Справа № 204/1579/2014-ц
Провадження № 2/204/1265/2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року Красногвардійський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючої судді
Самсонової В.В.

при секретарі
Калініченко М.В.

за участю позивачки за первісним
позовом та

відповідачки за зустрічним позовом
ОСОБА_1

її представника
ОСОБА_2

за участю відповідача за первісним
позовом та

позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_3

та його представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя
особа: Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, в якому просила усунути
перешкоди в користуванні належною їй
на праві власності квартирою за
адресою: АДРЕСА_1, зняти з реєстрації
місця проживання та виселити з
квартири за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову
позивачка вказала на те, що на даний час
в спірній квартирі, яка належить їй на
праві власності, зареєстрований
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період з 1999 року
по 2004 рік відповідач працював разом із
позивачкою, в аудиторській фірмі ТОВ
«Юг-Бізнес-Консалтинг», де у них
склалися приятельські відносини. У 2004
році відповідач звільнився з
підприємства та по сьогоднішній день
ніде не працює. Увесь цей час (з 2004-2007
роки) позивачка та відповідач
спілкувалися та товаришували. 07
вересня 2004 року позивачка купила
чотирьохкімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, та розповіла про це
відповідачу. У 2007 році відповідач
попросив її пожити та зареєструвати
його у цій квартирі у зв'язку з тим, що
йому ніде мешкати та він на даний
момент ні де не зареєстрований, а
відповідно не може працевлаштується
без прописки, а позивачка мешкає з
матір'ю за адресою: АДРЕСА_3. Між ними
було досягнуто усну домовленість, так
як вони перебували у довірчих
стосунках, що відповідач буде
сплачувати усі комунальні платежі по
квартирі за адресою: АДРЕСА_4 щомісячно,
з моменту його реєстрації та в'їзду у
квартиру. Але, коли позивачка це
зробила, відповідач відмовився від
усіх їхніх домовленостей, а саме: не
сплачує комунальні послуги, у зв'язку з
чим виникли великі борги по
комунальним платежам за винятком
електричної енергії, загальною сумою
станом на 01.11.2013 року склали 16072,44 грн.;
перешкоджає потраплянню позивачки до
квартири, що порушує її законні права,
як власника квартири. Таким чином,
право власності позивачки на вказану
квартиру порушується відповідачем,
тому що через його реєстрацію вона не
має можливості вільно володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їй нерухомим майном.

Ухвалою суду до участі у дану справу за
первісним позовом ОСОБА_1 було залучено
Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області в якості
третьої особи.

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом, в якому
просив визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_5, загальною площею
81,60 кв.м., визнати за ОСОБА_1 право
власності на автомобіль марки Кіа Rio
(рік випуску 2006; тип Легковий-Комбі-В;
номер кузова (шасі) НОМЕР_5,
реєстраційний номер НОМЕР_1) та
автомобіль марки Jaguar Daimler (рік випуску
1993; колір синій; номер кузова НОМЕР_2;
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від
21.03.2001 року), у задоволенні первісного
позову відмовити у повному обсязі, а
також судові витрати покласти на
сторони рівномірно. В обґрунтування
зустрічного позову позивач вказав на
те, що первісні позовні вимоги
будуються на твердженні, що ОСОБА_3 з 2007
року безпідставно проживає у квартирі
АДРЕСА_1, в якій прописався та став
мешкати з дозволу ОСОБА_1 У первісній
позовній заяві зокрема зазначається,
що відносини між сторонами були
приятельські, вони перебували у
довірчих стосунках, спілкувалися,
товаришували. Але подібні твердження
абсолютно не відповідають дійсності,
адже сторони з 1998 року по 2009 рік
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, проживали разом, спільно
вели домашнє господарство; та під час
сумісного проживання придбавали
вагомі об'єкти цивільних прав, а саме:
автомобілі та квартиру. Приблизно у 1997
році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 познайомились на
ґрунті спільної робочої діяльності.
Позивач мав власний бізнес в галузі
аудиторських послуг, а відповідачка
була бухгалтером чималого
професійного рівня. У 1998 році
спеціально під ОСОБА_1 було
організовано нову фірму позивача - ТОВ
«Юг-Бізнес-Консалтинг», де остання і
здійснювала свою професійну
бухгалтерсько-аудиторську діяльність.
В цей час почалися і тривалі сумісні
стосунки сторін більш ніж позаробочого
характеру. Чоловік та жінка стали
зустрічатися, відпочивали разом,
сумісно працювали та витрачали кошти
на задоволення обопільних потреб,
проживали разом, сумісно купували
нерухомість та автомобілі. Такі
відносини тривали аж до осені 2009 року,
коли ОСОБА_1 залишила місце мешкання
пари - спірну квартиру та прихопив із
собою два автомобілі, пішла до іншої
людини. Позивач залишився проживати у
квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 вирушила в
невідомому для позивача напрямку,
забрав із собою автомобіль Кіа Rio,
державний номер НОМЕР_1 (придбаний
парою у 2005 році формально на ім'я
ОСОБА_1) та автомобіль Jaguar Daimler
(свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від
21.03.2001 року - придбаний самим ОСОБА_3 на
своє ім'я ще у 2000 році). Так, у листопаді
2000 року ОСОБА_3 було одноособово
придбано земельну ділянку (площею 0,1023
гектара) у селищі Ювілейному. На ім'я
ОСОБА_3 одноособово також було видано
Державний акт про право приватної
власності на землю серія І-ДП №111993.
Рішенням виконавчого комітету
Ювілейної селищної ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області № 05 від
16.01.2002 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на
добудову індивідуального житлового
будинку на такій земельній ділянці, що
була ним одноособово придбана.
Протягом 2000-2004 років ОСОБА_3 власними
силами здійснював будівництво
житлового будинку підрядним способом
(без оформлення належної технічної
документації, проекту та дозволу на
будівництво), а у 2004 році йому
запропонували продати ділянку із
збудованим та не введеним в
експлуатацію будинком за чималі гроші -
350000 грн. Через відсутність факту
введення в експлуатацію такого
будинку, а отже неможливості
розглядати його як об'єкт нерухомості,
що дійсно з'явився в цивільному
обороті, продаж було здійснено щодо
формально земельної ділянки та
будівельних матеріалів. На жаль, даний
договір продажу майна не зберігся у
позивача, проте залишились деякі
документи, що дозволяють встановити
час та місце його укладення -
орієнтовно 13.08.2004 року у Сьомій
дніпропетровській державній
нотаріальній конторі. Після продажу у
серпні 2004 року вказаної земельної
ділянки із зведеним будинком позивач
отримав чималу суму коштів 350000 грн., які
вирішив витратити наступним чином: 100000
грн. покласти на депозитний рахунок під
18,5% річних та отримувати від цього
певні кошти для щоденних трат, решту
коштів витратити на купівлю окремої
квартири, адже по 2004 рік сторони не мали
своєї власної окремої квартири та
проживали в тій, яку знімали. І вже
через десять днів - 07.09.2004 року було
укладено договір купівлі-продажу
спірної квартири по вул. Робочій,
покупцем якої формально визначена
ОСОБА_1. З усього наведеного вбачається,
що квартира була придбана негайно
(протягом менше місяця) після продажу
будинку у селищі Ювілейному та за
кошти, що були виручені від продажу
такого будинку. Таким чином, наведене
повністю спростовує позицію ОСОБА_1,
викладену її представником у первісній
позовній заяві, щодо начебто придбання
самою ОСОБА_1 спірної квартири за
власний кошт та тимчасового проживання
там позивача з огляду на їх
приятельські стосунки. Насправді ж, на
момент придбання квартири, у 2004 році
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вже понад шість років
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, а гроші на купівлю квартири
у них щойно взялися від продажу
земельної ділянки та будинку, який
окремо належав тільки ОСОБА_3 Крім
іншого, у 2002 році за кошти позивача
проте на формальне ім'я ОСОБА_1 було
придбано автомобіль Daewoo Lanos (колір
блакитний; реєстраційний номер НОМЕР_3;
рік випуску 2002; свідоцтво про
реєстрацію - НОМЕР_6 від 26.02.2002 року, тип
седан, кузов НОМЕР_7). Оригінали
відповідних документів зберігаються у
позивача, що повторно підтверджує факт
придбання такого майна щонайменше
спільними діями сторін. З урахуванням
продажу автомобіля Деу у липні 2006 року
в той же час сторонами (формально на
ім'я ОСОБА_1) також було придбано
автомобіль Кіа Rio (рік випуску 2006; тип
Легковий-Комбі-В; номер кузова (шасі)
НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1).
Такими є дійсні фактичні обставини
справи, з уважного дослідження яких
об'єктивно вбачається наявність
фактичних шлюбних відносин між
сторонами з 1998 року та придбання
протягом даного строку чималої низки
об'єктів рухомого майна та квартири.

Пізніше ОСОБА_3 уточнив свої позовні
вимоги за зустрічним позовом та просив
встановити юридичний факт того, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією
сім'єю з 20.05.2004 року по 2009 рік та
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, визнати за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_5,
загальною площею 81,60 кв.м., визнати за
ОСОБА_1 право власності на автомобіль
марки Jaguar Daimler (рік випуску 1993; колір
синій; номер кузова НОМЕР_2; свідоцтво
про реєстрацію НОМЕР_8 від 21.03.2001 року), у
задоволенні первісного позову
відмовити у повному обсязі, а також
судові витрати покласти на сторони
рівномірно.

Ухвалою суду основний позов ОСОБА_1 та
зустрічний позов ОСОБА_3 були об'єднані
в одне провадження.

Позивачка за первісним позовом та
відповідачка за зустрічним позовом
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримали позовні
вимоги за первісним позовом та просили
задовольнити їх в повному обсязі. При
цьому, посилалися на обставини
викладені в первісному позові.
Заперечували проти задоволення
зустрічного позову та просили в
задоволенні зустрічного позову
відмовити в повному обсязі. При цьому,
просили застосувати строки позовної
давнини до позовних вимог ОСОБА_3

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3
та його представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення первісного позову та
просили відмовити в його задоволенні в
повному обсязі. Зустрічну позову заяву
підтримали та просили задовольнити в
повному обсязі. При цьому, посилалися
на обставини, викладені в зустрічному
позові.

Представник Красногвардійського РВ у
м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області в судове засідання не з'явився,
про час та місце слухання справи був
повідомлений належним чином, причину
своєї неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, допитавши свідків, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним
позовом задоволенню не підлягають, а
позовні вимоги ОСОБА_3 за зустрічним
позовом підлягають частковому
задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_1 належить на праві приватної
власності квартира АДРЕСА_6, на
підставі Договору про купівлю-продаж
квартири від 07.09.2004 року, який
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрований в реєстрі за № 2294 (а.с.5).
Право власності на вищевказану
квартиру 13.03.2013 року було зареєстроване
за ОСОБА_1 в Реєстраційній службі
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області за № 18661422, що підтверджується
Витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 06.03.2014 року
за № 18661422 (а.с.6).

У вищевказаній квартирі
зареєстрований та проживає ОСОБА_3, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами та не оспорюється
сторонами у справі.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
зняття з реєстрації місця проживання
та виселення ОСОБА_3 з належної їй
квартири АДРЕСА_6, в якому вона
вказувала, що вони з останнім
товаришували та вона надала згоду аби
він тимчасово проживав в цій квартирі,
але на теперішній час він створює їй
перешкоди у користуванні її майном.

Разом з тим, ОСОБА_3 звернувся до суду з
зустрічним позовом, в якому вказував,
що вони з ОСОБА_1 перебували у фактичних
шлюбних відносинах та спірну квартиру
купували за його особисті кошти під час
перебування у фактичних шлюбних
відносинах, де й проживали (в квартирі
АДРЕСА_6) разом весь час з моменту
придбання квартири і до 2009 року.

При цьому, ОСОБА_1 заперечувала факт
проживання однією сім'єю без шлюбу з
ОСОБА_3

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, в судовому засіданні були опитані
свідки, які пояснили наступне:

Свідок ОСОБА_6, який є сусідом позивачки
за первісним позовом, і який вказав, що
ОСОБА_1 проживає з вісімдесятих років
за адресою: АДРЕСА_3. Разом з нею
проживає бабуся та її дочка.

Свідок ОСОБА_7, яка є мамою ОСОБА_1, і яка
вказала, що її дочка та ОСОБА_3
працювали на одній фірмі. ОСОБА_3
декілька разів приходив в їхню
квартиру на Бабушкіна. При цьому,
вказала, що іноді її дочка не ночувала
вдома та можливо мала якісь стосунки з
ОСОБА_3, але точно вона не знає, оскільки
в їхній сім'ї не прийнято про таке
питати та розповідати. Вказала, що по
вул. Бабушкіна проживають вона, її
дочка ОСОБА_1 та онучка.

Свідок ОСОБА_8, який є знайомим ОСОБА_1, і
який вказав, що він знає ОСОБА_3 з 2009
року. Вказав, що він був свідком того, що
ОСОБА_3 підмовляв мешканців будинку
АДРЕСА_1, щоб вони надали свідчення в
суді по даній справі. Також, надавав
пояснення про спірну квартиру та
проживання в ній ОСОБА_3, але вказав, що
дані обставини йому відомі зі слів
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_1, яка є позивачкою за
первісним позовом, і яка вказала, що
ОСОБА_3 просто проживав у спірній
квартирі та вона використовувала його
для ремонту цієї квартири. Ремонт вона
робила за свої кошти. Вказала, що вони з
ОСОБА_3 разом відпочивали, але скільки
разів вона не пам'ятає. Вони разом
святкували Дні народження. Проте, у
фактичному шлюбі вони не проживали.
Вказала, що до проживання в спірній
квартирі ОСОБА_3 проживав в квартирі на
Набережній, яку він знімав, де вона
декілька разів була та залишалася на
ніч. Вказала, що з ОСОБА_3 вона не хотіла
створювати сім'ю, оскільки він сильно
зловживав спиртними напоями, в такому
стані ставав непередбачуваним, скоював
насилля, але вона не зверталася до
міліції, оскільки не хотіла розголосу.

Свідок ОСОБА_9, яка є вахтером у будинку
АДРЕСА_1, і яка вказала, що до 2004 року в
спірній квартирі проживав Ющенко, який
познайомив його з ОСОБА_3 і вказав, що
новий власник квартири. Олександр
познайомив її (свідка) з ОСОБА_1, яку
представив як свою дружину. Вона була у
них вдома, ОСОБА_3 зробив ремонт у
квартирі. Вказала, що ОСОБА_3 купив їй
спочатку одну машину - червону, потім
іншу - синю. Вказала, що сім'я їхня була
благополучна, вчасно платили за
чергування.

Свідок ОСОБА_10, яка є сестрою ОСОБА_3 та
працювала разом із сторонами у даній
справі на одній фірмі, і яка вказала, що
як їй відомо, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали приблизно з 1998 року однією
сім'єю, спочатку на знімній квартирі на
Набережній, а потім у придбаній
квартирі. Разом з ними проживала дочка
ОСОБА_1 Вони разом відпочивали. Потім,
вони розійшлися і миром вирішили
питання щодо розділу спільного майна,
згідно цієї домовленості квартира
залишилася ОСОБА_3 Вказала, що фірма на
якій вони працювали, була заснована
ОСОБА_3 та його компаньйоном, а ОСОБА_1
була керівником. Проте, вона керувала
фігурально.

Свідок ОСОБА_11, який є прийомним
батьком ОСОБА_3, і який вказав, що знає
ОСОБА_1 з вісімдесятих років. Вона та
ОСОБА_3 проживали однією сім'єю.
Спочатку вони проживали на знімній
квартирі по вул. Набережна Леніна, а
потім після продажу його сином
належного йому будинку, вони придбали
спірну квартиру. Він (свідок) допомагав
ОСОБА_3 робити ремонт у цій квартирі.
Проживали вони, як звичайна, нормальна
сім'я. Потім, вони розійшлися. Вказав, що
ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з
2004 року по 2009 рік. Разом з ними
проживала дочка ОСОБА_1, а іноді вона
залишалася у своєї бабусі на вул.
Бабушкіна.

Свідок ОСОБА_12, яка є знайомою ОСОБА_1, і
яка вказала, що як їй відомо, ОСОБА_1
проживає та проживала по вул.
Бабушкіна. Вказала, що взимку 2004 року до
неї приїздила ОСОБА_1 в побоях та
синцях, які їй спричинив ОСОБА_3. ОСОБА_13
не поїхала, оскільки не хотіла, щоб її
бачили в такому вигляді дочка та мати.
Із розмов з ОСОБА_13 їй відомо, що ОСОБА_3
зловживав спиртними напоями. Вказала,
що спірну квартиру придбала саме
ОСОБА_13 і вказала, що в цій квартирі
мешкає чоловік, якому потрібна
прописка.

Самі сторони та їх представники в
судовому засіданні ставили під сумнів
свідчення вищевказаних свідків з
кожної сторони по тій чи іншій причині.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх
тверджень, що вона не проживала разом з
ОСОБА_3 однією сім'єю в спірній квартирі
АДРЕСА_6, а постійно проживала в
квартирі АДРЕСА_7, надала суду довідку
Комунального підприємства «Житлове
господарство Красногвардійського
району» Дніпропетровської міської
ради від 15.09.2014 року та акт Комунального
підприємства «Житлове господарство
Красногвардійського району»
Дніпропетровської міської ради від
29.09.2014 року, згідно яких ОСОБА_14
проживає в квартирі АДРЕСА_7 з 1982 року
по теперішній час.

Разом з тим, в матеріалах справи
маються заяви ОСОБА_1 від 13.08.2004 року, в
яких вона зазначила, що вона
знаходиться у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_3 з 1998 року та дає
свою згоду на відчуження останнім
будь-яких будівельних матеріалів та
земельної ділянки на території АДРЕСА_8
(а.с.49,51). Вказані заяви та справжність
підпису ОСОБА_1 посвідчені державним
нотаріусом Сьомої дніпропетровської
державної нотаріальної контори та
зареєстровані в реєстрі за № 2-5278 та №
2-5279 відповідно (а.с.50,52).

Сама ОСОБА_1 в судовому засіданні не
заперечувала факту написання нею
вищевказаних заяв, але вона вказувала,
що вони були написані нею на прохання
ОСОБА_3, а на справді вони не перебували
у фактичних шлюбних відносинах.

Проте, згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, в матеріалах справи маються
копії Договору № 03/01310000/1890/02 від 26.10.2007
року, укладеного між ОСОБА_1 та
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра» на придбання
певного майна та Договору застави
рухомого майна № DNUSAK00100736 від 13.06.2006
року, укладеного між ОСОБА_1 та
ПриватБанком, в яких (договорах) ОСОБА_1
вказана адреса її проживання - АДРЕСА_1
(а.с.58-59,65).

Таким чином, твердження ОСОБА_1 та її
представника щодо не проживання її за
адресою: АДРЕСА_1, а проживання за
адресою: АДРЕСА_3, не знайшли свого
підтвердження.

Також, ОСОБА_3 до матеріалів справи
надані фотокартки, з яких вбачаються
теплі, сімейні стосунки між останнім та
ОСОБА_1 (а.с.73-74).

Таким чином, взявши до уваги наявні в
матеріалах справи докази, свідчення
свідків та сторін по справі, суд
прийшов до висновку, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_14 дійсно проживали однією сім'єю
з 20.05.2004 року по 2009 рік та перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

За таких обставин, з урахуванням всього
вищевказаного, суд вважає можливим
встановити юридичний факт того, ОСОБА_3
та ОСОБА_14 проживали однією сім'єю з
20.05.2004 року по 2009 рік та перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

З урахуванням всього вищевказаного,
суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 був
прописаний та вселений у спірну
квартиру, як член родини ОСОБА_1 та з її
згоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України,
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

За таких обставин, з урахуванням
вищевказаного, суд вважає необхідним
відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її
позовних вимог за її первісним позовом.

Що стосується вимог ОСОБА_3 в його
зустрічному позові щодо поділу
спільного майна, то вони задоволенню не
підлягають по наступним обставинам.

Так, згідно з положеннями ст. 256 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

В порядку ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Представник ОСОБА_1 в судовому
засіданні просила застосувати строк
позовної давнини для звернення до суду
з позовними вимогами позивача за
зустрічним позовом та відмовити йому у
зв'язку із пропуском строку звернення
до суду у відповідності до ст. 257 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК
України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Враховуючи зміст норми ст. 267 ЦК
України, суд вважає, що до поважних
підстав пропуску строку слід відносити
лише ті обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони та пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного звернення
до суду з відповідним позовом.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що сторони перебували у
фактичних шлюбних відносинах до 2009
року. З зустрічним позовом про
встановлення факту проживання однією
сім'єю у фактичних шлюбних відносинах
та поділ спільно набутого майна ОСОБА_3
звернувся лише в квітні 2014 року, тобто,
з пропуском встановленого законом
строку для звернення до суду за
захистом своїх прав.

Судом не було встановлено поважних
причин для поновлення ОСОБА_3 строку
звернення до суду, а тому, суд вважає
необхідним відмовити йому в
задоволенні його позовних вимог за
зустрічним позовом в цій частині.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
слідує стягнути судовий збір в сумі 121
грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 16, 256, 257, 261, 267, 317, 319, 328, 386, 391 ЦК
України, ст. 156 ЖК України, ст. ст. 10, 11,
57-61, 88, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа:
Красногвардійський РВ у м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
усунення перешкод у користуванні
власністю та виселення - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна -
задовольнити частково.

Встановити юридичний факт того, ОСОБА_3
та ОСОБА_14 проживали однією сім'єю з
20.05.2004 року по 2009 рік та перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.
Самсонова