Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4702/14
Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„27" листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 22 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя, поділ
майна, визнання права власності та
вселення, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, поділ майна, визнання права
власності та вселення.

У позові зазначала, що з 07.10.2000 року по
12.04.2013 року перебувала у шлюбі з
відповідачем, мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу за договором
купівлі-продажу від 01.08.2009 року сторони
придбали у ОСОБА_5 за 200000 грн. 3/4 частки
житлового будинку АДРЕСА_1. Згідно
договору, до складу відчужених
продавцем 3 /4 часток будинку за
вказаною адресою входили житловий
будинок „Б", сіни „б2", ганок до „Б2",
сарай „П", навіс „О", душ-вбиральня „Р",
колодязь „К", замощення № ІІІ.

Вказане нерухоме майно, набуте під час
шлюбу, було оформлене на чоловіка -
відповідача по справі.

Після розірвання шлюбу вона почала
хвилюватися щодо свого проживання
разом з неповнолітнім сином у цьому
будинку, оскільки відповідач постійно
просить її залишити будинок, не
зважаючи на її реєстрацію в ньому.

Домовленості між сторонами щодо поділу
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, досягнуто не було, шлюбний
договір між ними не укладався, у зв"язку
з чим вважає, що майно, набуте сторонами
під час шлюбу, має бути поділене між
ними порівну по 1/2 частці кожному, як
передбачено ст.ст. 60,61, 69,70 СК України.

Оскільки у травні 2014 року, після
звернення до суду, відповідач позбавив
її можливості проживати в будинку,
вигнавши її разом з дитиною за межі
подвір'я, і вона змушена проживати у
знайомих., просила суд визнати нерухоме
майно: 3/4 частки житлового будинку
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя, поділити нерухоме майно по 1/2
частці кожному, визнати за нею право
власності на 3/8 частки вказаного
житлового будинку, залишивши у
власності відповідача також 3/8 частки,
а також вселити її в будинок літ. «Б».

Рішенням Бердянського міськраойнного
суду Запорізької області від 22 вересня
2014 року позов задоволено.

Визнано 3/4 частки житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1, спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Поділено майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя, а саме, 3/4 частки
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, по 1/2 частці ОСОБА_3 та
ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/8
частки житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У власності ОСОБА_2 залишено 3/8 частки
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 в житловий будинок Літ.
«Б», що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 1 730 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволені позову в
повному обсязі.

У призначене на 27.11.2014 року
засідання апеляційного суду ОСОБА_2,
судова повістка якому в порядку ч.5 ст. 76
ЦПК України вважається врученою,
оскільки за даними поштового
повідомлення була вручена діючому на
підставі угоди від 29.09.2014 року його
представникові ОСОБА_6 11.11.2014 року, не
з"явився, як і його представник, їх
клопотання про відкладання слухання
справи з поважних причин до суду не
надходили.

Не з"явилась у засідання і
належним чином повідомлена ОСОБА_3, від
якої надійшла письмова заява про
розгляд справи за відсутності її та її
представника.

За вказаних обставин, у
відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України,
колегія дійшла висновку про
можливість розгляду справи за
відсутності сторін та їх
представників.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
07.10.2000 року по 12.04.2013 року, мають спільну
дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу відповідно до
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 01 серпня 2009 року
ОСОБА_2, як покупцем, було придбано у
ОСОБА_5 за 200000 грн. 3/4 частки житлового
будинку АДРЕСА_1( а.с.36-37)

Згідно договору, до складу відчужених
продавцем 3 /4 часток будинку за
вказаною адресою входили житловий
будинок „Б", сіни „б2", ганок до „Б2",
сарай „П", навіс „О", душ-вбиральня „Р",
колодязь „К", замощення № ІІІ.

Право власності на придбані 3 / 4 частки
будинку було оформлено на ім"я
ОСОБА_2.(а.с.38).

Згідно із ч.3 ст. 368 ЦК та ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незвлежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, долгяд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об"єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд правильно керувався названими
нормами права та виходив із
встановленої ними презумції
віднесення придбаного під час шлюбу
майна до спільної сумісної власності,
коли позивач звільняється від
доведення цієї обставини,а відповідач,
якщо заперечує проти цього, має довести
протилежне.

Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2
посилався на удаваність вчиненої 01.08.2009
року угоди купівлі-продажу 3/4 частки
житлового будинку АДРЕСА_1, продавцем в
якій була його бабуся ОСОБА_5, оскільки
насправді зазначена частка будинку
була подарована йому, як онуку.

Належних та допустимих доказів в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України
ОСОБА_2 на підтвердження зазначених
доводів не надав, в судовому порядку
вказаний договір сторонами цього
правочину не оспорювався.

За вказаних обставин висновок суду про
те, що належними та допустимими
доказами відповідач презумцію
спільності майна подружжя у виді 3/4
часток житлового будинку АДРЕСА_1 не
спростував, є обгрунтованим та
правомірним.

Ті докази та обставини щодо удаваності
угоди купівлі-продажу 3 /4 часток
житлового будинку, на які ОСОБА_2
посилається в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції і додаткового правового
аналізу не потребують, враховуючи, що
наданим з цього питання доказам суд
надав оцінку у відповідності до вимог
ст. 212 ЦПК України.

Не є переконливими і доводи
апеляційної скарги щодо
безпідставності всленення ОСОБА_2 у
житловий будинок літ."Б" по АДРЕСА_1,
оскільки за договором купівлі-продажу
від 01.08.2009 року саме зазначений будинок
був включений до складу відчужених за
договором 3 / 4 ідеальних часток
житлового будинку за названою адресою
і були придбані у спільну сумісну
власність.

Визнання за кожним із сторін права
власності на 3 / 8 частки придбаної у
шлюбі частки будинку без виділення їх в
натурі, враховуючи, що такі вимоги
ніким із сторін не заявлялись, не
являлося перешкодою для вселення
ОСОБА_3, оскільки це не суперечить
встановленим ст. 358 ЦК України правилам
здійснення права спільної часткової
власності.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і правильність судових
висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 22 вересня
2014 року по даній справі залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: