У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ спільного
майна подружжя та стягнення грошової
компенсації, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Полтавської області від 25 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що з 06 вересня 1991 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_7 За час шлюбу вони набули право
власності на: 11/25 частини домоволодіння
АДРЕСА_5; земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибну ділянку),
що розташована за адресою: АДРЕСА_5;
кіоски, призначені для роздрібної
торгівлі, розташовані за адресами:
АДРЕСА_6; АДРЕСА_7, АДРЕСА_8; АДРЕСА_9;
на автомобіль марки GEELY MR-7151 А, тип
легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року
випуску.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила суд поділити набуте за час
шлюбу майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя.

Передати ОСОБА_7 та визнати за ним право
власності на 11/25 частини домоволодіння
АДРЕСА_5; земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибну ділянку),
що розташована за адресою: АДРЕСА_5 та
кіоски, призначені для роздрібної
торгівлі, розташовані за адресами:
АДРЕСА_6; АДРЕСА_7;
АДРЕСА_8; АДРЕСА_9.

Передати їй та визнати за нею право
власності на автомобіль марки GEELY MR-7151
А, тип легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, 2007
року випуску.

Враховуючи, що за вказаним варіантом
розподілу вартість майна відповідача,
яке виділяється, значно перевищує
вартість майна яке має бути виділено
їй, просила передати їй у власність як
компенсацію суми коштів, що в
результаті поділу майна підлягає
сплаті їй відповідачем, 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_7

Крім того, оскільки відповідач з лютого
2010 року не бере участі в утриманні
належної йому частини квартири АДРЕСА_1
і не сплачує обов'язкові комунальні
платежі, просила стягнути на її користь
суму сплачених за відповідача
комунальних платежів у розмірі 2 970 грн
54 коп.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 16 травня 2013 року позову задоволено
частково.

Поділено набуте ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за час
шлюбу майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя.

Передано ОСОБА_7 та визнано за ним право
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибну ділянку),
кадастровий номер :06:003:0244, площею
266 кв. м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_5.

Передано ОСОБА_7 та визнано за ним право
власності на кіоски призначені для
роздрібної торгівлі, розташовані за
адресою: АДРЕСА_6; АДРЕСА_7;
АДРЕСА_10; АДРЕСА_8.

Передано ОСОБА_6 та визнано за нею право
власності на автомобіль марки GEELY MR-7151
А, тип легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, 2007
року випуску.

Припинено за ОСОБА_7 право власності на
1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Передано ОСОБА_6 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 15 червня 2010 року, виданого згідно з
розпорядженнями управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради Полтавської області від 26
вересня 2003 року № 11858/2, від 09 червня 2010
року № 09-6/821, та визнано за ОСОБА_6 право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
компенсацію за сплачені комунальні
послуги за 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
у сумі 2 970 грн 54 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
витрати, пов'язані зі сплатою витрат на
проведення судових експертиз, в сумі 5
844 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 25 вересня 2013
року рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 16 травня 2013
року змінено в частині розподілу
спільного майна подружжя.

Передано ОСОБА_6 та визнано за нею право
власності на таке майно загальною
вартістю 95 283 грн 00 коп., а саме:

автомобіль марки GEELY MR-7151 А, тип
легковий седан, д.н.з. НОМЕР_1, 2007 року
випуску, вартістю 40 035 грн 00 коп.; кіоски
що розташовані за адресою: АДРЕСА_6,
Полтавська область вартістю 9 866 грн 00
коп.; АДРЕСА_7 вартістю 9 866 грн 00 коп.;
АДРЕСА_10 вартістю 9 866 грн 00 коп.; АДРЕСА_8
вартістю 25 650 грн 00 коп.

Передано ОСОБА_7 та визнано за ним право
власності на 11/25 частини домоволодіння
АДРЕСА_5, вартістю 108 777 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
грошову компенсацію різниці вартості
виділеного майна в сумі 13 494 грн 00 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить суд
касаційної інстанції змінити рішення
апеляційного суду в частині про поділ
спільного майна та стягнення грошової
компенсації, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що з 09 вересня 1991
року по 20 липня 2010 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_6 та визнаючи за нею право
власності, зокрема на кіоски, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що спірне майно є спільною сумісною
власністю подружжя, яке підлягає
поділу відповідно до вимог
законодавства.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Застосовуючи до спірних правовідносин
ст. 60 СК України та визнаючи право
спільної сумісної власності подружжя
на майно, суд апеляційної інстанції
повинен був встановити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти або спільна
праця подружжя.

Згідно з договором купівлі-продажу від
29 квітня 2005 року ОСОБА_7, як підприємець,
набув право власності на кіоски,
призначені для роздрібної торгівлі,
розташовані за адресами: АДРЕСА_6;
АДРЕСА_7, АДРЕСА_8; АДРЕСА_9. (а. с. 77-79).

Відповідно до ст. 59 СК України той з
подружжя, який є власником майна,
визначає режим володіння та
користування ним з урахуванням
інтересів сім'ї, насамперед дітей.

Одним із видів розпорядження власністю
є право власника використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності.

Порядок здійснення подружжям права
спільної сумісної власності та право
подружжя на розпорядження спільним
сумісним майном визначено у ст. ст. 63, 65
СК України.

Водночас відповідно до
ст. 59 СК України той з подружжя, який є
власником майна, визначає режим
володіння та користування ним з
урахуванням інтересів сім'ї,
насамперед дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЦК України,
фізична особа - підприємець, яка
перебуває у шлюбі, відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
особистим майном і часткою у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка належатиме їй при поділі цього
майна. На підставі цього положення, а
також норм ст. ст. 57, 61 СК України слід
дійти висновку про те, що майно
фізичної особи - підприємця не є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Інший з подружжя має право
тільки на частку одержаних доходів від
цієї діяльності.

Крім цього, відповідно до правової
позиції Верховного Суду України,
викладеної у постанові № 6-79цс13 від 2
жовтня 2013 року, майно фізичної особи -
підприємця, яке придбане та
використовується в його
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
його особисту приватну власність,
відповідно до ст. 57 СК України, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя, який підпадає під
регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що,
купуючи під час шлюбу нерухоме майно як
фізична особа-підприємець для
здійснення підприємницької
діяльності, ОСОБА_7 діяв виключно як
суб'єкт господарювання у процесі
здійснення ним господарської
діяльності.

Отже, майно фізичної особи-підприємця,
яке придбане та використовується в її
підприємницькій діяльності з метою
одержання прибутку, слід розглядати як
її особисту приватну власність, а не як
об'єкт спільної сумісної власності
подружжя.

Крім того, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що трьох кіосків фактично
не існує, так як вони були знесені на
підставі відповідних рішень органу
місцевого самоврядування, копії яких
містяться у матеріалах справи (а. с. 274 -
277).

Твердження відповідача про те, що
позивач не надав згоду на отримання
компенсації, слід відхилити, оскільки
вимога про необхідність визначення
розміру компенсації, який би
забезпечував дану вимогу ст.
70 СК України, заявлялась позивачем під
час розгляду справи в судах першої та
апеляційної інстанцій.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, з направленням справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 25 вересня 2013 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана