УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лярен», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Геосистеми», про визнання
зобов'язання виконаним та зобов'язання
повернути розписки; за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лярен», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Геосистеми», про визнання
правочину недійсним та стягнення
грошових коштів, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 18 травня 2012
року та рішення апеляційного суду
Львівської області від 20 серпня 2012 року
та за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 20 серпня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лярен» (далі - ТОВ
«Лярен»), Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Геосистеми» (далі - ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми»), про визнання
зобов'язання виконаним та зобов'язання
повернути розписки.

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_3, треті особи: ТОВ «Лярен», ТОВ
«Торговий дім «Геосистеми», про
визнання правочину недійсним та
стягнення грошових коштів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 травня 2012 року у
задоволенні первинного позову
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним правочин, укладений
04 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
на підставі якого ОСОБА_4 було передано
ОСОБА_3 2 млн 70 тис. доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2
млн 70 тис. доларів США, що згідно з
офіційним курсом НБУ становить 16 млн 541
тис. 370 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 20 серпня 2012 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким первинний
позов задоволено.

Визнано зобов'язання ОСОБА_3 перед
ОСОБА_4, зазначені у розписках про
отримання грошових коштів на загальну
суму 2 млн 70 тис. доларів США,
виконаними.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3
видані останнім розписки про отримання
грошових коштів на загальну суму 2 млн 70
тис. доларів США.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013 року
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 травня 2012 року та
рішення апеляційного суду Львівської
області від 20 серпня 2012 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено
в задоволенні первинного позову ОСОБА_3

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2
млн 70 тис. доларів США, а у разі
неможливості повернути зазначену суму
в доларах США стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 16 млн 545 тис. 510 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь користь
ОСОБА_4 1 тис. 820 грн судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 липня 2014 року
справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд
рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013 року
допущено до провадження Верховного
Суду України.

Постановою Верховного Суду України від
24 вересня 2014 року рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року скасовано,
справу передано на новий касаційний
розгляд.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Львівської області
від 20 серпня 2012 року та залишення в силі
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 травня 2012 року,
мотивуючи свої вимоги порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 порушує
питання про скасування рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 18 травня 2012 року та зміну
резолютивної частини рішення
апеляційного суду Львівської області
від 20 серпня 2012 року.

Касаційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 04 квітня 2008 року
ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_4 придбати
будівлю трансформаторної підстанції
та будівлю складу по АДРЕСА_1, які
знаходились у його фактичній
власності, однак були зареєстровані за
юридичною особою, де він є єдиним
засновником на загальну суму 2 млн 70
тис. доларів США.

На виконання цієї домовленості ОСОБА_4
у декілька етапів у період з 04 квітня до
17 травня 2008 року було передано ОСОБА_3
за вищевказані об'єкти нерухомості
грошові кошти на загальну суму 2 млн 70
тис. доларів США, що підтверджується
відповідними розписками.

ОСОБА_3 підтверджував та визнавав, що 04
квітня 2008 року ОСОБА_4 передав 2 млн 70
тис. доларів США в рахунок придбання
зазначених об'єктів нерухомості.

20 травня 2008 року між ТОВ «Лярен» та ТОВ
«Торговий дім «Геосистеми» укладено
договори купівлі-продажу, згідно з
якими ТОВ «Лярен» продало, а ТОВ
«Торговий дім «Геосистеми» придбало
будівлю трансформаторної підстанції,
позначену на плані літ. «Б-1», загальною
площею 123,6 кв. м та будівлю складу,
позначену на плані літ. «Д-1», площею 1
135,1 кв. м, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, загальною вартістю 910 тис. грн.

Відповідно до договору доручення від 31
березня 2008 року, укладеного між ТОВ
«Лярен» та ПП «Юридична компанія
«Янат-Консультант», останнє у якості
повіреного зобов'язувалось отримувати
від ОСОБА_4 або від уповноважених ним
фізичних, юридичних осіб завдатки,
гарантійні суми, аванси за продаж
будівлі трансформаторної підстанції,
позначеної на плані літ. «Б-1»,
загальною площею 123,6 кв. м та будівлі,
позначеної на плані літ. «Д-1», площею 1
135,1 кв. м, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, у розмірі не менше 902 тис. грн.

Згідно з договором передоручення від 03
квітня 2008 року, укладеним між ПП
«Юридична компанія «Янат-Консультант»
та ОСОБА_3, останньому передоручено
права та обов'язки ПП «Юридична
компанія «Янат-Консультант» за
договором доручення від 31 березня 2008
року.

19 травня 2008 року відбулися загальні
збори учасників ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми», на яких відповідач
ОСОБА_4 виступив з ініціативою про
придбання товариством спірних об'єктів
нерухомості. Рішенням загальних зборів
учасників товариства пропозицію
ОСОБА_4 було підтримано одноголосно.

На виконання рішення загальних зборів
учасників ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми» 20 травня 2008 року між ТОВ
«Лярен» та ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми» укладено договори
купівлі-продажу, за якими ТОВ «Лярен»
продало, а ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми» придбало будівлю
трансформаторної підстанції,
позначену на плані літ. «Б-1», загальною
площею 123,6 кв. м та будівлю складу,
позначену на плані літ. «Д-1», площею 1
135,1 кв. м, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, за 910 тис. грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги за
зустрічним позовом, ОСОБА_4 посилався
на те, що 04 квітня 2008 року йому було
запропоновано ОСОБА_3 придбати об'єкти
нерухомості, що знаходяться у його
власності, за 2 млн 70 тис. доларів США. На
виконання цієї домовленості ним було
передано особисто ОСОБА_3
вищезазначені кошти, що було оформлено
відповідними розписками, написаними
власноручно ОСОБА_3 Проте ОСОБА_3 жодних
дій, спрямованих на виконання їх
договору, виконано не було, оскільки, як
виявилось, він не був власником спірних
об'єктів нерухомості. У подальшому
ОСОБА_4 вищенаведені об'єкти
нерухомості були придбані у ТОВ
«Лярен», у зв'язку із чим просив
стягнути з ОСОБА_3 2 млн 70 тис. доларів
США на свою користь.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний
позов ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив із недійсності попереднього
договору про купівлю нерухомого майна,
який було укладено усно між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, у зв'язку із чим стягнув з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові кошти,
отримання яких ОСОБА_3 підтверджується
наявними в матеріалах справи
розписками.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, задовольняючи первинний
позов ОСОБА_3 та відмовляючи в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4,
апеляційний суд виходив із того, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, свідчать про укладення між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усного договору
надання послуг, за умовами якого ОСОБА_3
зобов'язався вчинити дії, необхідні для
набуття ОСОБА_4 права власності на
нерухоме майно, а ОСОБА_4 - оплатити
виконавцеві зазначену послугу.
Оскільки ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми», яке діяло в інтересах
ОСОБА_4, придбало у довірителя ОСОБА_3 -
ТОВ «Лярен» за нотаріально
посвідченими договорами обумовлені
об'єкти нерухомості, то останній
повністю виконав свої зобов'язання за
усною угодою про надання послуг від 04
квітня 2008 року, у зв'язку із чим ОСОБА_4
повинен повернути ОСОБА_3 розписки про
отримання коштів.

Наведених висновків апеляційний суд
дійшов з огляду на наступне.

Попередній договір купівлі-продажу
будівель по АДРЕСА_1 в силу приписів ст.
ст. 635, 657 ЦК України повинен був
укладатися в письмовій формі та
посвідчуватись нотаріально та з тією
самою особою, з якою повинен укладатися
основний договір, чого зроблено не
було.

Між тим поясненнями ОСОБА_4, свідків в
суді першої інстанції підтверджується,
що йому було відомо про те, що власником
об'єктів нерухомості за адресою:
АДРЕСА_1, є не ОСОБА_3, а ТОВ «Лярен».

Згідно з розпискою, яка була підписана
ОСОБА_3 04 квітня 2008 року (в день
укладення усної угоди), кошти у сумі 500
тис. грн, що еквівалентно 100 тис. доларів
США, були передані в рахунок оплати за
корпоративні права ТОВ «Лярен», яке є
власником нерухомості. Сторонами не
вказувалось, що суми, які передаються
за розписками, є завдатком.

Зважаючи на наведене, та враховуючи, що
завдаток видається лише в рахунок
належних платежів, тоді як за
попереднім договором сторони не
зобов'язуються здійснювати платежі, а
лише беруть на себе немайнові
зобов'язання укласти договір в
майбутньому, апеляційний суд не
погодився з висновком суду першої
інстанції про те, що між сторонами було
укладено попередній договір
купівлі-продажу об'єктів нерухомості, а
кошти, які передавалися за розпискам, є
завдатком.

Правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
які виникли 04 квітня 2008 року,
регулюються ст. 901 ЦК України, згідно з
якою за договором про надання послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується, що
04 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено усну угоду, згідно з якою
позивач зобов'язався надати послуги -
вчинити необхідні дії для того, щоб
будівля трансформаторної підстанції
та складська будівля, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, перейшли у володіння
ОСОБА_4

Сторони обумовили, що перехід права
власності може відбутися шляхом
набуття ОСОБА_4 права власності на
корпоративні права ТОВ «Лярен».
Відповідач, у свою чергу, зобов'язався
оплатити послуги позивача. Пізніше
сторонами було уточнено предмет угоди
та визначено об'єктом договору об'єкти
нерухомості, а саме: будівлю
трансформаторної підстанції та
складську будівлю, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

У матеріалах справи містяться докази
наявності повноважень ОСОБА_3 на
ведення переговорів з ОСОБА_4 та
уповноваженими ним особами щодо
продажу об'єктів нерухомості за
адресою: АДРЕСА_1, від власника вказаних
об'єктів ТОВ «Лярен», а саме: договір
доручення від 03 квітня 2008 року,
укладений між ОСОБА_3 та ПП «Юридична
компанія «Янат-Консультант», яке, у
свою чергу, діяло на підставі договору
доручення від 31 березня 2008 року,
укладеного між ПП «Юридична компанія
«Янат-Консультант» та ТОВ «Лярен».

Указаними документами та свідченнями
ОСОБА_5, який на момент продажу
нерухомого майна був директором ТОВ
«Лярен», підтверджується позиція
позивача за первинним позовом про те,
що кошти, отримані ним за розписками
від 04, 15, 16, 17 квітня та від 17 травня 2008
року, отримувались ним на виконання
угоди щодо вчинення необхідних дій для
набуття уповноваженою відповідачем
особою права власності на обумовлені
між ними об'єкти нерухомості.

Зокрема, згідно зі свідченнями ОСОБА_5 в
суді першої інстанції, він, будучи
директором ТОВ «Лярен», не проводив
переговорів з ОСОБА_4 та ТОВ «Торговий
дім «Геосистеми» та особисто не вчиняв
юридичних дій щодо продажу цим особам
об'єктів нерухомості по вул.
Лемківській, 9, м. Львів. Усі переговори
та юридичний супровід продажу
нерухомого майна здійснювало
уповноважене ТОВ «Лярен» за договором
доручення від 31 березня 2008 року ПП
«Юридична Компанія «Янат-Консультант».

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На виконання угоди від 04 квітня 2008 року
ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 суму,
еквівалентну 2 млн 70 тис. доларів США, на
підтвердження чого позивач видав
відповідачу розписки про отримання
коштів.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

20 травня 2008 року ТОВ «Торговий дім
«Геосистеми», яке діяло в інтересах
ОСОБА_4, придбало у довірителя ОСОБА_3 -
ТОВ «Лярен» за нотаріально
посвідченими договорами
купівлі-продажу будівлі
трансформаторної підстанції та
складської будівлі, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Укладенням вказаних договорів
підтверджується факт повного
виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за
угодою від 04 квітня 2008 року перед
ОСОБА_4

Частиною 2 ст. 545 ЦК України визначено,
що кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути
розписку боржникові або у разі
неможливості повернення боргового
документа (розписки) повинен вказати
про це у розписці, яку він видає.

На момент звернення до суду з позовом
ОСОБА_3 та ПП «Юридична Компанія
«Янат-Консультант» були виконані всі
зобов'язання за усним договором від 04
квітня 2008 року, а саме: вчинено всі
необхідні дії для набуття
уповноваженою ОСОБА_4 особою права
власності на обумовлені об'єкти
нерухомості.

Оскільки ОСОБА_4 не виконав
зобов'язання, покладені на нього ч. 2 ст.
545 ЦК України, в частині повернення
розписок ОСОБА_3, тому апеляційний суд
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про
зобов'язання повернути йому розписки.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з висновками
апеляційного суду, підстав для
скасування ухваленого ним рішення не
вбачає. При ухваленні рішення
апеляційним судом встановлені всі
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи,
правильно визначені правовідносини, що
виникли між сторонами, та норми
матеріального закону, що їх регулюють.

Доводи касаційних скарг висновків суду
не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 20 серпня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко