22-ц/775/1149/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Шиян В.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Кочегарової Л.М.,
Попової С.А.,

при секретарі Забавіній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області, Маріупольської
державної інспекції нагляду на
виробництвах підвищеної небезпеки
Територіального управління
Держгірпромнагляду в Донецький
області, ліквідатора ВАТ «Сталькон»,
Арбітражного керуючого Гартенка
Віталія Федоровича про встановлення
факту отримання травми на виробництві,
третя особа: Міжрайонна
травматологічна медико-соціальна
експерта комісія,

за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 21 травня 2014 року,-

в с т а н
о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з вказаним вище позовом.
Посилався на те, що в період з 3 лютого
1992 року по 25 серпня 1999 року він працював
на Жданівському заводі
металоконструкцій НПО
«Укрстальконструкція» корпорації
«Укрмонтажспецстрой» заступником
начальника гальванічного цеху. 18
березня 1993 року, разом з водієм
транспортного цеху, він був
направлений у відрядження в м.
Севастополь. Повертаючись з
відрядження, 19 березня 1993 року він
потратив до аварії, де отримав тяжкі
травми. В період з 19 березня 1993 року по 16
квітня 1993 року знаходився на лікуванні.
За наслідками травмування 29 березня 1993
року було складено акт № 6 про
нещасний випадок на виробництві по
формі Н-1 в 4 екземплярах. Один
екземпляр було видано йому на руки, але
він не звернув уваги на відсутність
на цьому екземплярі круглої печатки
підприємства. У 1994 році у зв»язку з
отриманими травмами йому було
встановлено 25% втрати працездатності.
В квітні 2011 року у нього виникла
необхідність пройти медико -експертну
комісію, однак Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві відмовився видавати
направлення, мотивуючи тим, що акт по
формі Н-1 від 29 березня 1993 року не має
круглої печатки підприємства. На даний
час правонаступником Жданівського
заводу металоконструкцій є ВАТ
«Сталькон», але це підприємство не
працює, знаходиться в стадії
ліквідації і знайти оригінал акту № 6
про нещасний випадок на виробництві
неможливо, у зв'язку з чим він змушений
звернутися до суду із заявою про
встановлення факту отримання травми
на виробництві.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 21 травня 2014 року
відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення з підстав порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи, та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог. Зокрема, посилається на те, що
доказом факту нещасного випадку, під
час якого позивач отримав травму, є
копія акту форми Н-1, складеного 19
березня 1993 року Жданівським заводом
металоконструкцій, який був
реорганізований і переданий
правонаступнику ВАТ "Сталькон", яке
знаходитися в даний час у стадії
ліквідаційної процедури. Оскільки
відносно ВАТ "Сталькон" винесено судове
рішення про визнання його банкрутом, а
документи Жданівського заводу
металоконструкцій не були передані ні
ліквідатору, ні міській раді в архів,
єдиний спосіб встановити факт
отримання виробничої травми, є
звернення до суду. Таку відповідь він
отримав від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань та Територіального
управління Держгірпромнагляду в
Донецькій області.

Представник Маріупольської
державної інспекції нагляду на
виробництвах підвищеної небезпеки
Територіального управління
Держгірпромнагляду у Донецький
області, ліквідатор ВАТ «Сталькон»,
Арбітражний керуючий Гартенко В.Ф.,
представник Міжрайонної
травматологічної медико-соціальної
експертної комісії в судове засідання
апеляційного суду не з»явилися, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце розгляду справи, тому,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України ,
справа розглянута у відсутність
зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_3, яка підтримала
доводи скарги та просила її
задовольнити, заперечення проти скарги
представника відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
Донецької області Бобровської Н.Є., яка
просила скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без зміни, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
29 березня 1993 року було складено акт
форми Н-1, відповідно до якого ОСОБА_1,
який працював на Жданівському заводі
металоконструкцій корпорації
«Укрмонтажспецстрой» заступником
начальника цеху, 19 березня 1993 року о 21
годині 30 хвилин отримав виробничу
травму ( а.с.5).

Згідно виписки - епікризу № 3547/278
від 15 квітня 1993 року Бердянської
міської лікарні Запорізької області,
ОСОБА_1, після отримання автодорожньої
травми під час відрядження, знаходився
на лікуванні з 19 березня 1993 року по 15
квітня 1993 року ( а.с.6).

З направлення на ВТЕК, яке було
видано 22 листопада 1993 року ВКК
Маріупольської міської лікарні № 4, в
стані здоров'я ОСОБА_1 після отриманої
виробничої травми вбачаються признаки
інвалідності. Вказане направлення
було посвідчено печаткою лікувального
закладу та печаткою підприємства
-Жданівського заводу
металоконструкцій (а.с.7).

Відповідно до медичного висновку
Обласної травматологічної лікарні від
24 лютого 2011 року ОСОБА_1 після
отриманої виробничої травми в 1993 році
має погіршення стану здоров'я, у
зв'язку з чим потребує
ендопротезування колінного суглобу
(а.с.8).

У зв'язку із зазначеним
захворюванням, 4 березня 2011 року ОСОБА_1
було направлено на МСЕК (а.с.9)

На звернення до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті Маріуполі
с проханням надати направлення на МСЕК
по травмі від 19 березня 1993 року ОСОБА_1
отримав письмову відмову № 0546/01 -1177 від
15 червня 2011 року в наданні направлення,
у зв'язку з відсутністю оригіналу акту
про нещасний випадок ( а.с.10).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що до повної ліквідації
підприємства - ВАТ "Сталькон",
встановлення факту нещасного випадку
на виробництві не відноситься до
компетенції суду.

Колегія суддів не може не
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно зі ст.171 КЗпПУкраїни
власник або уповноважений ним орган
повинен проводити розслідування та
вести облік нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, відповідно до Порядку,
встановленого Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до положень ст.30 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
ступінь втрати працездатності
потерпілим встановлюється МСЕК за
участю Фонду соціального страхування
від нещасних випадків і визначається у
відсотках професійної працездатності,
яку мав потерпілий до ушкодження
здоров'я. Огляд потерпілого
проводиться МСЕК за умови подання акту
про нещасний випадок на виробництві,
направлення
лікувально-профілактичного закладу
або роботодавця чи профспілкового
органу підприємства, на якому
потерпілий одержав травму чи
професійне захворювання, або робочого
органу виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, суду чи прокуратури.

Відповідно до п. 21 Постанови
Кабінету Міністрів України «Про деякі
питання розслідування та обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві» -
примірники актів за формою Н-5 і Н-1
(у разі, коли нещасний випадок визнано
таким, що пов'язаний з виробництвом),
разом з матеріалами розслідування,
зберігаються на підприємстві протягом
45 років, у разі реорганізації
підприємства передаються його
правонаступникові, який бере на облік
нещасний випадок, а у разі ліквідації
підприємства - до державного архіву.

Відповідно до вимог п.1,3 ст. 41
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», ліквідатор
це фізична особа, яка відповідно до
судового рішення господарського суду
організовує здійснення ліквідаційної
процедури боржника, визнаного
банкрутом, та забезпечує задоволення
вимог кредиторів у встановленому цим
Законом порядку. З дня призначення
ліквідатора до нього переходять права
керівника (органів управління)
юридичної особи - банкрута.

Згідно зі ст. 104 ЦК України
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов»язкфів іншим
юридичним особам, правонаступникам або
в результаті ліквідації. Юридична
особа є такою, що припинилася , з дня
внесення до є диного державного
реєстру запису про її припинення.

У відповідності з положеннями ст.83
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом»,
господарський суд припиняє
провадження у справі про банкрутство,
якщо юридичну особу, яка є боржником,
припинено в установленому
законодавством порядку, про що є
відповідний запис в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців.

Відповідно до ст.256 ЦПК України та
роз»яснень Пленуму Верховного Суду
України, викладених у п.1 постанови від
31 березня 1995 року №5 «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна, або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

На підставі ст.22 Закону України
«Про охорону праці» роботодавець
повинен організувати розслідування
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій відповідно до
положення, що затверджується Кабінетом
Міністрів України, за погодженням з
всеукраїнським об»єднанням
профспілок.

Згідно з п.13 Порядку розслідування
та ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
серпня 2004 року №1112, обстеження місця
нещасного випадку, одержання пояснень
потерпілого, свідків та причетних до
нещасного випадку осіб, з»ясування
обставин і причин нещасного випадку,
визначення, чи пов»язаний цей випадок
з виробництвом, встановлення осіб, які
допустили порушення законодавства про
охорону праці та складання акту
розслідування нещасного випадку
віднесено до компетенції утвореної
роботодавцем комісії з розслідування
нещасного випадку.

Відповідно до ч.2 п.26 цього Порядку
лише у разі ліквідації підприємства -
роботодавця факт нещасного випадку
встановлюється в судовому порядку.

Як встановлено судом і це
підтверджено матеріалами справи, 29
березня 1993 року підприємством
своєчасно було складено відповідний
акт про нещасний випадок по формі Н-1. В
1994 році позивач вже проходив огляд
МСЕК, де йому було встановлено 25% втрати
працездатності, однак, в подальшому
наступні огляди МСЕК він не проходив,
на підприємство до 2011 року з проханням
надати оригінал Акту форми Н-1 від 29
березня 1993 року не звертався.

Згідно повідомлення №17/05-п від 11
травня 2011 року, постановою
Господарського суду Донецької області
від 22 січня 2007 року по справі 42/194Б, ВАТ
«Сталькон» визнано банкрутом та
відкрито щодо нього ліквідаційну
процедуру. Ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Гартенка В.Ф.
Документація стосовно отриманих травм
на виробництві та проведених
перевірок з цього приводу ліквідатору
ВАТ «Сталькон» попереднім
керівництвом підприємства - банкрута
не передавалася (а.с. 12).

Як вбачається з витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців № 18252064 від
27 лютого 2014 року рішень щодо
припинення юридичної особи ВАТ
«Сталькон» не приймалося ( а.с.80).

Згідно архівної довідки
Комунальної установи «Трудовий архів
м. Маріуполя» № 4395 від 24 вересня
2011 року акти про нещасний випадок на
виробництві (форми Н-1), в тому числі і
відносно ОСОБА_1, по підприємству ВАТ
«Сталькон» до комунальної установи
«Трудовий архів міста Маріуполя» не
передавалися (а.с.13).

Враховуючи встановлені судом
обставини справи та вимоги закону,
колегія суддів вважає, що вирішуючи
спір, суд першої інстанції повно,
всебічно та об»єктивно перевірив
доводи сторін, їм та наданим доказам
дав належну оцінку і дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову, оскільки на даний
час підприємство, на якому працював
позивач, коли з ним стався нещасний
випадок, має правонаступника - ВАТ
«Сталькон». Підприємство ВАТ
«Сталькон» проходить процедуру
ліквідації, остаточно не ліквідовано,
призначено арбітражного керуючого,
якому передана вся документація
зазначеного підприємства та надано всі
повноваження керівника органів
управління.

З огляду на те, що законом
визначено порядок встановлення факту
нещасного випадку на виробництві,
доводи апеляційної скарги про те, що
наявність у позивача копії акту форми
Н-1 є доказом факту нещасного випадку,
який стався з ним 19 березня 1993 року,
тому, суд необґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, колегія суддів
вважає безпідставними.

Посилання на те, що Територіальним
управлінням Держгірпромнагляду дано
роз»яснення позивачу, що факт
нещасного випадку, який стався з ним
на виробництві може бути встановлено в
судовому порядку на загальних
підставах не впливає на правові
висновки суду.

Таким чином, оскільки рішення
суду ухвалено з додержанням норм
матеріального права та у
відповідності з вимогами
процесуального права, воно підлягає
залишенню без зміни, а апеляційна
скарга представника позивача підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 21 травня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді