У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Луспеник Д.Д.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 17 жовтня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 19 листопада 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про
визнання договору позики неукладеним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що згідно з договором позики, ніби -
то укладеним 10 серпня 2010 року в
письмовій формі між ним та ОСОБА_3,
остання на умовах строковості,
зворотності надала йому грошові кошти
в розмірі 40 тис. доларів США, а він у
відповідності до пп. 1.2, 2.1 договору,
ніби - то зобов'язався повернути їй
надану позику в строк до 30 грудня 2010
року.

Зазначав, що оскільки в строк,
обумовлений договором він не повернув
позичені кошти, ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до нього про стягнення
боргу в розмірі 319 720 грн за договором
позики.

Також вказував, що 23 вересня 2009 року
його із чоловіком відповідача -
ОСОБА_4, познайомив ОСОБА_5 Йому були
потрібні гроші для ведення
підприємницької діяльності, а ОСОБА_4
погодився їх надати без застави
особистого майна, але під особисту
відповідальність ОСОБА_5 Так, 23
вересня 2009 року між ним та ОСОБА_4 був
укладений договір позики в розмірі 40
тис. доларів США, за яким він отримав
зазначені грошові кошти строком до 31
грудня 2009 року. У 2010 році, з метою
пролонгації договору вони уклали ще
декілька договорів на ту ж суму, яку він
ніби - то отримував і по закінченню
договорів повертав. Останній договір
позики був укладений 1 квітня 2010 року на
ту ж суму, але з ОСОБА_3 По закінченню
терміну дії договору від 1 квітня 2010
року він був попереджений ОСОБА_5 що для
його пролонгації повинен повернути
кошти у повному обсязі і тільки згодом
знову отримати їх після підписання
договору. Предметом останнього була
одна й та ж сума - 40 тис. доларів США, її
він 31 липня 2010 року повернув ОСОБА_3
через ОСОБА_5 разом із проектом нового
тексту договору від 10 серпня 2010
року, який він підписав. Зазначав, що ні
з ОСОБА_3, ні з ОСОБА_4 він не
зустрічався і коштів від них не
отримував.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив
суд визнати договір позики від 10 серпня
2010 року в розмірі 40 тис. доларів США
неукладеним.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 17 жовтня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 19 листопада 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції або ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності зазначених судових
рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - ОСОБА_4, про визнання
договору позики неукладеним за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 17 жовтня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 19 листопада 2014 року
відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ Д.Д. Луспеник