Ухвала іменем україни 03 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа −? ОСОБА_6,
про визнання спільним майном подружжя
непогашене зобов'язання за договором
позики та визнання в порядку поділу 1/2
частини непогашеного зобов'язання за
ОСОБА_5, за касаційною скаргою ОСОБА_5,
поданою ОСОБА_7, на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом до ОСОБА_5,
посилаючись на те, що під час
перебування у шлюбі сторонами було
придбано земельну ділянку площею 980 кв.
м та побудований будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м.
Черкаси. Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 10 грудня
2012 року за ОСОБА_5 було визнано
право власності на 1/2 частини спірного
житлового будинку та земельної
ділянки. Вказаний житловий будинок був
побудований за грошові кошти у сумі 350
000 доларів США, що еквівалентно на
момент передачі коштів 1 750 000 грн, які
були отримані позивачем 10 квітня
2005 року від ОСОБА_6 в позику. Протягом
2007-2011 років було повернуто 87 000 доларів
США.

Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 05 вересня 2013 року стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
заборгованість за договором позики в
сумі 2 104 000 грн. Крім того, посилався на
те, що за одержані позивачем згідно з
укладеним в період шлюбу із
відповідачкою договором позики кошти
був побудований житловий будинок по
АДРЕСА_1 в м. Черкаси, який
рішенням суду визнано об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а тому вважає, що зазначений договір
позики створив обов'язки щодо
повернення грошових коштів і для
відповідачки також.

На підставі
викладеного позивач просив суд визнати
спільним майном подружжя, що підлягає
поділу, непогашене зобов'язання перед
ОСОБА_6 за договором позики від 10 квітня
2005 року у розмірі 2 104 000 грн та у порядку
поділу спільного майна подружжя
визнати 1/2 частини спільного
майна подружжя, а саме непогашене
зобов'язання перед ОСОБА_6 за договором
позики від 10 квітня 2005 року за ОСОБА_5 у
розмірі 1 052 000 грн.

Рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 02 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Черкаської області від 04 червня 2014
року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано зобов'язання
за договором позики від 10 квітня 2005
року перед ОСОБА_6 на суму 2 104 000 грн
спільним майном подружжя.

Визнано в порядку
поділу майна подружжя - 1/2 частини
боргового зобов'язання перед ОСОБА_6
від 10 квітня 2005 року за ОСОБА_5 у розмірі
1 052 000 грн та 1/2 частини боргового
зобов'язання за ОСОБА_4 у розмірі 1 052 000
грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд, керуючись положеннями
ч. 4 ст. 65 СК України, виходив із того, що
договір позики був укладений позивачем
в інтересах сім'ї, грошові кошти,
отримані за вказаним договором,
використані на будівництво будинку, що
визнаний рішення суду спільним
сумісним майном подружжя та поділений
між сторонами.

Проте, з такими висновками судів не
можна погодитись з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5
з 29 липня 1995 року перебували в
шлюбі. Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 21 серпня
2012 року шлюб було розірвано.

Під час перебування в шлюбі сторонами
було придбано земельну ділянку площею
980 кв. м та побудований будинок за
адресою: АДРЕСА_1, м. Черкаси, який
12 грудня 2008 року був зареєстрований на
праві власності за ОСОБА_4

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 10 грудня 2012
року в порядку поділу майна подружжя
було визнано право власності на
1/2 частини вказаного житлового будинку
та земельної ділянки за ОСОБА_5

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 05 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 20 грудня 2013 року, за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за договором позики в сумі 2 104 000 грн,
позовні вимоги задоволено: стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
заборгованість у сумі 2 104 000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Отже, за загальним правилом
майно, придбане подружжям у кредит, є
спільною власністю чоловіка та
дружини.

Статтею 70 СК України
передбачено, що в разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 65 СК
України договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї. Це
означає, що дружина та чоловік
незалежно від припинення шлюбу мають
рівні права та обов'язки щодо спільно
нажитого у шлюбі майна, оскільки
розірвання шлюбу не звільняє подружжя
від зобов'язань за кредитом.

Вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина 4
статті 65 СК України).

Разом з тим, ухвалюючи
рішення про визнання боргових
зобов'язань ОСОБА_4 об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, суд не
взяв до уваги, що, як вбачається з
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 10 грудня 2012 року про
поділ нерухомого майна, що є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема, будинку по
АДРЕСА_1 в м. Черкаси та земельної
ділянки, на якій він розташований,
відповідач ОСОБА_4 позов визнав,
будь-яких заперечень чи клопотань щодо
наявності іншого майна або боргових
зобов'язань, які виникли в інтересах
сім'ї і також є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, що
повинно бути враховано при поділі
майна, не заявляв (а. с. 52). Цим
обставинам суд при вирішенні спору
належної оцінки не дав.

Крім того як
вбачається з наявної в матеріалах
справи ухвали апеляційного суду
Черкаської області від 20 грудня 2013 року
при розгляді спору про стягнення
боргових зобов'язань з ОСОБА_4 судом не
було встановлено, що кошти, отримані в
позику ОСОБА_4 від ОСОБА_6 були
використані для будівництва будинку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, м.
Черкаси, доказів, які б підтверджували
факт витрати ОСОБА_4 отриманих від
ОСОБА_6 грошових коштів в інтересах
сім'ї суду не надано, це не було
предметом дослідження при розгляді
справи про стягнення боргу (а. с. 31).

За таких обставин висновок суду першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, що гроші, отримані за
договором позики були витрачені на
будівництво будинку, не є безспірним.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини

Таким чином суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, дійшов передчасних
висновків про задоволення позову, без
повного з'ясування обставин у справі,
оскільки факт, що отримані за договором
позики кошти були витрачені на
будівництво будинку, не був предметом
дослідження суду, що має значення для
правильного вирішення спору.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, оскільки
ухвалені без повного з'ясування
обставин справи та з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 02 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 04 червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська