АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5652/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 640/247/14-ц
Доповідач - Костенко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової
Н.О., Гальянової І.Г.

при секретарі Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 01 липня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" в особі філії -
Харківське обласне управління АТ
„Ощадбанк" про виплату вкладу,-

в с т а н о в и л а

Позивач звернувся до суду з позовом,
яким, з урахуванням уточнення позовних
вимог, просив зобов'язати Публічне
акціонерне товариство «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Харківського обласного управління
ТВБВ Ощадбанку № 10020/0325 м.
Харкова видати йому, ОСОБА_2, через касу
банку, без відкриття рахунку на ім'я
ОСОБА_2, грошові вклади, у вигляді
виплати грошових коштів готівкою, з
належними відсотками, нарахуваннями,
компенсаціями та індексаціями, що
знаходяться на рахунках:
компенсаційний рахунок № НОМЕР_2 -
в сумі 2968,80 грн.; компенсаційний рахунок
№ НОМЕР_3 - в сумі 10 646,40 грн.;
компенсаційний рахунок № НОМЕР_4 - в
сумі 5 347,65 грн., а всього 18962,85 грн. та
зобов'язати Публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» в особі філії - Харківського
обласного управління ТВБВ Ощадбанку
№ 10020/0325 м. Харкова закрити
усі рахунки ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 та видати довідку про
закриття рахунку.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначав, що 22.08.2013 р. ним було
подано до філії - Харківського
обласного управління АТ «Ощадбанк»
заяву, в якій він просив на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 04.07.2013 р. серія ВТІ № 292722
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та на підставі Свідоцтва
про смерть ОСОБА_3 від 22 вересня 2012 року,
видати через касу банку (без відкриття
рахунку), як власнику майна, що належить
до спадщини, йому - ОСОБА_2, грошові
вклади з належними відсотками,
нарахуваннями, компенсаціями та
індексаціями, що знаходяться у філії -
Харківське обласне управління
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
ТВБВ Ощадбанку № 10020/0325 м. Харкова на
рахунках: 68174 - в сумі 0,26 грн.;
компенсаційний рахунок № НОМЕР_2 - в
сумі 2968,80 грн.; компенсаційний рахунок
№ НОМЕР_3 - в сумі 10 646,40 грн.;
компенсаційний рахунок № НОМЕР_4 - в
сумі 5 347,65 грн., а всього 18 962,85 грн. та
закрити усі рахунки ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що у відповідь на
своє звернення до відповідача 06.09.2013 р.
він отримав від останнього листа №
11-15/С-505-222/С від 28.08.2013 року, в якому в
задоволенні його заяви було повністю
відмовлено та зазначено, що банк не має
законних підстав видати через касу
кошти з компенсаційних рахунків №
НОМЕР_2, № НОМЕР_5, № НОМЕР_4, відповідач
також відмовив закрити усі рахунки
ОСОБА_3.

Крім того, позивач зазначає, що
відповідач відмовився видавати йому
грошові кошти необґрунтовано,
помилково та незаконно посилаючись на
Закон України від 21.11.1996 р. 537/96-ВР «Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України» (далі -
Закон № 537/96-ВР), оскільки усі норми
Закону № 537/96-ВР та прийнятих
відповідно до нього підзаконних
нормативно-правових актів
розповсюджують свою дію та регулюють
відносини на громадян, які мають статус
вкладників, натомість він не має такого
статусу та не підпадає під визначення
«вкладник», це також підтверджує
відповідь відповідача від 29.11.2013 р. за №
11-15/С-764-398/С на його заяву від 20.11.2013 р. за
вх. № С-388, в якій зазначена негативна
відповідь на його запитання, чи є він
вкладником АТ «Державний ощадний банк
України». Відповідно до норм Закону №
537/96-ВР та Рішення Конституційного Суду
України від 10.10.2001 року № 13-рп/2001 (справа
№ 1-23/2001), вкладниками є громадяни
України, іноземні громадяни та особи
без громадянства, які станом на 02 січня
1992 року мали заощадження в установах
Ощадного банку СРСР та державного
страхування СРСР, що діяли на території
України і внаслідок знецінення
втратили грошові заощадження. Таким
чином, у зв'язку з тим, що він не
розміщував кошти на рахунках Ощадного
банку а також не є вкладником і не має
такого статусу, позивач вважає
незаконним і необґрунтованим відмову
видати йому грошові вклади. Також
відповідач вважає незаконною і
необґрунтованою відмову відповідача
закрити усі рахунки ОСОБА_3 в порушення
Постанови НБУ № 492.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував в повному обсязі, та
зазначив, що зобов'язання по
відновленню знецінених заощаджень
громадян - вкладників Ощадного банку
СРСР прийняла на себе держава, а не
юридична особа - АТ «Ощадбанк»,
при цьому суми коштів, зафіксовані в
ощадних книжках по компенсаційних
рахунках на зберігання до АТ
«Ощадбанк» як позивачем так і його
спадкодавцем не вносились - це суми, які
держава планує поступово виплатити
через АТ «Ощадбанк» у якості
компенсації втрат від знецінювання
заощаджень, поміщених в період до 02
січня 1992 року в установи Ощадного банку
СРСР. Ст. 5 Закону України «Про банки та
банківську діяльність» зазначено, що
держава не відповідає по зобов'язанням
банків, а банки не відповідають по
зобов'язанням держави, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Відповідач зазначає, що питання
повернення знецінених грошових
заощаджень громадян України
регулюється Законом № 537/96-ВР,
відповідно до ст. 7 якого, заощадження
повертаються поетапно - залежно від
суми вкладу у межах коштів,
передбачених для цього Державним
бюджетом України на поточний рік, таким
чином Законом № 537/96-ВР встановлено
механізм виплати громадянам
компенсації грошових заощаджень,
згідно з яким Ощадний банк України
проводить виплату проіндексованих
заощаджень у межах коштів,
передбачених для цього законом про
Державний бюджет на відповідний рік.
Статтею 5 Закону № 537/96-ВР на установи
Ощадного банку України було покладено
обов'язок протягом грудня 1996 року -
березня 2007 року проведення одноразової
індексації вкладів громадян. На
проіндексовані суми, що знаходяться на
позабалансовому рахунку Ощадного
банку України, вкладникам видається
ощадна книжка на компенсаційний
рахунок, на підставі якого виникає
право на отримання компенсаційних сум
в майбутньому. Компенсаційний рахунок -
це фактичне оформлення права отримання
компенсації за певних умов.

Також відповідач зазначає, що чинне
законодавство не містить легального
тлумачення терміну «вкладник», однак
виходячи із спеціальних норм
цивільного права вкладником є сторона
цивільно-правового договору, за яким
вона передає, а інша сторона (банк)
приймає грошову суму (вклад) та
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі, тобто по
суті вкладником є власник банківського
вкладу. Успадкувавши спірні грошові
заощадження(вклад), позивач набув прав
та обов'язків вкладника, та відповідно
на нього розповсюджуються норми Закону
№ 537/96-ВР.

Щодо вимоги про закриття всіх рахунків
на ім'я ОСОБА_3, відповідач зазначає, що
Постанова НБУ № 492, на яку посилається
позивач регулює правовідносини, що
виникають під час відкриття банками
поточних і вкладних рахунків, однак
дана постанова не розповсюджується на
компенсаційні рахунки, які введені в
дію та регулюються Законом № 537/96-ВР, а
тому вимога стосовно закриття рахунків
в порядку, передбаченому Постановою
НБУ № 492 не підлягає задоволенню.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 01 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Харківське обласне
управління АТ «Ощадбанк» про виплату
вкладу відмовлено.

Позивач у справі не погодився з таким
рішенням суду першої інстанції та
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
зазначає, що оскаржуване рішення є
незаконним, ухваленим з порушенням
норм матеріального права та підлягає
скасуванню.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, відповідно до Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
04.07.2013 р., посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 1730, ОСОБА_2 успадкував в
тому числі грошові вклади, що
знаходяться у філії Харківське обласне
управління Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в ТВБВ Ощадбанку № 10020/0180 м.
Харкова на компенсаційному рахунку №
НОМЕР_2 в сумі 2 968,80 грн.;
компенсаційному рахунку № НОМЕР_5 в
сумі 10 646,40 грн.; компенсаційному
рахунку № НОМЕР_4 в сумі 5 347,65 грн.

Судом також встановлено, що позивач
звернувся до відповідача із заявою про
видачу йому через касу банку грошових
вкладів за компенсаційними рахунками
№ НОМЕР_2, НОМЕР_5, НОМЕР_4 та закриття
всіх рахунків ОСОБА_3, однак відповідач
відмовив у задоволенні заяви,
посилаючись на норми Закону № 537/96-ВР,
та отримав відмову у задоволенні такої
заяви.

Вважав відмову Банка незаконною, тому
за захистом своїх права звернувся до
суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що виплата коштів по
компенсаційним рахункам здійснюється
в порядку та на умовах, передбачених
Законом № 537/96-ВР, а саме: заощадження
повертаються поетапно - залежно від
суми вкладу у межах коштів,
передбачених для цього Державним
бюджетом України на поточний рік.Суд
також вважав, що ті умови, на яких
позивач просив сплатити йому грошові
кошти, що ним успадковані, не
передбачені діючим законодавством.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, позивач
ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті
ОСОБА_3, в тому числі і грошових вкладів,
що знаходяться у філії Харківське
обласне управління Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в ТВБВ Ощадбанку
№ 10020/0180 м. Харкова.

Питання щодо повернення знецінених
грошових заощаджень громадян України
регулюється Законом України від 21
листопада 1996 р. № 537/96-ВР „Про державні
гарантії відновлення заощаджень
громадян України" .

Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону,
заощадження повертаються поетапно -
залежно від суми вкладу у межах коштів,
передбачених для цього Державним
бюджетом України на поточний рік.
Перелік груп вкладників і черговість
виплат проіндексованих грошових
заощаджень, а також обсяг виплат згідно
із статтею 8 цього Закону у межах
коштів, передбачених Державним
бюджетом України, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Законом України „Про
державні гарантії відновлення
заощаджень громадян України"
встановлено механізм виплати
громадянам компенсації грошових
заощаджень, згідно з яким Ощадний банк
України провадить виплату
проіндексованих заощаджень у межах
коштів, передбачених для цього законом
про Державний бюджет на відповідний
рік, і в порядку, визначеному КМУ.

Відповідно до ст.3 зазначеного Закону ,
всі заощадження громадян, поміщені до
02 січня 1992 року в установи Ощадбанку
колишнього СРСР, відновлюються у
співвідношенні 1 карбованець на 1,05
гривні за станом на 01.10.1996р.

Статтею 5 Закону на Установи Ощадного
банку України було покладено протягом
грудня 1996 року - березня 1997 року
проведення одноразової індексації
вкладів громадян.

Згідно зі ст. 6 Закону компенсація
громадянам України втрат від
знецінення грошових заощаджень
проводиться починаючи з 1997 р. виключно
у грошовій формі за рахунок Державного
бюджету України в порядку,
встановленому КМУ.

Кошти для компенсації заощаджень
громадян визначаються в Державному
бюджеті України окремою статтею.

На поточний рік Урядом не приймалась
постанова про виплату компенсаційних
виплат від знецінених грошових
заощаджень, вкладених в установи
Ощадного банку СРСР, Державним
бюджетом України на 2014 рік такі кошти
не передбачені.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 02.07.2002 року по справі
«Гайдук та інші проти України»
компенсаційні кошти, передбачені
Законом № 537/96-ВР належать до коштів
Державного казначейства, які
виділяються державою на певних умовах.

Таким чином, судова колегія вважає, що
районний суд обґрунтовано дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в частині зобов'язання
відповідача видати йому, спадкоємцю
владника, грошові кошти готівкою з
належними відсотками та нарахуваннями
через касу банка без відкриття
окремого рахунку.

Що стосується вимог про закриття
банківських рахунків ОСОБА_3, то судова
колегія зважає на наступне.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в
цій частині, позивач посилається на
норми Постанови Правління
Національного Банку України № 492 від
12.11.2003 р. «Про затвердження Інструкції
про порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземній валютах».

Разом з тим, п.1.1. Розділу 1 вказаної
постанови, інструкція регулює
правовідносини, що виникають під час
відкриття банками ...поточних і
вкладних рахунків, однак дія даної
постанови не розповсюджується на
компенсаційні рахунки, які введені в
дію Законом України від 21 листопада 1996
р. № 537/96-ВР „Про державні гарантії
відновлення заощаджень громадян
України", та по суті являються
спеціальним інструментом, за допомогою
якого держава провела індексацію
знецінених заощаджень громадян, а в
подальшому на позабалансовому рахунку
Ощадного банку України, веде облік цих
заощаджень з метою їх поступового та
поетапного повернення вкладникам за
умови наявності коштів у державному
бюджеті.

Таким чином на компенсаційні рахунки
дія Постанови НБУ № 492 не
розповсюджується, тому вимога позивача
стосовно закриття рахунків, в порядку
передбаченому Постановою НБУ № 492 є
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню.

З огляду на викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні вимог про закриття
банківського рахунку ОСОБА_3, оскільки
доказам по справі в цій частині дана
об'єктивна оцінка і зроблений вірний
висновок.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі висновків суду
першої інстанції не спростовують та не
дають підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 01 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -