Справа № 361/3956/14
Головуючий у І інстанції Пухна
О.М.Провадження № 22-ц/780/4621/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 18
УХВАЛА

Іменем України

Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Гуля В.В., Ігнатченко Н.В.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 24 червня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2
про стягнення боргу за договором
позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 08
лютого 2014 року між ним та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, відповідно
до якого позивач передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 589 173 грн., які
останній зобов'язувався повернути до 28
березня 2014 року. Факт отримання коштів
у вказаній вище сумі підтверджується
розпискою, власноручно написаною
відповідачем ОСОБА_2 У встановлений
договором строк позичальник суму
позики не повернув, сплатив лише 18 000
грн.

Позивач просив, стягнути з ОСОБА_2 борг
за договором позики в сумі
571 173 грн., 3 % річних за користування
грошовими коштами - 983,17 грн., 3 654,00 грн. -
сплаченого судового збору.

У червні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3
про визнання договору позики
недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28
лютого 2014 року він написав розписку,
якою засвідчено факт отримання у
позику грошових коштів у сумі 589 17 грн.,
які відповідач зобов'язувався
повернути до 28 березня 2014 року. Проте
вказаний договір є удаваним, оскільки
він був укладений як страхування
повернення ОСОБА_2 ТОВ «Українська
компанія Імперіал», де ОСОБА_3 працював
начальником охорони, боргу за
отриманий товар, що є приховуванням
іншого правочину та правовідносин, які
склалися між відповідачем та ТОВ
«Українська компанія Імперіал».

Позивач ОСОБА_2 Зазнчав, що нього при
написанні розписки здійснювався
фізичний тиск, йому та його сім'ї
погрожували розправою.

Позивач ОСОБА_2 Просив, на підставі ч. 1
ст. 231 ЦК України визнати укладений
договір позики недійсним.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3А, 571
173 грн. та 983 грн. - 3% річних; 3 654 грн.
судового збору. В задоволенні
зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу ОСОБА_3 в
задоволенні його позовних вимог в
повному обсязі та задовольнити його
зустрічний позов про визнання договору
позики недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилався
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, зазначав,
що судом першої інстанції не було
задоволено його клопотання про виклик
свідка та залучення в якості третьої
особи ТОВ «Українська компанія
Імперіал», чим порушено його право.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, відповідно
до якого позичальник отримав у
позикодавця грошові кошти в розмірі 589
173 грн., та зобов'язувався повернути їх
до 28 березня 2014 року. За домовленістю
сторін позика є безвідсотковою. На
підтвердження передачі коштів
позичальник власноручно написав
розписку від 28 лютого 2014
року (а.с. 4).

На виконання умов вказаного договору
ОСОБА_2 повернув ОСОБА_3 лише 18 000 грн.,
тому заборгованість відповідача перед
позивачем становить 571 173 грн.

ОСОБА_2 підтвердив факт складання
власноручно ним розписки.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. ст. 205, 1047 ЦК України
договір позики може укладатися як в
усній, так і в письмовій формі. Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як видно із матеріалів справи, 02 січня
2014 року ОСОБА_2 та ТОВ «Українська
компанія Імперіал» уклали договір
відповідального зберігання № 0201/14,
предметом якого було відповідальне
зберігання Відповідачем товару
(замороженої м'ясної та рибної
продукції) протягом строку дії
Договору у кількості згідно з актом
приймання-передачі (а.с. 20-21).

З копії акту передачі-приймання, що є
додатком до договору відповідального
зберігання № 0201/14 від 02 січня 2014 року,
та копій видаткових накладних видно, що
відповідач прийняв на відповідальне
зберігання заморожену м'ясну та рибну
продукцію (а.с. 22).

Також було до матеріалів позовної
заяви додано приходно-касові ордери за
період з грудня 2013 по березень 2014 року.

Однак, суд першої інстанції вірно
дійшов висновку, що відповідачем не
доведено та не надано належних та
допустимих доказів того, що боргові
зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 мають
відношення до його договірних
зобов'язань з ТОВ «Українська компанія
Імперіал».

Згідно із ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 21 роз'яснень Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
6 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
вирішенні спорів про визнання
недійсним правочину, вчиненого особою
під впливом насильства (ст. 231 ЦК), судам
необхідно враховувати, що насильство
має виражатися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях.
Насильницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна.

Суд першої інстанції вірно дійшов
висновку, що ОСОБА_2 не було надано суду
належних і допустимих доказів в
обґрунтування зустрічних позовних
вимог, а саме, того що він уклав договір
позики під впливом насильства, погроз
фізичної розправи, тощо.

Доказів, що ОСОБА_2 звертався до
правоохоронних органів з приводу
застосування до нього погроз та
насильства, як до суду першої
існтанції, так і до суду апеляційної
інстанції відповідач не надав.

Посилання відповідача на ту обставину,
що вказані грошові кошти він
заборгував не ОСОБА_3 а ТОВ «Українська
компанія Імперіал», де ОСОБА_3 працював
начальником охорони, тому й розписка
складена на його ім'я, не підтверджено
доказами та спростовуються трудовою
книжкою ОСОБА_3, де відсутній запис про
перебування його у трудових відносинах
з ТОВ «Українська компанія Імперіал».

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК
України).

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
зустрічного позову про визнання
договору позики недійсним, та про
задоволення первісного позову й
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 571
173 грн. боргу та 3% річних у розмірі 983
грн. 17 коп.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 червня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: