Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів
Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

при секретарі
Макаровій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів
та відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 22
жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до відповідачів,
посилаючись на те, що 19.09.2011р. у
виконання домовленості з
відповідачами викупити в них
розстрочку ? частину будинку АДРЕСА_1,
він за розпискою передав ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 24000грн. Проте, відповідачі в
подальшому відмовились від такої угоди
і стали його виганяти з помешкання, у
зв'язку з чим передану їм грошову суму
позивач просить стягнути в солідарному
порядку і відшкодувати моральну шкоду
через відчуття стресу за неможливості
забрати з житла свої речі, оцінену ним в
5тис.грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
22 жовтня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 сплачену суму завдатку в
розмірі 24000грн.; стягнуто з
відповідачів на користь позивача
судовий збір у розмірі 240грн. - по 120грн.
з кожного.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просила рішення
скасувати і постановити нове рішення,
із залишенням позову ОСОБА_1 без
розгляду.

Рішення ОСОБА_2 в частині його
зобов"язань та в частині відмови в
задоволенні вимог про відшкодування
моральної шкоди не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачки ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, яка підтримала доводи скарги,
заперечення проти скарги представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції в порядку ст.ст. 11, 303 ч. 1 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом і це
підтверджується матеріалами справи,
19.09.2011р. між ОСОБА_1 з однієї сторони та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з другої сторони
укладений договір в простій письмовій
формі у вигляді розписки, за яким
відповідачі отримали завдаток в сумі
24тис.грн. (а.с. 32).

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з виникнення
між сторонами правовідносин щодо
завдатку і стягнув на користь платника
з відповідачів в солідарному порядку
сплачену суму 24тис.грн. Суд вважав
окремими від виниклого між сторонами
спору відносини, що виникають з
договору найму жилого приміщення.
Відмовляючи в задоволенні позову в
частині відшкодування немайнової
шкоди, суд вважав не доведеним її
спричинення позивачеві діями
відповідачів.

З такими висновками не можна не
погодитись з огляду на наступне.

За положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, визначенні його умов, які
згідно із ст.ст. 628, 629 цього Кодексу є
обов"язковими для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України,
якщо порушення зобов'язання сталося з
вини кредитора, він зобов'язаний
повернути боржникові завдаток та
додатково сплатити суму у розмірі
завдатку або його вартості. А за
частиною 3 ст. 571 цього Кодексу у разі
припинення зобов'язання до початку
його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Заперечуючи проти позову, відповідачі
стверджували, що сплачена сума є
передплатою за оренду позивачем 1/2
частини будинку № АДРЕСА_1 за укладеним
договором оренди житла від 01.10.2011р., за
яким позивач проживав в цьому жилому
приміщенні (а.с. 16).

Доводи апеляційної скарги з приводу
невказання в розписці ОСОБА_3 і ОСОБА_2
завдатку не відповідають фактичним
обставинам, оскільки ця розписка
безпосередньо визначає отримання ними
завдатку, і не визначає цю виплату як
передплату за іншим договором - найму
жилого приміщення, що мав місце в
іншому суб"єктному складі - між
орендарем ОСОБА_1 і орендодавцем ОСОБА_2

В суді апеляційної інстанції
представником відповідачки не
заперечувалось, що окрім існування між
сторонами договірних відносин з оренди
житла, між ними відбулась і усна
домовленість у викупі 1/2 частини
будинку, перешкодою до чого була
юридична неоформленість
правовстановлюючих документів з права
власності ОСОБА_2 на даний об"єкт
неруомості через його спадковий спір
із племінницею.

Дані обставини впевнюють колегію
суддів у правильно визначеній судом
першої інстанції природі виниклих по
даній справі відносин між сторонами, що
регламентуються нормами параграфа 5
глави 49 ЦК України.

Як з"ясовано, отримання
відповідачами від позивача грошової
суми 19.09.2011р. не потяг в подальшому
укладення договору купівлі-продажу, на
що розраховував позивач. При цьому
отримана сума за договором завдатку,
який не визнаний у встановленому
законом порядку недійсним, не
повернута його платнику.

Враховуючи те, що передання
завдатку не завершилось укладенням
угоди з купівлі нерухомого майна,
рішення в оскаржуваній частині
відповідачкою ОСОБА_3, яка не є
власником 1/2 частини будинку, але
отримала поряд з ОСОБА_2 (власником 1/3
частини зазначеного будинку) 24тис.грн.
і не повернула частку позивачеві - є
вірним і ґрунтується на вимогах ст. 571
ЦК України, що регулюють повернення
завдатку.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_1, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний,
вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України, дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для стягнення з відповідачів
сплаченої суми за розпискою від 19.09.2011р.

Доводи апеляційної скарги в частині
залишення позову ОСОБА_1 без розгляду
не підлягають задоволенню, бо
суперечать вимогам процесуального
закону, що регламентує повноваження
суду другої інстанції в стадії
апеляційного провадження.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
відповідачами та представником не
надано і в суді апеляційної інстанції.
Порушень норм процесуального права,
які б могли призвести до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга
відповідачки ОСОБА_3 підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді