УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Писаної
Т.О., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, приватного підприємства
"Калина", третя особа - ОСОБА_6, про поділ
спільного майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про розподіл майна подружжя; за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання
права власності на 1/2 частину житлового
будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Бориславського міського
суду Львівської області від 13 вересня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 07 квітня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом та, уточнивши
свої вимоги, просила розділити майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, виділивши їй
наступне майно: ? частину жилого
будинку та 1/2 частину земельної
ділянки, на якій знаходиться цей
магазин, площею 0,06 га, по АДРЕСА_3; 1/2
частину нежитлового приміщення -
магазину, площею 61,9 кв. м, розташованого
по АДРЕСА_4; 1/2 частину будівельних
матеріалів самовільно побудованої
мансарди у будівлі вказаного магазину;
1/2 земельної ділянки, площею 56 кв. м,
розташованої по АДРЕСА_4; 1/2 частину
земельної ділянки, площею 0,0564 га,
розташованої по АДРЕСА_5; автомобіль
ГАЗ-№33021, р.н. НОМЕР_4; обладнання для
облаштування магазину; 1/2 частину
статутного фонду приватного
підприємства "Калина" (далі - ПП
"Калина"). Також просить виділити
відповідачу наступне майно: ? частину
жилого будинку та 1/2 частину земельної
ділянки, на якій знаходиться цей
будинок, площею 0,06 га, по АДРЕСА_3;
1/2 частину нежитлового приміщення -
магазину, площею 61,9 кв. м, розташованого
по АДРЕСА_4; 1/2 частину будівельних
матеріалів самовільно побудованої
мансарди у будівлі магазину,
розташованого по АДРЕСА_4; 1/2 земельної
ділянки, площею 56 кв. м, розташованої по
АДРЕСА_4; 1/2 частину земельної ділянки,
площею 0,0564 га, розташовану по АДРЕСА_5;
автомобіль ВАЗ-2107, р.н. НОМЕР_3; залишки
товару, який знаходиться в приміщенні
магазину та на складі на день
розірвання шлюбу; плазмовий телевізор;
1/2 частину статутного фонду ПП "Калина".
Крім того, просить виділити ОСОБА_6 ?
частину жилого будинку АДРЕСА_3

В обґрунтування вимог ОСОБА_4
посилалась на те, що з 04 червня 1988 року
вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 08
березня 1990 року у сторін народилася
донька - ОСОБА_6 22 грудня 2008 року шлюб
між сторонами розірвано. За час
перебування у шлюбі сторони придбали
наступне майно: земельну ділянку,
площею 0,06 га, по АДРЕСА_3 та
незавершений будівництвом жилий
будинок за цією ж адресою (готовність 11
%). Указаний жилий будинок завершений
будівництвом та зданий в експлуатацію.
За час перебування у шлюбі сторони
придбали також: земельну ділянку,
площею 0,0564 га, розташовану по АДРЕСА_5;
автомобіль ГАЗ-33021, р.н. НОМЕР_4, та
автомобіль ВАЗ-2107, р.н. НОМЕР_3. Оскільки
будівництво та облаштування жилого
будинку АДРЕСА_3 відбувалось за
кошти від продажу 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності ОСОБА_6, позивач
вважала, що ОСОБА_6 має право на ?
частину цього жилого будинку. Також
позивач зазначила, що у спільній
власності подружжя знаходиться: ПП
"Калина", яке зареєстроване по АДРЕСА_2,
з фактичним місцем розташування по
АДРЕСА_4; нежитлове приміщення -
магазин, площею 61,9 кв. м, розташований
по АДРЕСА_4; самовільно побудована
мансарда у будівлі вказаного магазину;
земельна ділянка, площею 56 кв. м, на якій
розташоване це нежитлове приміщення;
обладнання для облаштування магазину.

ОСОБА_5 звернувся до суду із
зустрічним позовом та, уточнивши свої
вимоги, просив поділити майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності з ОСОБА_4, виділивши йому та
визнавши за ним право власності на 1/2
ідеальну частку жилого будинку АДРЕСА_3
та на 1/2 ідеальну частку земельної
ділянки, площею 0,06 га, на якій
розташований вказаний будинок. В
обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_5
посилався на те, що з ОСОБА_4 вони
проживали сім'єю до 2000 року, в цей час
вели спільне господарство, мали
спільний бюджет. З 2000 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 проживали за однією адресою,
однак в окремих кімнатах, не вели
спільного господарства, мали окремий
бюджет та фактично припинили шлюбні
відносини. Зокрема у період з 2001 року по
22 грудня 2008 року ОСОБА_5 придбав майно,
яке вважає своєю особистою приватною
власністю, а саме: 21 вересня 2001 року -
земельну ділянку, площею 0,0564 га, для
будівництва та обслуговування будинку,
розташовану по АДРЕСА_5; 07 червня 2005
року - автомобіль марки ВАЗ-2107, р.н.
НОМЕР_3; майно, яке використовується для
здійснення господарської діяльності
ПП "Калина" та встановлене у
нежитловому приміщенні - магазині по
АДРЕСА_4.

Третя особа - ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та,
уточнивши вимоги, просила визнати за
нею права власності на ? частину жилого
будинку АДРЕСА_3, загальною площею
225,1 кв. м. В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_6 послалась на те, що вона є дочкою
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 На будівництво жилого
будинку АДРЕСА_3 вона надала кошти,
отримані від продажу належної їй на
праві власності 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Бориславського міського
суду Львівської області від 13
вересня 2012 року позов ОСОБА_4
задоволено частково, зустрічний позов
ОСОБА_5 задоволено. Розділено майно, що
є спільною сумісною власністю ОСОБА_4
та ОСОБА_5 Виділено ОСОБА_4, визнавши за
нею право власності, 1/2 ідеальну частку
жилого будинку АДРЕСА_3, вартістю 691 660
грн.; 1/2 частину земельної ділянки,
площею 0,06 га, розташовану по АДРЕСА_3,
вартістю 19 301,88 грн.; 1/2 частину
автомобіля ГАЗ-33021 "Газель", 2000
року випуску, р.н. НОМЕР_4, вартістю 21 789
грн. Виділено ОСОБА_5, визнавши за
ним право власності, 1/2 ідеальну частку
жилого будинку АДРЕСА_3, вартістю 691 660
грн.; 1/2 частину земельної ділянки,
площею 0,06 га, розташованої по АДРЕСА_3,
вартістю 19 301,88 грн., 1/2 частину
автомобіля ГАЗ-33021 (Газель), 2000
року випуску, р.н. НОМЕР_4, вартістю 21 789
грн., та автомобіль ВАЗ-2107, 2005 року
випуску, р.н. НОМЕР_3, вартістю 27 794 грн.
У задоволенні решти позову
ОСОБА_4 відмовлено. В задоволенні
позову ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 21 березня
2013 року рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки
АДРЕСА_5, автомобіля ВАЗ-2107, р.н. НОМЕР_3,
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про задоволення позову.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину земельної ділянки, площею 0,056
га, по АДРЕСА_5, вартістю 15 258 грн., та 1/2
частину автомобіля ВАЗ-2107, 2005 року
випуску, р.н. НОМЕР_3, вартістю 27
794 грн. У решті рішення місцевого суду
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада 2013
року рішення апеляційного суду в
частині залишення без змін рішення
Бориславського міського суду
Львівської області від 13 вересня 2012
року скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 07 квітня 2014 року
апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено,
рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 13 вересня 2012
року в частині відмови у задоволенні
первісного позову про поділ ПП "Калина"
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, просить скасувати
рішення місцевого суду в частині
відмови у задоволенні первісного
позову про поділ ПП "Калина" та ухвалу
апеляційного суду, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції. В іншій частині
судові рішення не оскаржувались, тому в
силі ст. 335 ЦПК України не є предметом
касаційного перегляду.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні
первісного позову в частині поділу
ПП "Калина", суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, дійшов обґрунтованого висновку, що
статутний фонд указаного підприємства
та його майно, яке набуте цим
підприємством унаслідок здійснення
господарської діяльності, не
відносяться до спільного сумісного
майна подружжя і не підлягають поділу.

У разі передання подружжям свого
спільного сумісного майна до
статутного фонду приватного
підприємства, заснованого одним із них,
майно переходить у приватну власність
цього підприємства, а в іншого з
подружжя право власності на майно
(тобто речове право) трансформується в
право вимоги (зобов'язальне право),
сутність якого полягає у праві вимоги
виплати половини вартості внесеного
майна в разі поділу майна подружжя (а не
право власності на саме майно) або
право вимоги половини отриманого
доходу від діяльності підприємства,
або половини майна, що залишилось після
ліквідації підприємства. Вказана
правова позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 02 жовтня 2013
року у справі № 6-79цс13.

Разом з тим, встановлено та з
матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 не зверталась до суду з вимогами
про виплату половини вартості
внесеного до статутного фонду
підприємства майна або половини
отриманого доходу від діяльності ПП
"Калина", засновником якого з
1993 року є ОСОБА_5

Оскільки ОСОБА_4 вимагала визнання
права власності на половину майна
вказаного підприємства (зокрема,
приміщення магазину, обладнання,
земельної ділянки, на якій знаходиться
магазин, та ін.), то суди дійшли вірного
висновку про відмову в задоволенні цих
вимог у межах заявленого позову.

Доводи касаційної скарги на
правильність висновків судів в частині
відмови у задоволенні первісного
позову про поділ ПП "Калина" не
впливають, їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бориславського міського
суду Львівської області
від 13 вересня 2012 року в частині відмови
у задоволенні первісних позовних вимог
про поділ приватного підприємства
"Калина" та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 07 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С.
Висоцька

Т.О. Писана

І.М. Фаловська

№ 6-20242св14

№ 6-20242св14Головуючий у першій
інстанції: Слиш А.Т. Доповідач:
Фаловська І.М.