АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н.
Ю.

суддів Яремко
В.В., Бреславського О.Г.

секретаря Ковальчук
Н.О.

з участю представника позивача
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» Бацей
Тетяни Мколаївни, представника
відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 23 вересня 2013 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» у серпні
2013 року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Позивач вказував, що між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено
договір кредиту 2 листопада 2006 року
№CVX0RX36320037, за умовами якого публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» надано ОСОБА_4
кредит в сумі 4840 грн. на строк 24 місяці.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_4
зобов»язання, публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» просило стягнути з
відповідача на його користь кредит в
сумі 4690 грн. 44 коп., проценти в сумі 17389
грн. 20 коп., комісію в сумі 1916 грн. 64 коп.,
пеню в сумі 21126 грн. 34 коп., штраф в сумі
2756 грн. 13 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 23 вересня 2013 року у
позові відмовлено.

№22ц-962 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Слободян Г.М.

Категорія:19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» в
апеляційній скарзі просить рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 23 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3
грошових коштів, суд першої інстанції
керувався правилами, передбаченими ч.4
ст.267 ЦК України, та зазначив про сплив
позовної давності.

Мотивовано висновки суду першої
інстанції тим, що договором між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 кредиту від 2 листопада 2006 року
№CVX0RX36320037 строком виконання
зобов»язання визначено 2 листопада 2008
року.

Водночас суд першої інстанції вважав,
що строк позовної давності становить
три роки.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна
повністю.

Як вбачається з матеріалів справи, між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 укладено договір кредиту 2
листопада 2006 року №CVX0RX36320037, за умовами
якого публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» надано ОСОБА_4 кредит в
сумі 4840 грн. на строк 24 місяці.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору ж умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 кредиту від 2
листопада 2006 року №CVX0RX36320037складається
з заяви позичальника разом з разом з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)
та тарифами (а.с.5).

Встановлено порушення ОСОБА_3 умов
договору між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 кредиту від 2
листопада 2006 року №CVX0RX36320037, не
виконання зобов»язння із здійснення
обов»язкового щомісячного платежу
протягом з червня 2007 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно із заявою позичальника ОСОБА_3
встановлений строк дії договору 24
місяці.

За змістом заяви позичальника
погашення заборгованості здійснюється
щомісяця в період з 20 по 24 число, розмір
щомісячного платежу становить 334 грн. 69
коп.

З огляду на зазначене сторони
встановили як строк дії договору 24
місяці, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячними платежами.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно із п.4.2 постанови Пленум Вищого
господарського суду України №10 від 29
травня 2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» у зобов»язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов»язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов»язання мало бути
виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов»язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв»язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов»язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
оренда плата тощо), обчислюється окремо
за кожним простроченим платежем.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Відповідно до постанови судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13 у порядку перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року, п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Крім того, у правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 06 листопада 2013 року в
справі № 6-116цс13 зазначено, що
відповідно до ст.261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у
таких випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами договору між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_4 кредиту від 2 листопада 2006 року
№CVX0RX36320037 передбачені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
наведеного договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам (Розстрочка)
(Стандарт) встановлено термін позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки,
штрафів тривалістю 5 років.

Позов публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» було подано до суду у
серпні 2013 року, тобто після спливу
встановленого строку позовної
давності до зобов»язань із сплати
щомісячного платежу з червня 2007 року по
липень 2008 року.

За правилами, встановленими частинами 3
та 4 ст.267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи видно, що
відповідачем ОСОБА_3 заявлено про
застосування позовної давності (а.с.25).

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що право
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів не
підлягає захисту, на порушення норм
матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ураховуючи наведене судове рішення
підлягає скасуванню з підстав,
передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання
ОСОБА_3 на те, що Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») («Стандарт») не містять
підпису позичальника та
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід»ємності від заяви позичальника.

Згідно із заявою позичальника ОСОБА_3
зобов»язаний повернути суму кредиту,
відсотків та винагороди відповідно до
заяви та Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам (Розстрочка)
(Стандарт) строки.

До матеріалів справи приєднано наказ
голови правління публічного
акціонерного товариства комерційним
банком «ПриватБанк» від 22 грудня 2006
року №1897, відповідно до п.1.1.3 якого
затверджено у новій редакції Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розстрочка) (Стандарт) (Додаток
№3.1).

Заперечення ОСОБА_3 щодо належності до
договору між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 від 2 листопада
2006 року №CVX0RX36320037 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт), на які
посилається позивач, фактично
зводяться до оспорення правочину.

Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Проте ОСОБА_3 вимог щодо оспорення
правочину не заявлялося.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У такому разі підлягають сплаті кредит
в сумі щомісячного платежу з червня 2007
року по липень 2008 року, що становить 931
грн. 28 коп., відсотки за період з серпня
2008 року по серпень 2013 року в сумі 13439
грн. 31 коп., комісія за період з серпня
по жовтень 2008 року в сумі 319 грн. 44 коп.,
пеня за період з листопада 2008 року по
листопад 2011 року в сумі 15924 грн. 83 коп.,
штраф в сумі 2030 грн. 74 коп., що
складається з фіксованої складової 500
грн. та процентної складової 1530 грн. 74
коп. (5% від суми заборгованості 30614 грн.
86 коп.), відповідно до приєднаного до
матеріалів справи розрахунку.

Не заслуговують на увагу заперечення
представника відповідача ОСОБА_2 щодо
розрахунку відсотків за користування
кредитом та пені, оскільки вони не
відповідають правилам, передбаченим
заявою позичальника, за якими згідно
п.4.2 Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)
при порушенні зобов»язань по погашенню
кредиту, позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом в
розмірі 10,1% в місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам (Розстрочка)
(Стандарт) встановлено у разі порушення
позичальником будь-якого із
зобов»язань, передбаченого Заявою та
пп.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, позичальник
зобов»язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки платежу.

Водночас ОСОБА_3 ухилився від доведення
обставин, на які посилався у своїх
запереченнях.

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час апеляційного розгляду
роз»яснено представнику відповідача
ОСОБА_5 право призначення експертизи.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 23 вересня 2013 року
скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
грошові кошти в сумі 32645 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: