Справа № 454/3269/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Великомостівської міської ради Сокальського району та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби у Сокальському районі про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даною позовною заявою до відповідачів Великомостівської міської ради та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби у Сокальському районі, свої вимоги мотивує тим, що 31.10.2011 року на його ім»я видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №136110, яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для ведення особистого селянського господарства.

Згідно рішення 18 сесії 6 скликання Великомостівської міської ради №336 від 21.08.2012р. затверджено детальний план території площею 0,20 га по АДРЕСА_1 на якій передбачається зміна цільового призначення частини земельних ділянок, які надані для ведення особистого селянського господарства на ділянки садибної житлової забудови для розташування двох житлових будинків садибного типу з господарськими будівлями та надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель в АДРЕСА_1, зокрема ОСОБА_1 - площею 0,0658 га.

На згаданій попередньо земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1, позивачем проведено будівництво нового житлового будинку.

Будівництво згаданого житлового будинку відбулось без розробки та використання належно розробленої проектно-кошторисної документації.

Відсутність належної проектно-кошторисної документації на новозбудований житловий будинок не дає можливості ввести даний будинок в експлуатацію та зареєструвати право власності. Зазначає, що під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом.

Просить суд визнати за ним право власності на самочинно збудоване будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 та зобов`язати відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби у Сокальському районі зареєструвати за ним вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно.

Позивач в судове засідання не прибув, подав в суд заяву у якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача Великомостівської міської ради в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, позов визнав.

Представник відповідача відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби у Сокальському районі в судове засідання не прибув, не повідомивши суд про причини неявки.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази по справі суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

На підставі ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Із дослідженого в судовому засіданні рішення 18 сесії 6 скликання Великомостівської міської ради №336 від 21.08.2012р. встановлено, що згідно нього затверджено детальний план території площею 0,20 га по АДРЕСА_1 на якій передбачається зміна цільового призначення частини земельних ділянок, які надані для ведення особистого селянського господарства на ділянки садибної житлової забудови для розташування двох житлових будинків садибного типу з господарськими будівлями та надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель в АДРЕСА_1, зокрема ОСОБА_1 - площею 0,0658 га.

Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 08.10.2013р. встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 є двоповерховий та складається з чотирьох житлових кімнат, трьох коридорів, кухні, санвузла, ванної кімнати, столової та гаража. Загальна площа будинку становить 132 кв. м., житлова 59,5 кв.м. та допоміжна - 72,5 кв.м. Станом на 08.10.2013 р. вартість вказаного будинку становить 533 844 грн.

Відповідно до звіту від 29.09.2013 р. наданого державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» Регіонального відділення у Львівській області встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею - 132,0 м.кв., об'ємом - 650 кубм. відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливості його безпечної експлуатації.

У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї

мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з цим, згідно ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване майно, суди зобов'язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

П.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» на підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК).

Крім цього, відповідно до п. 3.1. р.3 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24.06.2011р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 р. за № 830/19568 прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Відповідно до п.4 ст.26 та ст.27 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації; затвердження проектної документації, виконання підготовчих та будівельних робіт.

В судовому засіданні встановлено, що позивач згідно державного акта серія ЯК №136110 є власником земельної ділянки, площею 0,0658 га, яка надана для будівництва та обслуговуваня житлового будинку господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 згідно договору дарування частини земельної ділянки від 24.03.2007р. реєстр №1278.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що під час будівництва житлового будинку, ОСОБА_1 не допущено порушень будівельних норм та правил, а також не порушено права інших осіб.

Таким чином, позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 право власності на на самочинно збудоване будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Разом із тим, що стосується позовної вимоги про зобов'язання відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби у Сокальському районі зареєструвати за позивачем право власності на будинок, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги, оскільки згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», саме до повноважень органу державної реєстрації прав входить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

В свою чергу, згідно п.5 ч.1 ст. 19 Закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудоване будинковолодіння, розташоване в АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд, шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: М. Я. Адамович