У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О.,
Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Бердянської міжрайонної прокуратури
Запорізької області в інтересах
держави до Бердянської міської ради,
ОСОБА_4, управління Держземагентства у
Бердянському районі Запорізької
області про визнання недійсним і
скасування рішення Бердянської
міської ради, визнання недійсним
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку,
скасування запису про державну
реєстрацію земельної ділянки,
повернення земельної ділянки, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах
якого діє ОСОБА_5, на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 10 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 19 серпня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Бердянський
міжрайонний прокурор Запорізської
області звернувся до суду з позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що

п. п. 5, 5.8 рішення Бердянської міської
ради від 31 березня 2010 року № 9 було
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано ОСОБА_4
земельну ділянку, площею 0,0971 га, в межах
норм безоплатної приватизації, з
присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1,
м. Бердянськ, для індивідуального
дачного будівництва. ОСОБА_4 був
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 913421, який 30 червня 2010 року був
зареєстрований управлінням
Держкомзему у м. Бердянську за
реєстраційним номером № 55. У ході
прокурорської перевірки було
встановлено, що згідно з Генеральним
планом м. Бердянська, затвердженого
рішенням Бердянської міської ради

від 25 червня 2009 року № 8, зазначена у
рішенні земельна ділянка знаходиться
на території зелених насаджень
загального користування. Також
Бердянський міжрайонний прокурор
Запорізської області вважав, що
Бердянською міською радою при
прийнятті рішення від 31 березня 2010 року
№ 9 були порушені вимоги земельного,
водного та містобудівного
законодавства, тому зазначене рішення
є незаконним.

Уточнивши позовні вимоги, Бердянський
міжрайонний прокурор Запорізської
області просив суд визнати недійсним
та скасувати п. п. 5, 5.8 рішення
Бердянської міської ради від 31 березня
2010 року № 9; визнати недійсним
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку серії ЯК
№ 913421, виданий на ім'я ОСОБА_4;
зобов'язати ОСОБА_4 повернути земельну
ділянку, площею 0,0971 га, вартістю 80 525 грн
03 коп., яка знаходиться за адрсеою:
АДРЕСА_1,

м. Бердянськ, кадастровий номер
:08:009:0018.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області

від 10 червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 19 серпня 2014 року, позов
прокурора задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. п. 5,
5.8 рішення вісімдесятої сесії п'ятого
скликання Бердянської міської ради від
31 березня 2010 року № 9 «Про передачу у
власність та в оренду земельних
ділянок громадянам», яким затверджено
проект відведення земельної ділянки та
передано у власність ОСОБА_4 земельну
ділянку, площею 0,0971 га, з присвоєнням
поштової адреси: АДРЕСА_1, м. Бердянськ,
для індивідуального дачного
будівництва.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 913421, виданий Бердянською
міською радою на ім'я ОСОБА_4, на
земельну ділянку, площею 0,0971 га, для
ведення індивідуального дачного
будівництва, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1, м. Бердянськ.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути
територіальній громаді

м. Бердянська земельну ділянку, площею
0,0971 га, вартістю

80 525 грн 03 коп., кадастровий номер
:08:009:0018, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, м. Бердянськ.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах
якого діє

ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, обґрунтовуючи свої вимоги
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Стаття 4 ВК України, пункт "б" частини
першої статті 58 ЗК України (у
редакціях, які були чинними на час
виникнення правовідносин) визначають,
що до земель водного фонду належать,
зокрема, землі, зайняті прибережними
захисними смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду
України відносяться землі, на яких хоч
і не розташований водний фонд, але за
своїм призначенням вони сприяють
функціонуванню водного фонду.

За положеннями статті 60 ЗК України та
статті 88 ВК України (у
редакціях, які були чинними на час
виникнення правовідносин) уздовж морів
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності у межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів установлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги вздовж морів та навколо морських
заток і лиманів установлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини
четвертої статті 88 ВК України
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення правовідносин) у межах
існуючих населених пунктів прибережна
захисна смуга встановлюється з
урахуванням конкретних умов, що
склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 року № 434, у
разі відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
установлених статтею 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Порядку з урахуванням
конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на які розповсюджується
окремий порядок надання та
використання.

Згідно з пунктом "ґ" частини третьої
статті 83 ЗК України до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать, зокрема, землі водного фонду,
крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини
четвертої статті 59 ЗК України
(у редакції, яка була чинною на час
прийняття рішення про надання
земельної ділянки у власність) лише на
умовах оренди громадянам та юридичним
особам органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування із
земель водного фонду можуть
передаватися земельні ділянки
прибережних захисних смуг для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Отже, за змістом вищенаведених норм
права землі в межах двох кілометрів
прибережних захисних смуг уздовж морів
не могли передаватись у власність
громадян, оскільки є землями водного
фонду України.

Згідно зі статтею 9
Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок
підлягають обов'язковій державній
експертизі, зокрема проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення.

З огляду на системний аналіз положень
вищенаведених норм законодавства при
наданні в користування земельних
ділянок навколо водних об'єктів, у разі
відсутності землевпорядної
документації (документації із
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів повинно бути досягнуто шляхом
урахування нормативних розмірів
прибережних захисних смуг,
установлених статтею 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Порядку, з урахуванням
конкретної ситуації (правова позиція,
викладена у постанові Верховного Суду
України від 29 жовтня 2014 року,
справа № 6-155цс14).

З урахуванням вищевикладеного, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився і апеляційний суд,
задовольняючи позов дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 у м. Бердянську було передано
ОСОБА_6 для індивідуального дачного
будівництва з порушенням
вищезазначених норм матеріального
права, що є підставою для визнання
недійсним державного акта на право
власності на цю земельну ділянку,
скасування його державної реєстрації
та повернення земельної ділянки
територіальній громаді.

Із матеріалів справи та змісту судових
рішень не вбачається, що судами при
вирішенні спору допущено порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Доводи касаційної скарги висновків
суду першої інстанції, з якими
погодився й апеляційний суд, не
спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судом повно та всебічно
з'ясовано дійсні обставини справи,
надано належну оцінку зібраним у ній
доказам, ухвалено законне і
обґрунтоване рішення, подану касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах
якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області

від 10 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області

від 19 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська А.О. Леванчук Т.О.
Писана