У Х В А Л А

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Колодійчука В.М.,,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на будівельні
матеріали, визначення порядку
користування майном, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 18 січня 2012 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 листопада 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1999 року вони з відповідачем
перебували в зареєстрованому шлюбі, у
якому мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі рішення Виконавчого
комітету Довгинцівської районної ради
та рішення Криворізької міської ради
ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, була
виділена земельна ділянка площею 1 000
кв. м під будівництво житлового
будинку. Вказувала, що за спільні кошти
сім'ї на зазначеній земельній ділянці
побудовано будинок, гараж і підсобне
приміщення.

Також зазначала, що відповідач не
визнає її право власності на частку
спірного майна, крім того, будівництво
не завершено, тому, уточнивши позовні
вимоги, просила суд визнати за нею
право власності на Ѕ частки матеріалів
й обладнання, які були використані у
процесі будівництва, та визначити
порядок користування ними.

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 18 січня 2012 року у
задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
листопада 2012 року рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на Ѕ частки
будівельних матеріалів й обладнання
скасовано, ухвалено в цій частині нове
рішення, яким позов задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частки матеріалів,
обладнання, які були використані в
процесі будівництва житлового будинку
з господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, та залишено їх у спільному
користуванні сторін. У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04 березня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 листопада 2012 року
залишено без змін.

У квітні 2014 року ОСОБА_5, яка не брала
участь у справі, звернулась до суду з
касаційною скаргою на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 18 січня 2012 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 листопада 2012 року,
посилаючись на те, що вказаними
рішеннями вирішено питання про її
права та обов'язки, так як предметом
спору є майно, придбане за спільні
сімейні кошти у період її спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_4 без
реєстрації шлюбу та у період шлюбу, а
тому вважає себе співвласником майна.
Просить скасувати оскаржувані судові
рішення, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Апеляційний суд на підставі належним
чином оцінених доказів, поданих
сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов
правильного висновку про те, що ОСОБА_4
у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не довів використання своїх
особистих коштів саме на придбання
матеріалів, використаних при
будівництві спірного житлового
будинку за час шлюбу з ОСОБА_3, у зв'язку
з чим остання має право на визнання за
нею права власності на Ѕ частки
будівельних матеріалів, обладнання,
які були використані у процесі
будівництва житлового будинку.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає фактичним обставинам
справи, наданим сторонам доказам, до
яких вірно застосовано норми права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом установлено, що з 25 вересня 1999
року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
рішенням суду від 21 липня 2010 року.

Рішенням Виконавчого комітету
Довгинцівської районної ради м.
Кривого Рогу від 20 липня 2005 року та
рішенням Криворізької міської ради від
23 вересня 2009 року ОСОБА_4 було виділено
земельну ділянку площею 1000 кв. м під
будівництво індивідуального житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Крім цього, судом встановлено, що
будівництво зазначеного будинку
здійснювалось самочинно, без
відповідного дозволу інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 26
вересня 2012 року № 177 процент готовності
незакінченого будівництвом житлового
будинку складає 83 % (а. с. 202-208).

Рішенням Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 04 березня 2014 року (копію
якого надала заявник ОСОБА_5.) її позов
до ОСОБА_4 про встановлення факту
проживання однією сім'єю та розподіл
майна задоволено. Встановлено факт їх
спільного проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з 04 серпня 2010 року по 27
липня 2012 року та розподілено спільно
нажите майно домашнього вжитку.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, оскільки
предметом позовних вимог ОСОБА_3 було
право власності на будівельні
матеріали придбані та використані для
будівництва будинку під час
зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4, а саме:
у період з 2006 року по 2009 рік, тому
встановлений у судовому порядку факт
спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_4 у
вищезазначений період правового
значення не має.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про її відхилення та залишення без змін
рішення апеляційного суду Одеської
області від 15 липня 2014 року, оскільки
воно є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27
листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська