АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6504/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тауса М.М. Доповідач - Романюк М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого
Романюк М. М.

суддів
Петренко І.О., Болтунової Л.М.

при секретарі
Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 04 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"ПриватБанк", 3-я особа - приватний
нотаріус ДМНО ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору іпотеки, повернення
сторін у первісний стан, вилучення із
Державного реєстру іпотек запису про
обтяження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом. В обґрунтування
заявлених та уточнених вимог посилався
на те, що з 2004 року спільно мешкає з
ОСОБА_3 26 жовтня 2007 року, після
народження дитини, між ними було
укладено шлюб. За час спільного
проживання на ім'я відповідача ОСОБА_3
була придбана квартира АДРЕСА_1.
Позивачем було внесено, в якості
оплати, особисті грошові кошти в
розмірі еквівалентному 5 000 доларів США.
Згодом, позивачу стало відомо, що між
ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" було
укладено договір іпотеки зазначеної
квартири. Оскільки про зазначений
правочин позивач не був повідомлений
та своєї згоди на його укладання не
давав, вважає договір іпотеки таким, що
суперечить нормам законодавства. У
зв'язку з зазначеним просить суд
визнати недійсним договір іпотеки від
31 травня 2007 року квартири АДРЕСА_1, з дня
його укладання та повернути сторони за
договором у первісний стан та
зобов'язати їх повернути одна одній у
натурі все одержане на виконання
договору (провести двосторонню
реституцію) та вилучити із Державного
реєстру іпотек запис № 5052209 від 31
травня 2007 року про обтяження іпотекою в
Державний реєстр іпотек зазначеної
квартири.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 04 червня 2014 року
у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності та незаконності.

З даним висновком судова колегія
погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 31 травня 2007 року
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ "Приватбанк" було
укладено кредитний договір, за умовами
якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді
не поновлюваної кредитної лінії у
розмірі 44 000 доларів США для купівлі
двокімнатної квартири АДРЕСА_1. В той же
день між ними було укладено договір
іпотеки квартири для забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

На підставі договору купівлі - продажу
від 31 травня 2007 року ОСОБА_3 є власником
зазначеної вище квартири.

Відповідно до тексту договору купівлі -
продажу спірної квартири від 31 травня
2007 року (п.4) покупець ОСОБА_3
стверджувала, що на момент її придбання
у шлюбі ні з ким не перебуває.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2013
року встановлено юридичний факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_2 з
ОСОБА_3 в період з січня 2005 по 26 жовтня
2007 року та визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодерження в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу, і, зокрема, коли зміст
правочину суперечить ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину
є недодержання стороною (сторонами)
вимог щодо відповідності змісту
правочину ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства саме на
момент вчинення правочину.

Згідно із ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

За змістом ст.ст.572, 575 ЦК України
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6
Закону України "Про іпотеку" майно, що є
у спільній власності, може бути
передане у заставу (іпотеку) лише за
згодою усіх співвласників.

З урахуванням зазначеного, та
приймаючи до уваги, що факт проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю, а також
належність їм майна на праві спільної
сумісної власності встановлено тільки
рішенням суду - 01 жовтня 2013 року та що на
момент укладення оспорюваного
правочину (31 травня 2007 року) єдиним
власником спірної квартири (предмета
іпотеки) була відповідачка ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
заявлених позовних вимог.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
апелянта не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
особистого тлумачення апелянтом норм
права.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 04 червня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.М.Романюк

Судді
І.О.Петренко

Л.М.Болтунова