АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3073/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.
Доповідач Дорош А. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М.,
Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві апеляційну
скаргу ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 27 серпня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
стягнення коштів та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 в своїх та інтересах
малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

19.12.2013 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, стягнення заборгованості
за комунальні послуги.

Свої вимоги мотивують тим, що вони
зареєстровані та проживають за
адресою: АДРЕСА_1. Разом з ними за
вказаною адресою зареєстрована та не
проживає з 2009 року ОСОБА_4 та її син
ОСОБА_5, які вибули на постійне
проживання в інше житлове приміщення.
Вказана квартира не приватизована,
основним квартиронаймачем є померла 6
років по тому матір ОСОБА_1 - ОСОБА_6.
Відповідач з сином не проживає у
квартирі вже близько 5 років, не сплачує
комунальних послуг, не робить поточний
ремонт у квартирі, за час її не
проживання утворились борги. Просили
визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 7 100 грн.
заборгованості за комунальні послуги
та судові витрати.

11.03.2014 р. ОСОБА_4 в своїх інтересах
да інтересах малолітнього сина ОСОБА_5
подала до суду зустрічний позов до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
вселення. В обгрунтування своїх вимог
вказала, що позивачі чинять їй та її
малолітньому сину ОСОБА_5 перешкоди в
користуванні вище зазначеною
квартирою, замінили вхідний замок, не
впускають її та сина у квартиру.
Вказана квартира не приватизована.
Просила суд усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
зобов'язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видати їй
ключі від заміненого замка вхідної
двері у спільній квартирі, а також не
чинити їй та її малолітньому сину
ОСОБА_5 перешкоди у користуванні даною
квартирою, вселити її та малолітнього
сина у спірну квартиру (а.с.63-66).

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року
позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання
такими, що втратили право користування
житлом, стягнення коштів задоволено
частково.

Визнано ОСОБА_4 та
неповнолітнього ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням за адресою АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення комунальних послуг
відмовлено за безпідставністю.

У задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням,
вселення відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
просить рішення місцевого суду про
задоволення первісного позову
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті зустрічних позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
місцевим судом обставини, що мають
істотне значення для справи, невірне
застосування норм матеріального та
процесуального права, недоведення
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
неповнолітній ОСОБА_5 зареєстровані за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Зазначена квартира не
приватизована, квартиронаймачем даної
квартири була ОСОБА_6 яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доводилася матір'ю
ОСОБА_1 На даний час квартриронаймач
даної квартири не визначений, оскільки
між сторонами існує спір з приводу
користування квартирою.

ОСОБА_4 з 2010 року не проживає в спірній
квартирі, з 04.12.2012 р. перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 69),
її речей та речей дитини в квартирі
немає, комунальних послуг за квартиру
вона не сплачує.

Згідно акту обстеження житлово -
побутових умов від 11.01.2014 р., складеного
спеціалістами служби у справах дітей
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради, в квартирі
АДРЕСА_1 відсутні дитячі речі, одяг
(а.с.47), що свідчить про те, що ОСОБА_4
разом із сином в спірній квартирі не
проживають.

ОСОБА_4 на протязі останніх 5 років
проживала за адресою АДРЕСА_2, за місцем
проживання дитина ходила в школу в
Київському районі м. Полтави.

Задовольняючи частково первісний
позов, місцевий суд виходив з того, що у
судовому засіданні знайшов своє
підтвердження факт добровільного
залишення відповідачем разом із сином
житла у зв»язку зі створенням нової
сім»ї, тому прийшов до висновку про
визнання відповідача таїї
малолітнього сина такими, що втратили
право користування спірною квартирою.
Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги, місцевий суд
виходив з того, що позивачі не надали
розрахунок заборгованості та доказа
того, що заборгованість сплачена ними
за відповідача.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, місцевий суд виходив з того, що
відповідач з приводу перешкод у
проживанні у спірній квартирі не
зверталася до відповідних органів та
суду на захист порушеного права, а
почала звертатися з відповідними
заявами наприкінці 2013 р., тобто після
подачі позивачами позову про визнання
її такою, що втратила право
користування квартирою. Наданий
відповідачем акт від 24.01.2014 р., який
складено після подачі первісного
позову, є створенням штучного доказу,
на підтвердження вимог за зустрічним
позовом.

Як встановила колегія суддів, такі
висновки місцевого суду є вірними,
оскільки суд дійшов їх після повного,
всебічного та об"єктивного з"ясування
фактичних обставин справи, прав та
обов"язків сторін в даних
правовідносинах.

Як встановила колегія суддів,
малолітня дитини постійно проживає з
матір"ю - відповідачем по справі,
навчається у школі № 38, тобто за місцем
помешкання АДРЕСА_2.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення місцевого суду є неповним,
оскільки із його змісту не вбачається
де ж саме та в якій кімнаті проживає
відповідач з сином та мають право на
зайняття належного їм житла, т.я.
місцевим судом не взяті до уваги
пояснення відповідача в цій частині,
не заслуговують на увагу, оскільки
місцевий суд встановив, що відповідач
та її малолітній син не проживають у
спірній квартирі з 2010 р., а пояснення
відповідача в цій частині є
запереченням доводів позову.

Доводи відповідача про те, що у рішенні
суду вказується на те, що вона та її
син мають інше житло, не відповідає
дійсності та є спотворенням змісту
судового рішення, оскільки суд
встановив, що відповідач та її син на
протязу останніх 5 років фактично
проживають за адресою АДРЕСА_2, не
йдеться про те, що вона має житло, на
якій підставі тощо.

Посилання відповідача на акт від
24.01.2014 р., як на доказ, складений після
звернення позивачів до суду. Доказів
того, що їй позивачі чиннили перешкоди
у користуванні квартирою до звернення
до суду, відповідач не надала.
Посилання на її звернення до РВ, ПМУ,
прокуратури району, органу опіки та
піклування, як на доказ чинення
перешкод з боку відповідач у
користуванні квартирою, мали місце у
листопаді-грудні 2013, у січні 2014 р.,
тобто після подачі первісного позову.

У суді апеляційної інстанції позивачі
пояснили, що замінили не замок, а ще у
2012 році замінили вхідні двері у
квартирі, оскільки вони стали
непридатними для користування.
Відповідач не зверталася після заміни
дверей із заявами про усунення
перешкод у користуванні квартирою.

Представник відповідача колегії
суддів пояснив, що перешкоди у
користуванні квартирою позивачі
почали чинити відповідачу після
звернення до суду з позовом, доказів
того, що вони чинили перешкоди
відповідачу до звернення до суду
відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, тому апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308
ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 27 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

С у д д
і: / підписи/

Згідно: суддя апеляційного суду

Полтавської області
Дорош А.І.