АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
26 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта», треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Северинівка»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
страхового відшкодування і моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

01 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ВАТ «НАСК «Оранта», у
якому просив стягнути з нього на свою
користь страхове відшкодування в
розмірі 6 537, 57 грн. з урахуванням
індексу інфляції, пеню в розмірі 792, 65
грн., 3 % річних у розмірі 173, 68 грн. і
моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22
січня 2013 року на вул. Сквирське шосе в м.
Біла Церква Київської області о 12 год. 40
хв. сталася дорожньо-транспортна за
участю автомобіля "ВАЗ", державний
номерний знак НОМЕР_3, під його
керуванням та автомобіля "САЗ 3507",
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_4 Вказана ДТП
сталася з вини водія автомобіля "САЗ
3507", державний номерний знак НОМЕР_1,
цивільно-правова відповідальність
якого була застрахована в ВАТ НАСК
"ОРАНТА" згідно договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 06 грудня 2012
року (поліс серії АВ № 8483145). Внаслідок
ДТП було пошкоджено його автомобіль
"ВАЗ", державний номерний знак НОМЕР_3.
Матеріальні збитки ВАТ «НАСК «Оранта»
були оцінені в сумі 6 440 грн. 45 коп.,
відшкодування яких він до нині не
отримав. Вважає, що внаслідок
неналежного виконання чинного
законодавства ВАТ «НАСК "Оранта" має
сплатити йому: суму страхового
відшкодування - 6 440 грн. 45 коп., пеню за
весь час прострочення (з 23.04.2013 року по
24.03.2014 року) - 792 грн. 65 коп., три відсотки
річних - 173 грн. 86 коп., втрати від
інфляції - 97 грн. 12 коп. та 2 000 грн. 00 коп.
моральної шкоди.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 26 червня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково,
стягнено з ВАТ «НАСК «Оранта» на
користь ОСОБА_1 6 440, 45 грн. страхового
відшкодування, судовий збір у розмірі
243, 6 грн.; в задоволенні решти позовних
вимог - відмовлено.

14 липня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
просила його змінити в частині відмови
у задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення суми страхового
відшкодування з урахуванням індексу
інфляції, пені та 3 % річних. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказала, що позивач є особою, яка має
право на отримання страхового
відшкодування, а тому страховик згідно
п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зобов'язаний сплати пеню за
кожен день прострочення. На думку
апелянта, постанова Верховного Суду
України від 26 вересня 2012 року, якою суд
керувався при вирішенні спору, не
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин сторін. Додатково
апелянт зазначив, що зобов'язання ВАТ
«НАСК «Оранта» з виплати страхового
відшкодування є грошовим, а тому суд
першої інстанції безпідставно
відмовив у задоволенні позовних вимог
про стягнення 3 % річних та втрат від
інфляції згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_5
апеляційну скаргу підтримала і просила
її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 22 січня 2013 року на вул.
Сквирське шосе в м. Біла Церква
Київської області о 12 год. 40 хв. сталася
дорожньо-транспортна за участю
автомобіля "ВАЗ", державний номерний
знак НОМЕР_3, під керуванням позивача,
та автомобіля "САЗ 3507", державний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
водія ОСОБА_4

Вказана ДТП сталася з вини водія
автомобіля "САЗ 3507", державний номерний
знак НОМЕР_1, що підтверджується
постановою Таращанського районного
суду Київської області від 25 лютого 2013
року про притягнення ОСОБА_4 до
відповідальності за ст. 124 КпАП України
із накладенням штрафу (а.с.12),

На момент ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 за шкоду,
заподіяну забезпеченим транспортним
засобом САЗ 3507, була застрахована в ВАТ
«НАСК "ОРАНТА" згідно договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 06 грудня 2012 року (поліс
серії АВ № 8483145) (а.с.11, 15).

ОСОБА_1 керував автомобілем на підставі
довіреності, виданої ОСОБА_3 04 грудня 2008
року.

Матеріальні збитки, завдані автомобілю
ОСОБА_1, ВАТ «НАСК "Оранта" оцінені в
сумі 6 440 грн. 45 коп., про що свідчить лист
ВАТ «НАСК «Оранта» № 09-02-09/14367 від 04
липня 2013 року. Страхове відшкодування
ОСОБА_1 виплачено не було.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення страхового
відшкодування суд першої інстанції
керувався ст.ст. 22, 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та виходив з того, що шкоди
майну ОСОБА_1 було завдано з вини водія
ОСОБА_4, цивільна відповідальність
якого за шкоду, заподіяну забезпеченим
транспортним засобом САЗ 3507, була
застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта».

Рішення суду першої інстанції в цій
частині не оскаржується, а тому судом
апеляційної інстанції не
переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення пені суд першої
інстанції виходив з того, що положення
п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» регулює правовідносини між
страховиком і страхувальником.
Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення 3 % річних і втрат
від інфляції суд першої інстанції
виходив з того, що між сторонами
відсутні договірні відносини.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

За кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня (п. 36.5 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»).

Зі змісту викладеного випливає, що
передбачена п. 36.5 ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вимагати сплати пені за
прострочення виплати страхового
відшкодування має право саме особа, яка
має право на отримання такого
відшкодування, а не страхувальник.

Посилання суду першої інстанції на
Постанову Верховного Суду України від
26 вересня 2012 року у справі про перегляд
постанови Вищого господарського суду
України від 27 березня 2012 року у справі
про стягнення суми є необґрунтованим,
оскільки в даному випадку колегія
суддів Верховного Суду України дійшла
до висновку про неможливість стягнення
пені п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» зі страховика на користь
іншого страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
добровільного страхування та
звернувся до суду з позовом в порядку
ст. 27 Закону України «Про страхування»,
ст. 991 ЦК України.

Таким чином, з ВАТ «НАСК «Оранта» на
користь ОСОБА_1 слід стягнути пеню у
розмірі 792, 65 грн. за період з 24 квітня 2013
року по 24 березня 2014 року у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення, з яких:

- 124, 08 грн. за період з 24 квітня 2013 року
по 09 червня 2013 року (6 440, 45 грн.*15%:365
днів*47 днів);

- 155, 61 грн. за період з 10 червня 2013 року
по 12 серпня 2013 року (6 440, 45 грн.*14 %:365
днів*63 дні);

- 512, 96 грн. за період з 13 серпня 2013 року
по 24 березня 2014 року (6 440, 45 грн.*13 %:365
днів*224 дні).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

У Постанові Верховного Суду України
від 06 червня 2012 року, прийнятій за
результатами перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 листопада 2011 року у справі
про стягнення пені, інфляційних втрат
та трьох процентів річних зазначено, що
грошовим зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що зобов'язання страховика ВАТ
«НАСК «Оранта» про виплату ОСОБА_1
страхового відшкодування є грошовим
зобов'язанням, за невиконання якого
можуть застосовуватись наслідки,
передбачені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Отже, з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_1 слід стягнути 3 % річних за
період з 24 квітня 2013 року по 28 лютого 2014
року у розмірі 173, 68 грн. (6 440, 45 грн.*3%:365
днів*334 дні) та втрати від інфляції у
розмірі 97, 12 грн. (6 444, 45*100, 7/100-6440, 45 грн.)

Таким чином, заочне рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
26 червня 2014 року підлягає скасуванню в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ВАТ «НАСК «Оранта» про
стягнення пені у розмірі 792, 65 грн., 3 %
річних у розмірі 173, 86 грн., втрат від
інфляції у розмірі 97, 12 грн. з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позову. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
не оскаржувалося, а тому судом
апеляційної інстанції не
переглядалося.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 26 червня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
про стягнення пені у розмірі 792, 65 грн., 3
% річних у розмірі 173, 86 грн., втрат від
інфляції у розмірі 97, 12 грн. - скасувати
та ухвали в цій частині нове рішення
наступного змісту:

Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Національна акціонерна
страхова компанія «Оранта» (код ЄДРПОУ
34186) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_2) пеню у
розмірі 792, 65 грн., 3 % річних у розмірі 173,
86 грн., втрати від інфляції у розмірі 97,
12 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді