Справа №784/4616/13 27.01.2014 27.01.2014 27.01.2014
Провадження 22ц-784/40/14 Головуючий 1-ї
інстанції: Спінчевська Н.А.
Категорія 27 Суддя - доповідач
апеляційного суду: Кутова Т.З.
РІШЕННЯ Іменем України

27 січня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В.,

Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання:
Романенко Ю.О.,

за участю: представника
позивача ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4,
її представника та представника
відповідача ОСОБА_5- ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_7

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 24 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 про стягнення
боргу за договором

позики зі спадкодавцем

та зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання

договору позики недійсним

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про
стягнення 444950 грн. боргу за договором
позики укладеним позивачем в формі
боргової розписки від 7 вересня 2011 року
із ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, а
відповідачка є його спадкоємцем.

В подальшому вимоги було пред'явлено
також і до інших спадкоємців, а саме до
ОСОБА_4, як законного представника
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5. Остаточно
позивач просив стягнути з ОСОБА_4 88990
грн. особисто та 88990 грн., як з
представника неповнолітньої, та 266970
грн. з ОСОБА_5 заборгованості
спадкодавця ОСОБА_8 за договором
позики.

ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_7 про визнання
договору займу із спадкодавцем ОСОБА_8
недійсним, посилаючись на те, що він не
розумів значення своїх дій в момент
підписання боргової розписки, оскільки
страждав на психічний розлад.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 вересня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено,
задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 та
визнано недійсним договір позики ,
укладений 7 вересня 2011 року між ОСОБА_7
та ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
вказане рішення скасувати, посилаючись
на його незаконність, оскільки судом
порушено норми матеріального та
процесуального права та просив його
позовні вимоги задовольнити, а в
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
дослідивши докази по справі, колегія
суддів дійшла висновку про наявність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Районний суд постановляючи рішення про
задоволення зустрічного позову про
визнання договору позики від 7 вересня
2011 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8
недійсним виходив з того, що розписка,
яка видана ОСОБА_8 про отримання грошей
і є власне договором, в зв'язку з чим
вона (розписка) може бути оспорена, в
порядку встановленому для визнання
договорів недійсними, а також з того, що
під час складання даної розписки
ОСОБА_8 не міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. А в зв'язку з
визнанням вказаного договору
недійсним, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для стягнення
боргу за недійсним договором займу.

Між тим, з вказаним висновком суду
погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до розписки від 7 вересня 2011
року ОСОБА_8 отримав в борг від ОСОБА_7 в
борг 55000 доларів США на придбання
автомобілів та зобов'язався повернути
всю суму 7 листопада 2012 року (а.с. 150).

Відповідно до положень ст. З ЦПК
України кожна особа може звернутися за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За змістом статей 10, 11 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин, розглядає справи не інакше як
за зверненням фізичних юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб ,
які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами
позову, які відповідно до ст. 31,213 цього
Кодексу суд не може змінити без згоди
позивача, є обставини, якими останні
обґрунтовує вимоги, а не саме по собі
посилання на норми закону.

Згідно ст. 214 ЦПК України, суд
встановивши фактичні обставини справи,
вирішення спору повинен застосувати
правову норму, яка регулює
правовідносини що виникли між
сторонами.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_4
зазначала, що письмового договору
займу немає, а на підтвердження
вказаного договору є лише розписка.
Між тим, ОСОБА_8 вів себе неадекватно,
мав ознаки психічного розладу, не
однократно звертався до психіатричної
лікарні за наданням йому медичної
допомоги в зв'язку з чим під час
підписання розписки про отримання
грошей ОСОБА_8 не розумів значення
своїх дій.

Так, правовими нормами ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначеними родовими
ознаками, у такій самій кількості, того
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладання договору та
його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший
документ який посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми
або визначеної кількості речей.

Районний суд, ухвалюючи рішення про
визнання договору позики у формі
розписки від 7 вересня 2011 року
недійсним, зазначені позивачкою
підстави позову не врахував та не
звернув уваги на те, що документ, який
видано позичальником позикодавцю за
своєю справжньою правовою природою не
є письмовим договором позики в
розумінні положень ч. 1 ст. 1047 ЦК
України, тобто договір сторони не
укладали, розписка сама по собі не є
власне договором позики, а є лише
доказом, що підтверджує його укладення
та передачу грошей.

Згідно із ст. 1051 ЦК України позичальник
має право оспорити договір позики, на
тій підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір має бути укладений у
письмовій формі рішення суду не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі саме цих норм вирішувати
справи.

Таким чином, при вирішенні позову про
визнання недійсним договору позики
районний суд не застосував відповідні
норми ЦК, якими регулюється вчинення
саме цього виду договорів.

Натомість суд першої інстанції, на
порушення вимог ст. 213-214 ЦПК України, не
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою права, яка
підлягає застосуванню, не встановив
обставин, що мають значення для справи,
та не дослідив наявних у матеріалах
справи доказів, а лише надав оцінку
висновкам експерта та показань свідків
щодо психічного стану позичальника
ОСОБА_8, не навівши при цьому
переконливих доводів належності та
допустимості таких доказів враховуючи
характер спірних правовідносин, лише
формально послався на ст. 57, 58 ЦПК
України, та безпідставно послався на
положення ст. 225 ЦК України, як на
підставу визнання договору займу
недійсним.

За вказаних обстави, відповідно до
положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
оскаржуване рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення.

Так, згідно відповідного свідоцтва,
ІНФОРМАЦІЯ_3 боржник ОСОБА_8 помер (а.с.
31).

Відповідно до даних спадкової справи з
заявами про прийняття спадщини
звернулись відповідачка ОСОБА_4 (а.с. 30,
36). Відповідно до положень ст. 1268 ЦК
України спадщину прийняли
неповнолітня донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та на той час
неповнолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 39, 40). Крім цього, на користь сина
відповідача ОСОБА_5 відмовились від
спадщини батьки спадкодавця - ОСОБА_10
та ОСОБА_11 (а.с. 45, 48).

Згідно з положеннями ст. 1281 ЦК України,
кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня коли він
дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину незалежно від настання
строків вимоги.

Як слідує з заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які
містяться в матеріалах спадкової
справи, вони отримали претензії від
кредитора спадкодавця ОСОБА_7, що
вказує на виконання позивачем
наведених вимог закону та дотримання
установлених законом строків
пред'явлення вимоги (а.с. 68, 70).

В спадковій справі також є дані про те,
що відповідачі отримали свідоцтва про
право на спадщину за законом від 9
листопада 2012 року ОСОБА_4 та
неповнолітня ОСОБА_12 в розмірі по 1/5
частини, а ОСОБА_5 в розмірі 3/5 частки на:
нежитловий об'єкт, що знаходиться в
АДРЕСА_1, вартістю 336000 грн.; двокімнатну
квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 за №
79, вартістю 107000 грн.; транспортний засіб
марки МАN, моделі 18225 МLRC, 2002 року
випуску, тип ТЗ- вантажний фургон-С,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
115356 грн. 49 коп., транспортний засіб
марки МАN, моделі 14264 М2000, 1996 року
випуску, тип ТЗ- вантажний фургон-С,
реєстраційний номер НОМЕР_2, вартістю
84976, та транспортний засіб марки МАN,
моделі 12262, 1997 року випуску, тип ТЗ-
вантажний фургон-С, реєстраційний
номер НОМЕР_3, вартістю 108692 грн. 65 коп. (т.
1 а.с. 111, 113, 115, 117, 119, 121, 123, 125, 127).

Правилами ст. 1282 ЦК України
встановлено, що спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, виходячи з положень
наведеної норми законодавець прямо
покладає на спадкоємців обов'язок
здійснити виконання зобов'язання перед
кредитором спадкодавця шляхом
одноразового внесення коштів та
встановлює максимальний розмір вимог
кредиторів, що зобов'язаний
задовольнити кожен із спадкоємців і
який прирівнюється до вартості майна,
отриманого кожним із них в порядку
спадкування, а також надає право
кредитору звернутися до суду з позовом
до спадкоємців про стягнення
відповідної грошової суми, в разі їх
відмови здійснити одноразовий платіж.

Так, відповідно до положень ст. 527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання.

Прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі, як то встановлено положеннями
ст. 545 ЦК України.

Враховуючи, що форма обрана при
укладенні даного виду договору, тобто
договору займу, відповідає вимогам
ст.ст. 207,208, 1047 ЦК України, а розписка є
належним підтвердженням передачі
грошових коштів, натомість
спадкоємцями відповідачами по справі
не надано належних доказів щодо
повернення спадкодавцем чи ними
особисто боргу за вказаним договором, а
також доказів щодо безгрошовості
наведеної вище розписки, позовні
вимоги ОСОБА_7 є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Так, враховуючи, що відповідно до
офіційного курсу Національного Банку
України долара США до національної
валюти сума заборгованості
становитиме 444950 грн., то на користь
позивача слід стягнути з кожного
спадкоємця відповідно до частки в
спадковому майні кожного, а саме з
ОСОБА_4 88990 грн., з ОСОБА_4, як законного
представника неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 88990 грн. та з ОСОБА_5
266970 грн.

Посилання відповідачки на те, що такий
договір укладено з порушенням вимог
закону щодо недотримання його
письмової форми, спростовують
наведеними вище висновками суду,
стосовно підтвердження укладання
такого договору розпискою, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК
України. Зазначені відповідачкою
ОСОБА_4 того, що вказаний договір
укладено не в інтересах сім'ї та після
фактичного припинення шлюбних
відносин, не має правового значення,
оскільки спірні правовідносини не
регулюються сімейним законодавством.

Враховуючи вище наведені висновки в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
до ОСОБА_7 про визнання договору позики
недійсним слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в
порядку розподілу судових витрат, які
складаються з 2000 грн. вартості
юридичних послуг, 3441 грн. судового
збору до суду першої інстанції, 114 грн.
за клопотання про забезпечення позову
1720 грн. судовий збір за подання
апеляційної скарги на користь позивача
необхідно стягнути з ОСОБА_4 особисто
та як представника неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 2910 грн. 48
коп. а з ОСОБА_5 4365 грн. 72 коп.
пропорційно частки кожного в
задоволенні вимог.

Керуючись ст. ст. 302, 303,307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 вересня 2013 року
скасувати, по справі ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором позики із
спадкоємців - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_7 із ОСОБА_4
88990 грн., із ОСОБА_4, як законного
представника неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, 88990 грн. та із
ОСОБА_5 266970 грн. заборгованості за
договором позики від 7 вересня 2011 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як із спадкоємців
після смерті ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах вартості майна
отриманого у спадщину.

Стягнути на користь ОСОБА_7 із ОСОБА_4, в
тому числі і як законного представника
неповнолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 2910 грн. 48 коп., з ОСОБА_5 4365
грн. 72 коп. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання договору
позики недійсним-відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня його проголошення.

Головуюча:

Судді: