відповідно до вимог галузевої
угоди та вимог ст. ст. 49-4, 52 КЗпП України,
ст. ст. 20, 21, 26, 34, 35 Закону України «Про
зайнятість населення» консультації з
профспілкою не проводилися, дії
власника підприємства не
погоджувалися, ліквідаційні процедури
не мають юридичної сили в зв'язку із
порушенням процедури підготовки до
ліквідації, що суперечить вимогам
чинного законодавства, в день
звільнення їй не виплачено заробітну
плату.

Незаконні дії з боку відповідача є
порушенням її законних прав на працю,
які завдали їй значних моральних
страждань, призвели до переживань, вона
втратила душевний спокій, її сім'я
фактично залишилась без засобів для
існування, у зв'язку з чим різко
погіршились умови життя, відсутні
кошти на найбільш необхідні речі. На
момент звільнення вона перебувала на
лікуванні, такими діями відповідача їй
заподіяна моральна шкода, яку вона
оцінює в 10 000 грн 00 коп.

У зв'язку з вищенаведеним просить суд
поновити її на посаді посаді касира
квиткового старшого відділу
маркетингу та продажу авіаційних
перевезень ДАП «Львівській авіалінії»
з 31 травня 2012 року, стягнути з ДАП
«Львівські авіалінії» на її користь
суму середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу, стягнути з ДАП
«Львівські авіалінії» моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн 00 коп.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 18 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 13 січня 2014 року,
вищезазначений позов задоволено
частково.

Визнано наказ ДАП «Львівські
авіалінії» від 30 травня 2012 року №146/к
щодо звільнення ОСОБА_6 незаконним,
поновлено ОСОБА_6 на посаді касира
квиткового старшого відділу
маркетингу та продажу авіаційних
перевезень з 31 травня 2012 року, стягнуто
з ДАП «Львівські авіалінії» на її
користь 33 005 грн 00 коп. середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в розмірі 5 000
грн 00 коп.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
і ухвалити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_6 відмовити повністю, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої і
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
задовольняючи частково позов та
поновляючи на роботі, виходив із того,
що ДАП «Львівські авіалінії» звільнило
ОСОБА_6 у період її тимчасової
непрацездатності.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників;

Відповідно до ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 43-1 КЗпП України
розірвання трудового договору в разі
ліквідації підприємства не потребує
згоди виборного органу первинної
профспілкової організації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці.

Крім того, відповідно
до п. 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" (далі −? Постанова), суди
зобов'язані розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Судом встановлено, що Міністерством
інфраструктури України було видано
наказ від 03 листопада 2011 року № 496 про
припинення шляхом ліквідації ДАП
«Львівські авіалінії» (далі −? наказ)
та створено комісію по його ліквідації
(а. с. 40-43).

Пунктом 3.7 наказу голову комісії
зобов'язано забезпечити звільнення
працівників підприємства.

Судами встановлено, що ОСОБА_6
працювала на посаді касира квиткового
старшого відділу маркетингу та продажу
авіаційних перевезень ДАП «Львівській
авіалінії» з 26 листопада 1988 року.

Згідно з наказом ДАП «Львівські
авіалінії від 29 березня 2012 року № 26/а
наказано попередити касира квиткового
старшого відділу маркетингу та продажу
авіаційних перевезень ДАП «Львівські
авіалінії». Згідно з попередженням про
наступне вивільнення ОСОБА_6 від 29
березня 2013 року вбачається, що ОСОБА_6
попередили про наступне звільнення на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпПП України. ОСОБА_6
з попередженням про звільнення
ознайомлена 29 березня 2012 року (а. с. 44-45).

Наказом від 30 травня 2012 року № 1461к
ОСОБА_6 звільнено з 31 травня 2012 року у
зв'язку з ліквідацією ДАП «Львівські
авіалінії» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України (а. с. 3).

З наданих позивачем листків
непрацездатності вбачається, що вона
перебувала на лікуванні з 28 квітня по 02
червня 2012 року (а. с. 76-77).

Встановивши такі обставини у справі
суд не врахував підстави припинення
трудових відносин з позивачем та не
застосував норм матеріального права,
які визначають порядок, правові
підстави припинення трудових відносин
із працівниками в разі ліквідації
підприємства.

Апеляційний суд, залишаючи без змін
рішення місцевого суду належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги щодо неповного з'ясування всіх
обставин у справі і неправильному
застосуванні норм матеріального права
і сам припустився цих же помилок.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до положень ст. 338
ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» частково задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 18 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 13 січня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана