АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6960/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О. М. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів -
Глущенко Н.Г., Пищиди М.М.

при секретарі - Бец Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 100 000 грн. та
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалите нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що договору
позики із ОСОБА_3 він не укладав,
грошові кошти у сумі 100 000 грн. не
отримував, а розписку написав під
впливом. Крім того, в обґрунтування
апеляційної скарги відповідач
послався на те, що судом не було
прийнято до уваги причину його
відсутності у судовому засіданні, що
призвело до порушення його прав.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що 01 серпня
2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики на суму 100 000
грн. зі строком повернення до 01 вересня
2013 року.

На підтвердження укладення договору
позики та факту отримання відповідачем
грошових коштів в розмірі 100 000 грн.
ОСОБА_2 власноруч була написана
письмова розписка від 01 серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Оскільки зобов'язання щодо повернення
коштів відповідач не виконав, на
письмову претензію від 05 вересня 2013
року, надіслану йому ОСОБА_3, жодним
чином не відреагував, кошти не
повернув, суд дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 суми боргу за договором
позики у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Як вбачається зі справи, відповідач з
позовом до позивача про визнання
договору позики недійсним з тих
підстав, що гроші насправді не були
одержані ним як позичальником від
позивача як позикодавця, до суду не
звертався.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що рішення суду було
ухвалено без його участі, що призвело
до порушення його прав, -
необґрунтоване, оскільки відповідач
неодноразово без поважних причин не
з'являвся у судове засідання, належних
доказів щодо неможливості з'явитися у
судове засідання у зв'язку з хворобою
суду не надав.

Таким чином, суд, враховуючи вимоги
ст.ст. 157, 169 ЦПК України визнав за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та його
представника ОСОБА_4, який згідно
довідки призваний на військову службу,
обґрунтовано пославшись на те, що
відповідач не був позбавлений
можливості укласти угоду на
представництво своїх інтересів з іншим
представником.

Також безпідставними є посилання
відповідача на безгрошовість розписки,
оскільки він не надав ніяких
документів та інших письмових доказів,
які б свідчили про те, що договір
сторони не укладали і позивач не
передавав грошових коштів, а тому не
спростував умови боргової розписки
належними та достовірними доказами,
відповідно до вимог ст.57-60,64 ЦПК
України. Крім того, він не звертався до
будь-яких уповноважених органів із
приводу невідповідності розписки
фактичним обставинам взаємовідносин
сторін.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач був повідомлений про
наявність пред'явленого до нього
позову та про розгляд справи, також із
матеріалами справи знайомився його
представник та заявляв клопотання
(а.с.9,14-15,31,36,42,64-68,82-85), а тому суд не
порушив вимоги ст.ст.10,11 ЦПК України,
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, наведені в
апеляційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують, а із матеріалів
справи вбачається, що передбачені ст. 309
ЦПК України підстави для скасування чи
зміни судового рішення відсутні, і
оскаржуване рішення судом першої
інстанції ухвалене із додержанням норм
процесуального права та у
відповідності із нормами
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 12
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
двадцятиденний строк у касаційному
порядку.

Судді: