АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6982/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Католікян М. О. Доповідач -
Григорченко Е.І. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів -Рудь В.В., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
01 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного вищого учбового
закладу «Дніпропетровський
університет імені Альфреда Нобеля»,
третя особа - ОСОБА_4 про визнання
наказу незаконним та необґрунтованим,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, зміну
формулювання причини звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 01 липня 2014 року,
де ставить питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
задоволення позову в повному обсязі,
посилаючись на те, що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права /а.с. 69/.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2014 року
відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач до 15.12.2013
року працював в Приватному вищому
учбовому закладу «Дніпропетровський
університет імені Альфреда Нобеля» на
посаді старшого наукового
співробітника НДІ розвитку економіки
та суспільства /а.с. 1-2/.

Наказом Приватного вищого учбового
закладу «Дніпропетровський
університет імені Альфреда Нобеля» №
172-А, від 02.09.2013 року переміщено
науково-дослідну лабораторію
науково-дослідного інституту розвитку
економіки та суспільства з аудиторії №
2306 до кімнати № 22 корпусу № 3 (С).
Позивач відмовився від ознайомлення з
цим наказом /а.с. 18, 57/.

Наказом відповідача № 272-А від 20 грудня
2013 року про скорочення штату, з метою
приведення штату співробітників
університету у відповідність зі
зменшенням обсягів робіт, вирішено
скоротити 28.02.2014 року штат на 9 одиниць,
у тому числі, посаду, яку займав позивач
/а.с. 21/.

У зв'язку з тим, що позивач не з'являвся
на роботу з 23.12.2013 року по 17.02.2014 року,
наказом відповідача від 17 лютого 2014
року № 30-К, позивач звільнений з роботи
за прогули без поважних причин на
підставі пункту 4 статті 40 Кодексу
законів про працю України /а.с. 42-48/.

Враховуючи встановлені обставини, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що звільнення позивача було проведено
з дотриманням вимог законодавства,
тому відмовив у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів не знаходить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

При вищенаведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до
керуючись діючим процесуальним та
матеріальним законом, зокрема п. 4 ст. 40
КЗпП України, п. 9 Верховного Суду
України постанови пленуму «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» № 9 від 06.11.1992 року /із змінами
та доповненнями/, прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позовних вимогах, оскільки
позивач звільнений відповідно до
діючого законодавства.

Доводи позивача, приведені в
апеляційній скарзі про те, що він не міг
потрапити на роботу, так як був
заблокований вхід до робочого місця
охороною університету, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки позивач у відповідності до ст.
10 ЦПК України повинен був довести за
допомогою належних та допустимих
доказів, з урахуванням положень ст. ст.
57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним
обставини.

Проте будь-які докази, які б
підтверджували поважність причин
відсутності позивача на роботі з 23.12.2013
року по 17.02.2014 року, суду не надані.

Приведені в апеляційній скарзі доводи,
що суд першої інстанції не прийняв до
уваги доказову базу та підмінив
предмет позову, не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки суд першої інстанції
розглянув справу у відповідності із
вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про
змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 01 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: