У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко
Ю.Г.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
зменшення розміру аліментів, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 06 лютого 2013 року з
нього на користь ОСОБА_7 стягнуто
аліменти на доньок: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1 тис. грн щомісячно на
кожну дитину до їх повноліття.

У зв'язку з тим, що в його житті сталися
зміни, а саме: він уже не працює як
фізична особа−?підприємець, його
матеріальне становище істотно
погіршилося, він є найманим
працівником та отримує заробітну плату
у розмірі 1147 грн на місяць, що
підтверджується трудовим договором
від 12 липня 2013 року № 2 та
відповідним записом у трудовій книжці,
просив зменшити розмір аліментів,
визначених у твердій грошовій сумі
рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 06 лютого 2013 року, та
стягнути з нього на користь ОСОБА_7
аліменти на двох доньок, визначивши
єдину частку від його заробітку на
утримання дітей у розмірі Ѕ частини
всіх видів заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з дня
набрання рішенням суду законної сили і
до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 06 травня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, керувався тим, що дії
позивача були свідомо направлені на
створення мнимого враження погіршення
його фінансового стану, чого на справді
не відбулося.

Із такими висновками судів погодитися
не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судом встановлено, що рішенням
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 27 квітня 2012 року
стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
аліменти на доньок: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/3 частини всіх видів
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно з 14
березня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а
потім у розмірі ј частини всіх видів
заробітку (доходу), але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на доньку ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с.
17−?18).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 06 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 26 березня 2013 року, стягнуто
із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на
доньок: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у
розмірі 2 тис. грн щомісячно до
повноліття ОСОБА_8, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, а потім щомісячно - 1
тис. грн до повноліття ОСОБА_9, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 9−?16).

Звертаючись до суду з позовом 15 липня
2013 року, ОСОБА_6 вказував, що відповідно
до трудового договору від 12 липня 2013
року зроблено запис у трудовій книжці,
що він прийнятий на роботу водієм
автотранспортних засобів і його
заробітна плата встановлена трудовим
договором у 1147 грн (а.с. 6−?8).

На підтвердження свого майнового
становища ОСОБА_6 20
листопада 2013 року надав суду копію
податкової декларації про майновий
стан і доходи, а також копію довідки про
доходи, згідно з даними яких інші
джерела доходів позивача відсутні (а.с.
43−?45).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.
23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», за ст. 192 СК
України розмір аліментів, визначений
судовим рішенням або за домовленістю
між батьками, суд може змінити за
позовом платника або одержувача
аліментів у зв'язку зі зміною
матеріального чи сімейного стану,
погіршення чи поліпшення здоров'я
когось із них.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК
України зміна розміру аліментів може
мати під собою й зміну способу їх
присудження (зміна розміру аліментів,
стягнутих за рішенням суду у частці від
заробітку (доходу) матері, батька
дитини на розмір аліментів у певній
твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
висловленою у постанові від 05 лютого 2014
року у справі № 6-143цс13.

Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції про те, що позивач умисно
створив видимість погіршення свого
фінансового стану, апеляційний суд
залишив поза увагою, що вони
ґрунтуються на припущеннях та не
підтверджені матеріалами справи. На
порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суд не встановив фактичні обставини
страви і не перевірив доводи позивача,
не дослідив надані ним докази щодо
наявності підстав для зменшення
розміру аліментів згідно зі ст. 192 СК
України та не встановив реальний дохід
позивача, а суд касаційної інстанції
зазначеними повноваженнями не
наділений, тому ухвалу апеляційного
суду належить скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 06 травня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарження не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г.
Іваненко