№ 2/645/2421/13
РІШЕННЯ

іменем
України

03 грудня 2014 року Фрунзенський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бондаревої І.В., при
секретарі - Гудзенко О.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка звернулася до суду із
позовом до відповідачки про стягнення
боргу, відшкодування моральної шкоди,
вказуючи, що 25.07.1997 року вона дала у
борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6450
доларів США, що підтверджено
відповідною розпискою. Відповідачка
зобов'язалася повернути грошові кошти
до 15.08.1997 року. У строки, передбачені
розпискою, відповідачка борг не
повернула, а тому 09.07.2000 року написала
власноручно ще одну розписку, в якій
зобов'язалася повернути гроші, взяті в
борг, до 01.01.2001 року. У відповідний строк
ОСОБА_2 знову не повернула гроші, у
зв'язку з чим написала ще одну розписку,
в якій зобов'язалася повернути борг вже
до 15.09.2003 року. На постійні прохання
позивачки до ОСОБА_2 повернути борг,
грошові кошти так і не були повернуті.
18.11.2003 року позивачка звернулася до
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України із
заявою про притягнення ОСОБА_2 до
кримінальної відповідальності. Справа
тривалий час перебувала в провадженні
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області та 12.10.2012 року було
винесено постанову про закриття
кримінальної справи. Але і на
теперішній час кошти, які взяла у борг
ОСОБА_2 так і не повернуті. Крім того,
зазначає, що діями відповідачки щодо
ухилення від сплати боргу їй
спричинена моральна шкода, оскільки
позивачка постійно хвилювалась через
неповернення боргу, відчувала постійне
психологічне напруження, безперервно
звертаючись до органів міліції та
прокуратури.

Просила поновити строк для подання
позовної заяви, визнати дії
відповідача щодо неповернення боргу у
сумі 6450 доларів США незаконними,
стягнути з відповідачки на її користь
грошові кошти у сумі, яка еквівалентна
6450 доларам США, та на відшкодування
моральної шкоди стягнути 20 000 грн.

В судовому засіданні
позивачка та її представник - ОСОБА_4
позовну заяву підтримали. При цьому
позивач пояснила, що вона у 2003 р.
зверталась до суду з позовом до
відповідачки, проте не змогла сплатити
державне мито у зв'язку з відсутністю в
неї грошових коштів з вини
відповідачки, тому позовну заяву їй
повернули як неподану. Після цього вона
звернулась до Фрунзенського РВ,
впевнена у тому, що її права будуть
поновлені.

Відповідачка в
судовому засіданні проти позову
заперечувала, просила застосувати
позовну давність та відмовити у
задоволенні позову. Заперечуючи проти
факту отримання грошових коштів у борг,
пояснила, що розписки вона писала
внаслідок психологічного тиску на неї
з боку позивачки та її колишнього
чоловіка, якій був начальником
відповідачки та брав гроші у позивачки
для розвитку бізнесу.

Суд, вислухавши
пояснення сторін, дослідивши
заперечення відповідачки, дослідивши
докази у їх сукупності, вважає позовну
заяву такою, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що 25.07.1997 року ОСОБА_2
отримала в борг від ОСОБА_1 грошові
кошти в сумі 6450 доларів США, які
зобов'язалась повернути до 15.08.1997 року,
про що склала відповідну розписку
(а.с.11).

У встановлений сторонами строк ОСОБА_2
борг не повернула, та за домовленістю
сторін встановлений строк повернення
боргу до 01.01.2001 року, про що ОСОБА_2
надала розписку від 09.07.2000 р. (а.с.12).

У цей строк ОСОБА_2
також борг не повернула, та за згодою
позивача, зобов'язалась повернути борг
до 15.09.2003 р., про що склала розписку від
16.05.2003 р. (а.с.13).

У визначений новий строк (до 15.09.2003
р.) ОСОБА_2 борг позивачці у розмірі 6450
доларів США не повернула, що
підтверджується наявністю у позивача
оригіналу розписки від 16.05.2003 р., яка
відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України
підтверджує укладання договору позики
між сторонами.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти в такій саме сумі,
що була передана йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Таким чином, суд вважає, що, не
повернувши позивачеві позичені у неї
грошові кошти у визначений строк,
ОСОБА_2 порушила право ОСОБА_5 на
розпорядження своїм майном.

Твердження відповідача щодо
безгрошовості вказаних розписок -
нічим не підтверджені.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК
України, позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК
України, сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Оскільки первісний строк повернення
боргу (до 15.08.1997 року) за взаємною
домовленістю сторін неодноразово
продовжувався, востаннє - до 15.09.2003 р.,
трирічний строк загальної позовної
давності мав сплинути 15.09.2006 р.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка 15.11.2003 р. , тобто до сплину
строку позовної давності, звернулась
за захистом свого порушеного права до
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області із заявою про
притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності, вбачаючи в діях
останньої ознаки шахрайства (а.с.14).

Перевірка вказаної заяви ОСОБА_6
тривала майже 9 років, та остаточне
рішення було прийнято лише 12.10.2012 р., а
саме кримінальна справа, порушена за
ознаками ч.3 ст.190 КК України закрита за
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу
злочину, на підставі п.2 ст.6 КПК України
(1960 р.).

Підставами для закриття кримінальної
справи слідчим зазначено наявність між
сторонами цивільно-правових відносин.
При цьому органом досудового слідства
було встановлено, що свої боргові
зобов'язання ОСОБА_2 не оспорює та
визнає, тому питання недотримання умов
договору позики має вирішуватись в
порядку цивільного судочинства
(а.с.34-35).

Таким чином, суд вважає, що позивачка,
звертаючись 15.11.2003 р. до Фрунзенського
РВ із заявою про захист свого
порушеного права, не могла передбачити,
що перевірка заяви буде тривати до
12.10.2012 р., та мала правомірні сподівання
щодо ефективності обраного нею способу
захисту своїх порушених прав, оскільки
шкода, завдана злочином, підлягає
відшкодуванню при розгляді
кримінальної справи.

За таких обставин суд вважає , що
позовна давність пропущена позивачкою
з поважних причин, тому її порушене
право підлягає захисту, у зв'язку з чим
стягує з відповідача на користь
позивача борг у розмірі 97 947.27 грн., що
за офіційним курсом НБУ на час розгляду
справи еквівалентно 6450 доларам США, та
сплачений позивачкою судовий збір у
розмірі 715,66 грн., згідно ст. 88 ЦПК
України.

Крім того, з підстав, передбачених ст.88
ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь
держави має бути стягнутий судовий
збір у розмірі 263,81 грн. (979,47 грн. - 715,66
грн.).

Позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягають у зв'язку з їх
недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 509, 511, 1046 - 1048 ЦК України, ст.ст. 10,
60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 борг у розмірі 97 947 грн. 27 коп., що
за офіційним курсом НБУ на час розгляду
справи еквівалентно 6450 доларам США, та
судовий збір у розмірі 715 грн.66 коп.

В частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 263 грн. 81
коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд
м.Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий - суддя