Справа № 603/773/14-ц
Провадження №2/603/226/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р. Монастириський
районний суд Тернопільської області у
складі:

головуючого судді
Гудкової Ю. Г.

при секретарі
Осиф Т.В.

за участю:

представника третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача, - відділу Державної
виконавчої служби Монастириського
районного управління юстиції -
Микитина А.Я.

сторони - не з»явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Монастириська цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зміну розміру аліментів та звільнення
від сплати заборгованості,-

В С Т А
Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом про зміну розміру аліментів,
які підлягають стягненню з нього
згідно заочного рішення
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 03.09.2013 року
в користь ОСОБА_3. на її утримання з 500
грн. до 200 грн. щомісячно, звільнення від
сплати заборгованості по аліментах в
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5 в сумі 3600 грн. та в користь
ОСОБА_4 на її утримання в сумі 6000 грн. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що при ухваленні
вказаного рішення суду не було
враховано його матеріальний стан, що є
обставиною, що впливає на розмір
аліментів. На даний час він не працює,
не має у власності нерухомого майна та
транспортних засобів, тоді як сімейний
стан відповідачки змінився - уклала
повторний шлюб, а тому просить зменшити
розмір аліментів на утримання дружини
до 200 грн. Заборгованість по аліментах
на утримання дитини та відповідачки за
період з 08.08.2013 року по 08.08.2014 року
утворилась у зв'язку з несвоєчасним
пред'явленням виконавчого листа до
виконання, а саме 20.08.2014 року, тобто по
спливу одного року з моменту винесення
рішення, на підставі чого просить
звільнити його від сплати даної
заборгованості.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 у судове засідання не з'явились,
проте представник позивача подав суду
письмову заяву про розгляд справи у
їхній відсутності, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі. У
попередньому судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_6 позов
підтримав з мотивів, наведених у ньому.
Суду пояснив, що на момент звернення
позивача до суду змінились сімейний і
матеріальний стан, як ОСОБА_2, так і
ОСОБА_3, яка одружилась вдруге.

Відповідач ОСОБА_3, її представник
ОСОБА_7 у судове засідання не з'явились,
представник відповідача подала суду
заяву про розгляд справи у її
відсутності та відсутності
відповідача, проти позову заперечила. У
попередньому судовому засіданні
відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та
заперечила відносно його задоволення.

Представник третьої особи - державної
виконавчої служби Монастириського
районного управління юстиції
Головного управління юстиції у
Тернопільській області - ОСОБА_1 в
судовому засіданні пояснив, що за
заявою ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) 22.08.2014 року
відкрито виконавчі провадження про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її
утримання в розмірі 500 грн. щомісяця та
на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 300
грн. щомісяця. Позовні вимоги про
звільнення від сплати заборгованості
по аліментах вважає безпідставними,
відповідач пред'явила виконавчі листи
до виконання в межах загального
річного строку.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив наступні
обставини.

З 25.02.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в шлюбі, зареєстрованому
виконавчим комітетом Коропецької
селищної ради Монастириського району
Тернопільської області, актовий запис
№2.

У шлюбі у сторін народилась дитина - син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Монастириського районного
суду Тернопільської області від 03.09.2014
року, яке набрало законної сили і є
чинним, шлюб між сторонами розірвано,
позивач ОСОБА_4 змінила прізвище на
дошлюбне «ОСОБА_4».

Заочним рішенням Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 03.09.2013 року з ОСОБА_2 стягнуто
аліменти в користь ОСОБА_4 на утримання
дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
твердій грошовій сумі 300 грн. щомісяця,
починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення
ним повноліття; стягнуто з ОСОБА_2 в
користь ОСОБА_4 аліменти на її
утримання в твердій грошовій сумі 500
грн. щомісяця, починаючи з 08.08.2013 року і
до досягнення дитиною ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років. Рішення
набрало законної сили, чинне.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
дружина, з якою проживає дитина, має
право на утримання від чоловіка-батька
дитини до досягнення нею трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а
також дружина, з якою проживає дитина,
має незалежно від того чи вона працює,
та незалежно від її матеріального
становища, за умови, що чоловік може
надавати матеріальну допомогу.

Положенням ч. 3 ст. 80 СК України
передбачено, що розмір аліментів
одному з подружжя, визначений судом,
може бути згодом змінений за рішенням
суду за позовною заявою платника або
одержувача аліментів у разі зміни
їхнього матеріального і (або) сімейного
стану.

Судом з»ясовано, що відповідач після
розірвання шлюбу з позивачем
одружилась вдруге, а саме 25.10.2013 року із
громадянином ОСОБА_8, про що свідчить
відмітка у паспорті НОМЕР_1, після
одруження змінила прізвище на
«ОСОБА_3».

Визначаючись із позовною вимогою про
зменшення розміру аліментів на
утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку,
суд виходить із наступного.

Право дружини на утримання у разі
проживання з нею дитини
регламентується ст.84 СК України.

Загальні підстави припинення права
одного з подружжя на утримання
передбачені ст.82 СК України, тоді як
положеннями ст.85 СК України визначено
спеціальні підстави припинення права
дружини на утримання.

Аналіз вищевказаних правових норм дає
підстави зробити висновок про те, що
право дружини на утримання,
передбачене ст.84 СК України,
припиняється у разі реєстрації нею
повторного шлюбу.

У силу ст.11 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК України) суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі вище наведеного,
враховуючи, що у відповідача змінився
сімейний стан - 25.10.2013 року вдруге
уклала шлюб, позивач не працює, у нього
відсутнє власне житло, земельні
ділянки, транспортні засоби, суд вважає
за можливе зменшити розмір аліментів
на утримання дружини з 500 грн. до 200 грн.
щомісяця, до досягнення дитиною ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, які
стягувати з моменту набрання рішенням
суду законної сили.

Що стосується позовних вимог про
звільнення ОСОБА_2 від сплати
заборгованості по аліментах, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість заявлених вимог,
виходячи з наступного.

Судом оглянуто виконавче провадження
№389/2, номер в Єдиному реєстрі
виконавчих проваджень 44495330, а також
виконавче провадження №390/2, номер в
Єдиному реєстрі виконавчих проваджень
44495679, відкриті на підставі виконавчих
листів, виданих Монастириським
районним судом Тернопільської області
від 20.09.2013 року, про примусове виконання
рішення за заявою стягувача.

Як убачається з постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№44495330 від 22.08.2014 року, заступником
начальника відділу ДВС
Монастириського районного управління
юстиції Тернопільської області ОСОБА_1
відкрито виконавче провадження на
підставі виконавчого листа №603/754/13-ц,
виданого Монастириським районним
судом Тернопільської області 20.09.2014
року, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів
в користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно постанови про відкриття
виконавчого провадження ВП №44495679 від
22.08.2014 року, заступником начальника
відділу ДВС Монастириського районного
управління юстиції Тернопільської
області ОСОБА_1 відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа №603/754/13-ц, виданого
Монастириським районним судом 20.09.2014
року, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів
в користь ОСОБА_3 на її утримання.

Виконавчі провадження відкрито на
підставі заяви відповідачки ОСОБА_3 від
20.08.2013 року.

Як убачається із оглянутої у судовому
засіданні цивільної справи №603/754/13-ц
(2-п/603/4/2014), 03.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із заявою про перегляд заочного
рішення Монастириського районного
суду Тернопільської області від 03.09.2014
року про стягнення аліментів на
утримання дружини ОСОБА_4 та
малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
Розгляд заяви було призначено на 21.10.2014
року, проте згідно поданої ОСОБА_2
письмової заяви ухвалою
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 21.10.2014 року
заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення суду залишено без розгляду.
Дана ухвала набрала законної сили.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_9 не сплачував аліменти, в
зв'язку з чим утворилась
заборгованість по їх сплаті, яка у
відповідності до довідок, виданих
відділом ДВС Монастириського
районного управління юстиції
Тернопільської області, станом на
01.10.2014 року становить: на утримання
дитини ОСОБА_5 - 4200,00 грн., на утримання
відповідачки ОСОБА_3 - 7000,00 грн.

Зазначений розмір заборгованості
позивача по аліментах підтвердив у
судовому засідання представник
третьої особи та не оспорювався
сторонами.

У позовній заяві позивач зазначає, що
заборгованість по аліментах за період
з 08.08.2013 року по 08.08.2014 року в розмірі 3600
грн. та 6000 грн. утворилась у зв'язку з
тим, що виконавчий лист ОСОБА_3
пред'явлено до виконання несвоєчасно,
по спливу одного року з моменту
винесення рішення.

Проте зазначене не відповідає
дійсності, так як заочне рішення
Монастириського районного суду
Тернопільської області, яким
задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 про
стягнення аліментів з ОСОБА_2, і набрало
законної сили, датоване 03.09.2013 року,
тоді як відповідач звернулась із
заявою до державної виконавчої служби
Монастириського районного управління
юстиції 20.08.2013 року, оригінал даної
заяви міститься в матеріалах
виконавчих проваджень, оглянутих в
судовому засіданні.

У судовому засіданні відповідач та її
представник ствердили, що ОСОБА_2 після
розірвання шлюбу добровільно не
надавав їм із сином жодної
матеріальної допомоги, даний факт не
заперечив представник позивача.

Щодо причин зволікання із
пред'явленням виконавчого документа
до виконання представник відповідача
ОСОБА_7 в судовому засіданні 07.11.2014 року
пояснила, що відповідач ОСОБА_3 не
пред'явила виконавчий лист до
виконання відразу після ухвалення
рішення судом, оскільки не була
обізнала про необхідність звернення із
виконавчим листом до державної
виконавчої служби, вважала, що
наявність рішення суду є підставою для
стягнення аліментів без будь-яких
додаткових дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України суд
може звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості згідно
вищевказаної норми закону є правом, а
не обов»язком суду.

Часткове звільнення від сплати
заборгованості за цією підставою
чинним законодавством України не
передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року, із наступними змінами і
доповненнями, рішення про стягнення
періодичних платежів (у справах про
стягнення аліментів, про відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, втратою
годувальника тощо) можуть бути
пред'явлені для виконання протягом
усього періоду, на який присуджені
платежі.

Також положенням вищевказаної
норми закону передбачено річний строк
пред»явлення виконавчого листа до
виконання, який встановлюються для
виконання судових рішень - з наступного
дня після набрання рішенням законної
сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення, а в разі
якщо судове рішення підлягає негайному
виконанню, - з наступного дня після його
постановлення (ч.ч.1, 2 ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч.1 ст.194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред»явленню виконавчого листа до
виконання.

Положення частин першої - третьої
цієї статті, а також статей 195-197 цього
Кодексу застосовуються і до стягнення
аліментів іншим особам, які визначені
цим Кодексом (ч.5 ст.194 СК України).

Як убачається із матеріалів справи,
виконавчі листи про стягнення
аліментів ОСОБА_3 пред'явлено до
виконання 20.08.2014 року, тобто своєчасно.

Як слідує із пояснень представника
третьої особи у судовому засіданні,
зважаючи на заяву ОСОБА_3 від 20.08.2014
року, він, керуючись вимогами
Інструкції з організації примусового
виконання рішень (затверджена наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.2012, з наступними змінами), зокрема
розділом 7 п.7.19, здійснив нарахування
заборгованості по аліментах.
Розрахунок заборгованості було
надіслано позивачу, який його не
оспорював.

Визначаючись із позовними вимогами суд
враховує визнання представником
позивача у судовому засіданні того
факту, що ОСОБА_2 за період з моменту
винесення заочного рішення і до часу
звернення до суду будь-якої
матеріальної допомоги ОСОБА_3 не
надавав.

Посилання позивача у позовній заяві та
його представника у судовому засіданні
на те, що виконавчі листи пред'явлено до
виконання несвоєчасно, по спливу
одного року з моменту винесення
рішення, у судовому засіданні свого
підтвердження не знайшли, так як
рішення про стягнення аліментів з
ОСОБА_2 ухвалено 03.09.2014 року.

Таким чином, судом установлено, що у
даному випадку утворилась
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів в користь відповідача,
докази виконання рішення суду в
добровільному порядку суду не надано,
будь-якої домовленості з приводу
надання позивачем матеріальної
допомоги відповідачу між сторонами не
було. У зв'язку з наведеним, враховуючи,
що стягнення заборгованості не є мірою
відповідальності, з метою
забезпечення достатнього
матеріального рівня життя дитини, суд
приходить до переконання про те, що
позовні вимоги про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах на
утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та відповідачки ОСОБА_3 до задоволення
не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 292 ЦПК України, ст.
ст. 80, 84, 194, 197 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну
розміру аліментів та звільнення від
сплати заборгованості - задовольнити
частково.

Зменшити розмір аліментів, які
стягнуті з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований за адресою: с. Садове
Монастириського району Тернопільської
області, в користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживає за адресою: АДРЕСА_1, на її
утримання в твердій грошовій сумі
згідно заочного рішення
Монастириського районного суду
Тернопільської області від 03.09.2013 р. в
цивільній справі №603/754/13-ц із 500
(п»ятиста) гривень до 200 (двохсот)
гривень щомісячно, які слід стягувати
із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на її
утримання щомісячно, починаючи із дня
набрання даним рішенням законної сили
до досягнення дитиною ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Монастириський районний суд
Тернопільської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Ю. Г. Гудкова