У х в а л а

іменем україни

01 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.,суддів:Попович О.В.,Савченко В.О.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю, поділ майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_7 про встановлення факту
проживання однією сім'єю, визнання
нерухомого майна спільною сумісною
власністю, поділ майна.

В обґрунтування позовних вимог, з
урахуванням уточнень, посилався на те,
що з 05 січня 2004 року сторони у справі
проживають однією сім'єю, пов'язані
спільним побутом та мають взаємні
права і обов'язки. За час спільного
проживання ними була придбана квартира
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що квартира була
придбана ним та відповідачкою за час їх
перебування у фактичних шлюбних
відносинах, позивач просив суд визнати
вказану квартиру об'єктом спільної
сумісної власності сторін та визнати
за собою права власності на 1/2 частину
вказаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року у позові
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 04 червня 2014 року скасовано
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_6 з
ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 05 січня 2004 року по 28 серпня 2013
року.

Визнано об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 47,3 кв.м.

Визнано за ОСОБА_6 і ОСОБА_7 по 1/2 частині
квартири АДРЕСА_1 за кожним.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Одеської області від
04 червня 2014 року і залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
на таких підставах.

Судами встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_6
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_3.

ОСОБА_7 зареєстрована та постійно
проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 07
вересня 2002 року, ОСОБА_7 зареєструвала
шлюб із громадянином США ОСОБА_8, який
зареєстровано у м. Альбукерке штату
Нью-Мексико.

Шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було розірвано
28 серпня 2013 року, що підтверджується
довідкою про розірвання шлюбу, яка
міститься в матеріалах справи.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 червня 2005 року ОСОБА_9 продала, а
ОСОБА_7 купила спірну квартиру АДРЕСА_1.

З листа ОСОБА_8 від 30 січня 2014 року
вбачається, що у 2005 році останній давав
дозвіл своїй дружині, ОСОБА_7, придбати
майно, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Судами також установлено, що сторони у
справі є батьками ОСОБА_10, яка
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що у період часу з 05 січня 2004 року по 28
серпня 2013 року сторони у справі
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, оскільки у вказаний період у них
народилась спільна донька, а матеріали
справи містять докази перебування
сторін у фактичних шлюбних відносинах.
При цьому, суд апеляційної інстанції
вказав, що шлюб між ОСОБА_7 і
громадянином США ОСОБА_8 не може
вважатися укладеним, оскільки
відповідачка не надала доказів його
легалізації на території України.

Проте вказані висновки суду
апеляційної інстанції суперечить
вимогам закону й матеріалам справи.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 196 КпШС України
шлюби між громадянами України, що
проживають поза межами України,
укладаються в консульських установах
та дипломатичних представництвах
України.

У тих випадках, коли шлюби між
громадянами України і шлюби громадян
України з іноземними громадянами
укладені поза межами України з
додержанням форми шлюбу, встановленої
законом місця його укладення, ці шлюби
визнаються дійсними в Україні, якщо до
визнання нема перешкод, що випливають
із статей 15-17 та 45 цього Кодексу.

Шлюби іноземних громадян, укладені
поза межами України за законами
відповідних держав, визнаються
дійсними в Україні.

Згідно зі статтею 13 СК України частиною
національного сімейного законодавства
України є міжнародні договори, що
регулюють сімейні відносини, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Якщо в міжнародному
договорі України, укладеному в
установленому порядку, містяться інші
правила, ніж ті, що встановлені
відповідним актом сімейного
законодавства, застосовуються правила
відповідного міжнародного договору
України.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» особистим законом фізичної
особи вважається право держави,
громадянином якої вона є.

Згідно з частиною 1 статті 55 вказаного
Закону право на шлюб визначається
особистим законом кожної з осіб, які
подали заяву про укладення шлюбу.

Частиною 1 статті 57 Закону «Про
міжнародне приватне право»
встановлено, що шлюб між громадянами
України, якщо хоча б один з них проживає
за межами України, може укладатися в
консульській установі або
дипломатичному представництві України
згідно з правом України.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» шлюб між громадянами України,
шлюб між громадянином України та
іноземцем, шлюб між громадянином
України та особою без громадянства, що
укладений за межами України відповідно
до права іноземної держави, є дійсним
в Україні за умови додержання щодо
громадянина України вимог Сімейного
кодексу України щодо підстав
недійсності шлюбу.

Розглядаючи справу, суд апеляційної
інстанції, у порушення вимог статей 213,
214, 303, 316 ЦПК України, на зазначене уваги
не звернув, не в повній мірі визначився
з характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, зокрема, не врахував
вказані положення Закону України «Про
міжнародне приватне право» і сімейного
законодавства України та помилково
вважав, що шлюб між ОСОБА_7 і
громадянином США ОСОБА_8 не може
вважатися укладеним, оскільки його не
було легалізовано на території
України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позов не
підлягає задоволенню, оскільки у
період часу з 07 вересня 2002 року по 28
серпня 2013 року ОСОБА_7 перебувала у
шлюбі з громадянином США ОСОБА_8, а тому
відсутні правові підстави для
встановлення факту проживання однією
сім'єю відповідачки та позивача у
період з 05 січня 2004 року по 28 серпня 2013
року.

При цьому, суд першої інстанції
правильно вказав на те, що пунктом 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» судам
роз'яснено, що при застосуванні статті
74 СК, що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

До таких висновків суд першої
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з такими висновками
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 339 ЦПК України
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону, то рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а рішення районного суду -
залишенню в силі.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 04 червня 2014 року скасувати,
а рішення Київського районного суду м.
Одеси від 04 квітня 2014 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:О.В.
Попович В.О. Савченко О.В. Ступак С.П.
Штелик