Справа №2-5437/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16.09.2014 року Солом'янський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві про звільнення майна з-під
арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до
відповідача та просила скасувати
постанову про накладення арешту
винесену ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві від 20.05.2010 року.

Зняти арешт та заборону відчуження
нерухомого майна, належного ОСОБА_1, та
виключити вказане майно з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

У 2009 році КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві ради
звернувся з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості.

09.12.2009 року Солом'янським районним
судом м. Києва ухвалено заочне рішення,
яким позов задоволено.

23.07.2010 року ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва вказане заочне
рішення було скасоване та 03.08.2010 року
вказаний позов залишено без розгляду.

В подальшому ОСОБА_1 зіткнулась з
неможливістю відчужити належне їй на
праві власності майно, у зв'язку з
накладенням арешту та заборони
відчуження на все її майно, включаючи і
вказану квартиру.

ОСОБА_1 звернулась з адвокатським
запитом до ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві, на який отримала відповідь, що на
виконанні у відділі перебувало
виконавче провадження №19366691 відкрите
на підставі виконавчого листа №2-3389-1/09
виданого 02.02.2010 року Солом'янським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_1 на користь КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві ради у розмірі 1923,40
грн. Одночасно із відкриттям
виконавчого провадження на все майно
боржника накладено арешт.

29.08.2010 року головним державним
виконавцем Сергою Н.І. винесено
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві на підставі п. 2
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Однак, арешт майна залишився не знятим.

З урахуванням викладеного просила
позов задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату та час
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав заяву в якій позовні
вимоги просив задовольнити та справу
розглядати без його участі, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві в судове засідання свого
представника не направив, про дату та
час розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
матеріалів у його відсутність,
оскільки неявка відповідача не
перешкоджає постановленню заочного
рішення, проти чого не заперечував
представник позивача.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування
судового засідання технічним засобом
здійснює секретар судового засідання
або за розпорядженням головуючого
інший працівник апарату суду. У разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, врахувавши заяву представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1
на підставі договору міни від 05.11.2004
року, посвідченого державним
нотаріусом П'ятої Київської державної
нотаріальної контори.

У 2009 році КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві ради
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості.

09.12.2009 року Солом'янським районним
судом м. Києва ухвалено заочне рішення,
яким позов задоволено.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м.
Києві перебувало виконавче
провадження №19366691 відкрите на
підставі виконавчого листа №2-3389/09
виданого 02.02.2010 року Солом'янським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_1 на користь КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві ради заборгованості
в сумі 1923,40 грн.

Постановою державного виконавця ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві Серги Н.І.
від 20.05.2010 року було відкрито виконавче
провадження на підставі вищевказаного
виконавчого листа та накладено арешт
на все майно, що належить ОСОБА_1

23.07.2010 року ухвалою Солом'янського
районного суду м. Києва заочне рішення
від 09.12.2009 року було скасоване та 03.08.2010
року позов КП «Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві ради
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
залишено без розгляду.

29.09.2010 року головним державним
виконавцем Сергою Н.І. було винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві на підставі п. 2
ст. 47 Закону України «Про виконавче
провадження».

Встановлено, що арешт майна боржника
залишився чинним.

Позивач просила скасувати постанову
про накладення арешту винесену ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві від 20.05.2010
року, зняти арешт та заборону
відчуження нерухомого майна, належного
ОСОБА_1, та виключити вказане майно з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, на що слід
зазначити наступне.

Згідно п.п. 9.9 наказу Міністерства
юстиції України «Про затвердження
Порядку роботи з документами в органах
державної виконавчої служби» від 25.12.2008
року, строк зберігання завершених
виконавчих проваджень, переданих на
зберігання, становить 3 роки, крім
виконавчих проваджень, завершених за
постановами про накладення
адміністративного стягнення, строк
зберігання яких становить 1 рік.

Відповідно до п.п. 9.10 даного наказу,
завершені виконавчі провадження
включаються в акт про вилучення
виконавчих проваджень для знищення,
якщо передбачений для них строк
зберігання закінчився до 01 січня року,
в якому складений акт. Виконавчі
провадження, строки зберігання яких
закінчилися, підлягають знищенню після
затвердження акта про вилучення
виконавчих проваджень для знищення
керівником органу державної
виконавчої служби, підпис якого
скріплюється печаткою.

З вищевикладеного вбачається, що
завершення виконавчого провадження та
закінчення строків зберігання
переданих до архіву виконавчих
проваджень є підставою для їх знищення.

Згідно ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення.

Згідно ст. 55 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець має право звернути
стягнення на майно боржника, що
перебуває в інших осіб, а також на майно
та кошти, що належать боржнику від
інших осіб.

Зазначені особи зобов'язані подати на
запит державного виконавця у
визначений ним строк відомості про
належне боржнику майно, що перебуває в
них, та майно чи кошти, які вони мають
передати боржнику.

Статтею 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Як вбачається з перелічених норм
закону, державний виконавець має право
вчиняти дії в межах виконавчого
провадження тільки відносно майна
боржника, тобто при вчиненні будь-якої
дії щодо майна чи коштів, він повинен
впевнитись, що вони належать боржнику у
виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй, а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи вищевикладене та те, що
ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 03.08.2010 року позов КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві ради
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
залишено без розгляду, а виконавчий
лист на підставі якого було відкрито
виконавче провадження та накладено
арешт на майно позивача повернуто
стягувану на підставі п. 2 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у
повному обсязі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позивач довела ті обставини, на які
посилалась, як на підставу своїх
позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Однак, враховуючи те, що ВДВС
Солом'янського РУЮ у м. Києві,
відповідно до покладених на нього
повноважень, не відслідковує порушення
прав власників суд вважає, що
відповідач звільнений від сплати
судового збору.

Керуючись Законом України «Про
виконавче провадження», ст.ст. 316, 317, 321
ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 169, 209,
212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ВДВС Солом'янського РУЮ
у м. Києві про звільнення майна з-під
арешту задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження з
майна, а саме 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на праві
власності.

Виключити належне на праві власності
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1,
нерухоме майно, а саме 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через Солом'янський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя