Справа № 433/1019/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2014 року, Троїцький районний суд
Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

при секретарі Яковлєвій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Троїцьке цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на житловий
будинок, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов вищезазначений позов,
в якому в обґрунтування позовних вимог
зазначено, що у квітні 2014 року
відповідачка вирішила продати
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1. Позивачка
вказує, що зазначений житловий будинок
належить відповідачці на підставі
рішення Троїцького районного суду
Луганської області від 15 квітня 2009
року. Дізнавшись про намір
відповідачки, позивачка 12 квітня 2014
року звернулася до ОСОБА_2 і домовилася
з нею про ціну та всі інші істотні умови
договору купівлі-продажу, при цьому
сплатила відповідачці повну вартість
будинку в сумі 25 000 гривень. На
підтвердження укладеного правочину,
відповідачка видала позивачці
розписку та віддала всі
правовстановлюючі документи на
будинок, у наслідок чого позивачка по
теперішній час користується
зазначеним домоволодінням, фактично
мешкаючи в ньому. Позивачка вказує, що
відповідач від нотаріального
оформлення правочину ухиляється,
позбавляючи тим самим позивачку
можливості зареєструвати право
власності на своє ім'я належним чином,
у зв'язку з чим позивачка звернулася до
суду. Позивачка просить суд визнати за
нею право власності на вказане
домоволодіння та на відповідну
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибну ділянку).

Позивачка ОСОБА_1 до суду не з'явилася,
надала заяву, в якій просить справу
розглянути без її участі, на позовних
вимогах наполягає у повному обсязі,
просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилася, в матеріалах справи від
імені останньої наявна заява про
визнання позовних вимог та розгляд
справи за її відсутності.

Суд, вивчивши та проаналізувавши
надані докази, встановив наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

На підтвердження обґрунтованості
позовних вимог до суду було надано
рішення Троїцького районного суду
Луганської області від 15 квітня 2009 року
№ 2-202/2009, згідно якого за ОСОБА_2 було
визнано право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований в АДРЕСА_1.
(а.с.18) Вказане нерухоме майно було
зареєстроване в реєстрі прав власності
на нерухоме майно (а.с.12), на нього було
виготовлено відповідну технічну
документацію (а.с.15-17).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№ 647786 ОСОБА_2 належить земельна ділянка
площею 0,1500 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка), що розташована в
АДРЕСА_1 (а.с.11).

ОСОБА_2 12 квітня 2014 року вчинила
розписку, згідно якої отримала від
ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 25 000
гривень за продаж житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований в АДРЕСА_1 (а.с.19).

За правилами статей 10 і 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 59 ч. 2 ЦПК України встановлено,
що обставини справи, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо
сторони домовились щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами і відбулось повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилась від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ч.1 ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному

посвідченню, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Згідно розписки від 12 квітня 2014 року
ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові
кошти у сумі 25 000 гривень за продаж
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований в АДРЕСА_1, однак між
позивачкою та відповідачкою самого
двору купівлі-продажу за формою та
відповідно до вимог, визначених чинним
законодавством, укладено не було, що
виключає й можливість його
нотаріального посвідчення, а тому у
даному випадку мають місце порушення
вимог ст.657 ЦК України, тобто у
позивачки фактично не виникло право на
набуття права власності на спірне
нерухоме майно.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, що підлягає нотаріальному
посвідченню, є укладеним з дня такого
посвідчення.

Наведені норми права дають підстави
вважати, що положення ч.2 ст.220 ЦК
України не застосовуються до
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню, оскільки
момент вчинення таких правочинів
відповідно до ст.640 ЦК України
пов'язується з їх нотаріальним
посвідченням. Позивачка посилається на
відсутність підстав для нотаріального
посвідчення даного правочину, однак
суду на підтвердження зазначеного
відповідної постанови нотаріуса про
відмову вчинити нотаріальні дії надано
не було. До нотаріального посвідчення
такі правочини не є укладеними та не
створюють прав і обов'язків для сторін.
Таким чином, з огляду на
безпідставність позовних вимог,
оцінивши всі зібрані по справі докази
у сукупності, суд прийшов до висновку,
що обставини, на які посилається
позивачка як на підставу задоволення
позову не знайшли свого підтвердження
у ході розгляду справи та не
ґрунтуються на законі, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, а
тому суд вважає за необхідне у
задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ч.4 ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.216, ч.1
ст.655,ст.ст. 656, 657 ЦК України, ст.ст.10, 59,
60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається згідно розпорядження ВССУ №
2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення
територіальної підсудності справ» в
апеляційному суді Харківської області
через районний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя