Справа № 362/805/14-ц Головуючий у І
інстанції Лебідь-Гавенко
Г.М.Провадження № 22-ц/780/5124/14
Доповідач у 2 інстанції
У Х В А Л А

іменем України

28 серпня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Білоконь О.В., Фінагєєв В.О.,

при секретарі Франюк
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 4 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок дійсними та визнання права
власності на земельні ділянки ,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивував тим, що 8 лютого 2012 року між
ним та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено попередній договір
купівлі-продажу земельних ділянок, за
яким відповідач зобов'язався у строк до
8 липня 2012 року продати позивачу три
належні йому на праві власності
земельні ділянки кожна площею 0,1500 га,
розташовані в с.Рославичі
Васильківського району Київської
області. Ціна кожної ділянки була
визначена ними в сумі 122250 грн.
Посилався, що обумовлену договором
вартість ділянок він передав
відповідачу 3 липня 2012 року, проте
договори не було оформлено у зв'язку із
тим, що відповідач не отимав усі
документи для оформлення у нотаріуса.
Вказував, що вони підписали додаткову
угоду за якою основний договір має бути
укладений до 3 липня 2013 року, однак на
вказаний термін відповідач не з'явився.
Посилаючись на те, що сторони
домовилися щодо всіх істотних умов
договору купівлі-продажу спірних
земельних ділянок, відбулося часткове
виконання умов договору, а відповідач
ухиляється від його нотаріального
посвідчення, просив на підставі ч.2 ст.220
ЦК України визнати дійсними договори
купівлі-продажу спірних ділянко та
визнати за ним право власності на ці
діілянки, стягнути з відповідача
судові витрати.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 4 червня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким його позов
задоволити у повному обсязі,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд обгрунтовував свої висновки тим, що
приписи ч.2 ст.220 ЦК України не
застосовуються до правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст.210,640 ЦК
України пов'язувався лише з державною
реєстрацією, а тому спірні правочини у
відношенні земельних ділянок не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст. ст.640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Ст. 657 ЦК України в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
було встановлено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п.13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до
ст.ст.210,640 ЦК пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Аналогічний правовий висновок зробив
Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 19
червня 2013 року при розгляді справи № 6-49
цс 13, предметом якої був спір про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання права власності на нерухоме
майно. При розгляді цієї справи
Верховний Суд України зробив правовий
висновок, відповідно до якого договір
купівлі-продажу нерухомого майна в
силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин (2 липня 2012 року),
підлягав і нотаріальному посвідченню,
і державній реєстрації, тому не міг
бути визнаний судом дійсним на
підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і,
відповідно, відсутні підстави для
визнання за позивачем права власності
на спірне нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
8 лютого 2012 року між сторонами було
укладено у простій письмовій формі
попередній договір купівлі-продажу
земельних ділянок, за яким ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 зобов'язалися у строк до 8 липня
2012 року укласти основний договір
купівлі-продажу трьох земельних
ділянок належних ОСОБА_2 на праві
власності земельні, розташованих в
с.Рославичі Васильківського району
Київської області. Ціна кожної ділянки
була визначена в попередньому договорі
в сумі 122250 грн.

Також судом встановлено, що в
обумовлений сторонами строк основний
договір купівлі-продажу спірних
земельних ділянок укладений не був.

Наведені обставини стверджуються
наявними в матеріалах справи доказами.

Отже, поскільки судом встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки в силу ст.657 ЦК України в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин,
підлягав і нотаріальному посвідченню,
і державній реєстрації, чого сторони не
дотримали, а відтак не підлягає
визнанню судом дійсним на підставі ч.2
ст.220 ЦК України і відповідно, відсутні
підстави для визнання за позивачем
права власності на спірні земельні
ділянки.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відбулося фактичне виконання догвору,
а саме, що продавець передав покупцю
документи, а той оплатив вартість
земельних ділянок у повному обсязі не
заслуговують на увагу, поскільки як
вище вказувалося укладені у простій
письмовій формі попередні договори
щодо ділянок, які потребують
нотаріальної форми, не є укладеними і
не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 4 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :