Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Західінкомбанк" до ОСОБА_1
про виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду
м. Житомира від 23 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ПАТ
"Західінкомбанк" звернулося до суду з
позовом, в якому просило виселити
відповідача з квартири АДРЕСА_1, на
підставі ст. 40 Закону України "Про
іпотеку". В обґрунтування позову Банк
посилався на те, що рішенням
Богунського районного суду м. Житомира
від 25.06.2012 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 26.07.2006 року на загальну суму 417713 грн.
82 коп., звернуто стягнення на іпотечне
майно - вищевказану двокімнатну
квартиру, загальною площею 62,7 кв.м., яка
на праві власності належить
відповідачу. Дане рішення набрало
законної сили та перебуває на
виконанні в Богунському ВДВС
Житомирського МУЮ. 19.08.2013 року
відповідачу направлено вимогу про
виселення, яку він отримав 09.09.2013 року.
Оскільки ОСОБА_1 відмовляється у
добровільному порядку виселитися з
квартири, Банк вважає, що позов
підлягає задоволенню.

Рішенням Богунського районного
суду м. Житомира від 23 липня 2014 року
позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 з
квартири АДРЕСА_2. Вирішено питання про
відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, просить
рішення скасувати, ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову. Зокрема,
зазначив, що мале підприємство "Юма",
яке є боржником за кредитним договором,
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру та відмовлено у
задоволенні заяви Банку про визнання
грошових вимог до боржника, у зв'язку з
пропуском строку. Відповідно до ч. 5 ст. 3
Закону України "Про іпотеку", іпотека є
похідною від основного зобов'язання.
Оскільки Банк своєчасно не звернувся з
вимогою до боржника, його вимоги є
погашеними, а тому є припиненим і
договір іпотеки.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26.07.2006 року між
малим приватним підприємством "Юма" та
КБ ТОВ "Західінкомбанк" (на даний час
ПАТ "Західінкомбанк") було укладено
кредитний договір на суму 500000 грн.
строком до 20.07.2008 року. Додатковою
угодою від 25.09.2007 року кредитний ліміт
збільшено до 900000 грн.

Крім цього, 26.07.2006 року між Банком та
відповідачем було укладено договір
поруки та договір іпотеки № 129/2,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.
Власником даної квартири є ОСОБА_1, який
в ній зареєстрований та проживає до
даного часу.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 25.06.2012 року задоволено
позов Банку, звернуто стягнення на
предмет іпотеки - вищевказану квартиру,
шляхом продажу на прилюдних торгах, в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором в розмірі 417713 грн.
82 коп. Дане рішення є чинним.

06.06.2013 року головним державним
виконавцем Богунського ВДВС
Житомирського МУЮ відкрито виконавче
провадження про примусове виконання
вищевказаного рішення.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
іпотеку", звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.
Виселення проводиться у порядку,
встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані
на письмову вимогу іпотекодержателя
або нового власника добровільно
звільнити житловий будинок чи
житлове приміщення протягом одного
місяця з дня отримання цієї вимоги.
Якщо мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Як роз'яснено у п. 43 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд
має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9,
ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39, 40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. При цьому примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що
19.08.2013 року Банк направив ОСОБА_1 вимогу
про виселення на підставі ст. 40 Закону
України "Про іпотеку", ч. 3 ст. 109 ЖК
України. Вказану вимогу відповідач
отримав 09.09.2013 року, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення. Проте, вимога про
виселення ОСОБА_1 не виконана, у зв'язку
з чим, Банк у грудні 2013 року звернувся
до суду з позовом про виселення.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно визначив характер
правовідносин між сторонами,
застосував норми матеріального права,
що їх регулюють, надав оцінку усім
доказам зібраним у справі, та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позову.

Є безпідставними доводи апелянта про
те, що зобов'язання за кредитним
договором є припиненим, а він не
підлягає виселенню, оскільки ухвалою
господарського суду Житомирської
області від 11.03.2014 року Банку
відмовлено у задоволенні заяви про
визнання грошових вимог до боржника за
пропуском строку звернення до суду, а
постановою господарського суду
Житомирської області від 10.04.2014 року
мале приватне підприємство "Юма"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру. При цьому,
колегія суддів враховує те, що
заборгованість за кредитним договором
не погашена, рішення суду про звернення
стягнення на предмет іпотеки є чинним
та підлягає обов'язковому виконанню, а
Банк має право задовольнити свої
вимоги за рахунок іпотечного майна.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Судді