АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції: Бабко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Ратнікової В.М.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житло-сервіс груп»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за оплату житлово -
комунальних послуг.

В мотивування вимог посилався на те, що
позивачу на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1.

Комісією АЕК « Київенерго»СВП
«Енергозбуд Київенерго», з якою
ТОВ«Житло-сервіс груп» уклало договір
на постачання теплової енергії №1640124
від 01.04.2006 року для всього будинку
АДРЕСА_1, виходом до квартири було
встановлено, що квартира
використовується не за призначенням, а
як офіс, про що складено відповідний
акт.

На підставі цього акту АЕК «
Київенерго»СВП «Енергозбуд
Київенерго» тарифи на опалення
квартири віднесла до категорії «інші
споживачі», а не для населення, на
підставі чого ТОВ «Житло-сервіс груп»
виставило рахунки відповідачу,
виходячи з розрахунку постачальника
теплової енергії.

Однак, ОСОБА_1 по сплаті послуг не
виконує зобов'язання у повному обсязі,
внаслідок чого утворилася
заборгованість в сумі 16494,18 грн., яку
позивач просить стягнути з урахуванням
індексу інфляції та трьох відсотків
річних, що загалом становить 20155,57 грн.
та 243,60 грн. судових витрат.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 29 жовтня 2014 року - позов
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Вказує на те, що суд безпідставно
дійшов висновку, що квартира
використовується не за призначенням,
оскільки приміщення не має статусу
нежитлового, а акти, які покладені в
основу рішення, складені з порушенням
закону, тому не можуть визнаватися як
належний та допустимий доказ.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримав, просив її задовольнити з
вищевказаних підстав.

Представник позивача проти
апеляційної скарги заперечував, просив
рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що відповідач, користуючись
житлово-комунальними послугами,
порушує зобов'язання щодо оплати за їх
надання.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно ст.20, 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» - розмір
плати за житлово-комунальні послуги, за
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій
розраховується і встановлюється,
виходячи з розміру затверджених
цін/тарифів та показань засобів обліку
або за нормами, затвердженими в
установленому порядку.

Відповідно до п.п.14,17 Правил
користування приміщеннями жилих
будинків і прибудинковими територіями,
плата використання теплової та
електричної енергії, газу, за
водопостачання і каналізацію та інші
послуги власниками квартири (будинків),
наймачами, орендарями вноситься за
затвердженими в установленому порядку
тарифу пізніше 10 числа наступного
місяця, якщо договором не встановлено
інші строки.

Відповідно ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до договору
та вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться й одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускаються.

Судом встановлено, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1.

15.06.2006 р. ТОВ «Житло - сервіс груп»
надало відповідачу дозвіл на
влаштування окремого виходу з квартири
для здійснення підприємницької
діяльності, проте у встановленому
порядку приміщення не набуло статусу
нежитлового, хоча відповідач
використовує його не за призначенням, а
під офіс, що підтверджується
матеріалами справи, а саме актами ТОВ
«Житло - сервіс груп» від 09.08.2012 р., від
06.10.2014 року та показами свідків ОСОБА_2,
ОСОБА_3

Отже, суд вірно встановив, що квартира
позивача використовується для
підприємницької діяльності, а не для
проживання, законність актів та
пояснення свідків не спростовано в
судовому засіданні, тому вірним є
висновок суду про правомірність
нарахування плати за теплову енергію
для категорії «інші споживачі», яку
відповідач беззаперечно сплачував до
вересня 2011 року, фактично, погоджуючись
з таким нарахуванням.

Колегія суддів погоджується і з
розрахунком заборгованості, оскільки
він відповідає вимогам закону, і
матеріалами справи чи наданими
відповідачем доказами не спростований.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування висновків суду першої
інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 29 жовтня 2014 року - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді