Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
акціонерної енергопостачальної
компанії «Київенерго» про стягнення
витрат та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 25 червня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом до акціонерної
енергопостачальної компанії
«Київенерго» (далі -

АЕК «Київенерго»), у якому просив
стягнути з відповідача на його користь:
на побутовий та звичайний догляд за
період з 1 січня 2003 року до дня
ухвалення рішення з урахуванням трьох
процентів річних та індексу інфляції у
розмірі 0,75 мінімальної заробітної
плати, що становить 58 619,32 грн; витрати,
пов'язані з втратою працездатності за
період з 27 лютого 2003 року до дня
ухвалення рішення, з урахуванням трьох
процентів річних та індексу інфляції,
що становить 460 211,50 грн; вартість
автомобіля «Таврія» з його
переобладнанням для управління з
урахуванням відсутності у нього правої
руки і лівої ступні ноги, з урахуванням
трьох процентів річних та індексу
інфляції за період з 27 лютого 2003 року до
1 липня 2012 року у розмірі 85 007,70 грн;
вартість збірного гаража для
автомобіля з урахуванням трьох
процентів річних та індексу інфляції
за період з 27лютого 2003 року до

1 липня 2012 року - 11 875 грн; витрати на
санаторно-курортне лікування - 261 330,50
грн; відшкодувати 51 000 грн моральної
шкоди.

Позов мотивував тим, що 23 червня 1968 року
у віці 6 років йому були завдані тяжкі
тілесні ушкодження у
трансформаторному пункті

№ 1298, що належить відповідачу.
Внаслідок отриманих травм він
визнаний інвалідом 2 групи з дитинства.

Рішенням Залізничного районного
народного суду м. Києва від 23 вересня 1969
року винним у завданні шкоди було
визнано відповідача, за ОСОБА_3 визнано
право на відшкодування шкоди у зв'язку
з втратою працездатності до досягнення
ним 15- річного віку.

Рішенням Залізничного районного
народного суду м. Києва від 27 квітня 1981
року стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_3

804,97 крб. витрат, пов'язаних із втратою
працездатності, за період з

1 жовтня 1979 року до 21 квітня 1981 року.

У подальшому в судовому порядку за
ОСОБА_3 визнавалося право на
санаторно-курортне лікування у
медичних закладах та компенсацію на
придбання ліків, на протезування та
ортопедичне взуття; зобов'язано
відповідача сплачувати необхідні
платежі на санаторно-курортне
лікування не менше одного разу на рік,
лікування у медичних закладах,
компенсацію на придбання ліків;
зобов'язано відповідача
відшкодовувати витрати на побутовий та
звичайний догляд довічно; стягнуто
витрати, пов'язаних із втратою
працездатності.

Крім того, зобов'язано відповідача
придбати для ОСОБА_3 автомобіль марки
«Таврія» вартістю 15 790 грн, сплативши 20
000 грн - вартість переобладнання
автомобіля через станцію
техобслуговування для управління з
урахуванням відсутності правої руки,
лівої ступні ноги. Зобов'язано
відповідача сплачувати щомісячно з
моменту придбання автомобіля та
реєстрації в органах Державної
інспекції, кошти на придбання пального
марки А-92 у кількості 120 літрів на рік та
зобов'язано відповідача придбати для
ОСОБА_3 збірний гараж для автомобіля
вартістю 5 000 грн.

Зазначав, що відповідач припинив
виконання зобов'язань, які визначені
вказаними судовими рішеннями.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь
ОСОБА_3 витрати на побутовий та
звичайний догляд за період із 1 січня 2003
року до 12 листопада 2012 року з
урахуванням 3% річних індексу інфляції
у розмірі 0,75 мінімальної заробітної
плати щомісячно - 58 619,32 грн, витрати,
пов'язані з втратою працездатності, за
період із 27 лютого 2003 року до 12
листопада 2012 року з урахуванням 3%
річних та індексу інфляції - 460 211,50 грн,
вартість автомобіля «Таврія» з
переобладнанням для управління з
урахуванням відсутності правої руки та
лівої ступні ноги - 85 007,70 грн, вартість
збірного гаражу - 11 875 грн, витрати на
санаторно-курортне лікування - 261 330,50
грн, відшкодування моральної шкоди - 51
000 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 червня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду Київської
області від 13 червня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному розгляді
рішенням апеляційного суду Київської
області від 25 червня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Стягнуто з АЕК «Київенерго» на користь
ОСОБА_3 витрати, пов'язані з втратою
працездатності за період із 1 травня 2009
року до 1 листопада 2012 року в сумі 38 419
грн, витрати на побутовий та звичайний
догляд за період із 1 травня 2009 року до 1
листопада 2012 року в сумі 28 814,25 грн,
витрати на санаторно-курортне
лікування - 7 585 грн та у рахунок
відшкодування моральної шкоди - 51 000
грн. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині стягнення матеріальної шкоди,
у цій частині ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

У іншій частині судове рішення не
оскаржується, а тому не перевіряється
судом касаційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Увалюючи рішення про часткове
задоволення позову, апеляційний суд
виходив з того, що відшкодування шкоди
у вигляді щомісячних виплат, а також
виплат на догляд потерпілого має
провадитися лише за останні три роки
перед зверненням до суду, а вартість
автомобіля і гаража не можу бути
стягнута, оскільки позовні вимоги буди
предметом розгляду в іншій справі.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Установлено, що 23 червня 1968 року ОСОБА_3
у віці 6 років були завдані тяжкі
тілесні ушкодження у
трансформаторному пункті № 1298, що
належить відповідачу, внаслідок чого
позивач став інвалідом 2 групи з
дитинства.

Рішенням Залізничного районного
народного суду м. Києва від 23 вересня 1969
року винним у завданні шкоди було
визнано відповідача, за ОСОБА_3 визнано
право на відшкодування шкоди у зв'язку
з втратою працездатності до досягнення
15 років.

Рішенням Залізничного районного
народного суду м. Києва від 27 квітня 1981
року стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_3

804,97 крб. витрат, пов'язаних із втратою
працездатності, за період з

1 жовтня 1979 року до 21 квітня 1981 року.

Рішенням Залізничного районного суду
від 9 липня 2001 року визнано за ОСОБА_3
право на санаторно-курортне лікування
у медичних закладах та компенсацію на
придбання ліків. Зобов'язано
відповідача сплачувати необхідні
платежі на санаторно-курортне
лікування не менше одного разу на рік у
період з червня до вересня, лікування у
медичних закладах, компенсацію на
придбання ліків. Визнано за ОСОБА_3
право на протезування та ортопедичне
взуття. Стягнуто з відповідача витрати
на побутовий догляд у розмірі 136 грн та
звичайний догляд - 272 грн. Зобов'язано
відповідача відшкодовувати витрати на
побутовий та звичайний догляд довічно.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 лютого 2003 року стягнуто з
відповідача 7 757 грн витрат, пов'язаних
із втратою працездатності, за період з
лютого 1997 року до 27 лютого 2003 року,
вартість МІО протеза плеча - 28 594,10 грн,
вартість механічного протезу плеча 12
808,70 грн, косметичний протез плеча - 7 008,58
грн. Зобов'язано відповідача придбати
для ОСОБА_3 автомобіль марки «Таврія»,
через ХРП «Авто Заз-ДЕУ» р/р НОМЕР_1
«Промінвестбанк» у м. Києві МФО 322108
вартістю 15 790 грн, сплативши 20 000 грн -
вартість переобладнання автомобіля
через станцію техобслуговування для
управління з урахуванням відсутності
правої руки, лівої ступні ноги.
Зобов'язано відповідача сплачувати
щомісячно з моменту придбання
автомобіля та реєстрації в органах
Державної інспекції, кошти на
придбання пального марки А-92 у
кількості 120 літрів на рік та
зобов'язано відповідача придбати для
ОСОБА_3 збірний гараж для автомобіля
вартістю 5 000 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
18 червня 2003 року, залишеним без змін
ухвалою Верховного Суду України від 17
квітня 2006 року, вказане рішення суду
першої інстанції скасовано у частині
задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди та в цій частині в
позові відмовлено; у частині стягнення
7 757 грн змінено та визначено розмір
відшкодування - 6 459 грн.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Київської області від

13 червня 2013 року та повертаючи справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у своїй ухвалі від 18
грудня 2013 року зазначав, що стягуючи із
відповідача на користь позивача
вартість автомобіля «Таврія» з
переобладнанням для управління з
урахуванням відсутності правої руки і
лівої ступні ноги, суд першої інстанції
належним чином свого висновку не
мотивував.

Скасовуючи в цій частині рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
виходив із того, що такі вимоги були
предметом розгляду в іншій цивільній
справі за участю тих же сторін і щодо
них ухвалено рішення, яке набрало
законної сили. Отже, позовні вимоги про
стягнення вартості автомобіля і гаражу
стосуються зміни способу та порядку
виконання рішення суду, яке набрало
законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

З матеріалів справи не вбачається, що
при новому розгляді вказані вище
обставини були предметом судового
дослідження та перевірки доказами.

Відповідно до ст. 455 ЦК Української РСР
1963 року в разі заподіяння каліцтва або
ушкодження здоров'я організація чи
громадянин, відповідальні за шкоду,
зобов'язані відшкодувати потерпілому
заробіток, втрачений ним внаслідок
втрати або зменшення працездатності, а
також відшкодувати витрати, викликані
ушкодженням здоров'я (посилене
харчування, протезування, сторонній
догляд тощо).

Якщо каліцтво або інше ушкодження
здоров'я заподіяно організацією або
громадянином, не зобов'язаними
сплачувати за потерпілого внески по
державному соціальному страхуванню, ця
організація або громадянин повинні
відшкодувати потерпілому шкоду за
правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у
частині, що перевищує суму одержуваної
ним допомоги або призначеної йому
після ушкодження його здоров'я і
фактично одержуваної ним пенсії (ч. 1 ст.
457 ЦК Української РСР 1963 року).

Відшкодування шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я складається зі
щомісячних платежів (страхових виплат),
що виплачуються протягом строку, на
який встановлено втрату
працездатності, та додаткових витрат,
що виплачуються протягом строку, на
який визначено потребу в них.

Як вбачається з обставин справи,
позивач звернувся до суду з позовом про
продовження платежів, стягнутих за
рішенням суду.

Згідно роз'яснень, які містяться в
абзаці п'ятому п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди»

за вимогами про продовження платежів
виплати провадяться за весь попередній
час, протягом якого належало
відшкодовувати шкоду, без обмеження
будь-яким строком (з дня закінчення
попередніх виплат вимоги про їх
продовження задовольняються за умови,
що МСЕК (а у відповідних випадках -
судово-медична експертиза) підтвердила
втрату працездатності та її відсоток
за цей період).

Лише в інших випадках виплати,
призначені, але своєчасно не одержані
потерпілим або особою, яка має право на
їх одержання, а також вимоги про
перерахунок (наприклад, за відсотком
втрати працездатності) сум щомісячних
платежів, раніше визначених судом або
роботодавцем, підлягають задоволенню
за час, що не перевищує трьох років.

У своєму рішенні апеляційний суд не
навів мотивів, з яких відмовлено в
стягненні сум відшкодування шкоди за
весь попередній час, протягом якого
належало відшкодовувати шкоду.

Крім того, відповідно до вимог закону в
рішенні суд повинен навести точний
розрахунок присуджених сум для
відшкодування шкоди, зазначені строки
їх виплати.

Вирішуючи спір у частині стягнення
витрат на побутовий та звичайний
догляд, апеляційним суд у порушення
вимог ст.ст. 213, 214, 315 ЦПК України не
навів розрахунок та не вказав із чого
виходив при визначенні розміру 28 814,25
грн.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Однак вирішуючи спір у частині
позовних вимог про стягнення витрат на
санаторно-курортне лікування у
медичних закладах, апеляційним судом
не вирішено питання в частині
стягнення витрат пов'язаних із
санаторно-курортним лікуванням в
санаторії імені Гоголя за період 9
липня 2012 року по 20 липня 2012 року.

Відмовляючи в стягненні вартості
автомобіля і гаража, апеляційний суд не
навів мотивів відмови в позові, та не
врахував, що позивач звернувся не з
заявою про зміну способу виконання
судового рішення (виконання обов'язку в
натурі), а з іншим способом захисту
порушеного права, передбаченим
законом, а саме шляхом відшкодування
шкоди.

Оскільки при новому розгляді справи
апеляційний суд вимоги суду касаційної
інстанції не виконав, ухвалене у
справі рішення апеляційного суду в
частині стягнення матеріальної шкоди,
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 25 червня 2014 року в частині
стягнення матеріальної шкоди
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська