Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, малого
приватного підприємства «Профіт» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
малого приватного підприємства
«Профіт» до публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Ратнівського
районного суду Волинської області від
25 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Волинської області від 02 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, малого приватного
підприємства «Профіт» (далі - МПП
«Профіт») про стягнення заборгованості
за кредитним договором, посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язань
за кредитним договором від 23 липня 2008
року, у забезпечення якого з МПП
«Профіт» було укладено договір поуки,
унаслідок чого виникла кредитна
заборгованість в розмірі 418 492 грн 64
коп., яку банк просив стягнути з
боржника та поручителя у солідарному
порядку.

МПП «Профіт» звернулося до суду із
позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим і стягнення витрат
на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивувало тим, що банк
протягом визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК
України шестимісячного строку не
пред'явив вимоги до поручителя, а
відтак порука є припиненою.

Ухвалою Ратнівського районного суду
Волинської області від 10 квітня 2014 року
позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ратнівського районного суду
Волинської області від 25 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 02 вересня 2014 року, первісний й
зустрічний позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № 49 МР від 23 липня
2008 року в розмірі 418 492 грн 64 коп.

Визнано припиненою поруку за договором
поруки № 49/мр від 23 липня 2008 року,
укладеного між МПП «Профіт» та
ПАТ КБ «ПриватБанк».

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить ухвалені у справі
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення та направити справу на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
судів не відповідають.

Ухвалюючи рішення й задовольняючи
частково позовні вимоги, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що кредитна
заборгованість підлягає стягненню
лише з позичальника, через неналежне
виконання яким зобов'язань за
кредитним договором виникла така
заборгованість, а не з поручителя,
оскільки відповідно до приписів ч. 4 ст.
559 ЦК України укладений з ним договір
поруки припинив свою дію через
невчасне звернення банку до поручителя
з вимогою про виконання зобов'язань.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Судами встановлено, що 23 липня 2008 року
між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав кредит в
розмірі 150 000 грн зі сплатою. 24% річних
строком до 22 липня 2013 року.

У забезпечення належного виконання
вказаного договору, того ж дня між
банком та МПП «Профіт» було укладено
договір поруки, згідно якого
поручитель відповідає перед
кредитором за виконання зобов'язань за
кредитним договором у тому ж розмірі,
що і боржник.

Через неналежне виконання ОСОБА_1
взятих на себе за кредитним договором
зобов'язань, виникла кредитна
заборгованість, розмір якої складає 418
492 грн 64 коп., з яких 123 033 грн 94 коп. -
заборгованість по кредиту, 186 933 грн 95
коп. - заборгованість по відсотках за
користування кредитом, 88 358 грн 45 коп. -
пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина)
та 19 916 грн 30 коп. - штраф (процентна
складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526
ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки вбачається,
що строк її припинення не встановлено,
тому згідно вимог вищевказаних норм
матеріального права, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

Отже, підставою для припинення
договору поруки може бути не
дотримання кредитором строку
звернення до суду з вимогами до
поручителя.

Відповідно до пункту 24 постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Заперечуючи проти зустрічного позову
МПП «Профіт» ПАТ КБ
«ПриватБанк» зазначало, що вимоги як до
боржника так і до поручителя про
стягнення заборгованості по кредиту
банк пред'являв ще в 2011 році,
звертаючись до суду з відповідним
позовом, за результатами розгляду
якого було ухвалено судове рішення й
видано виконавчий лист, а відтак банк
пред'явив вимоги до поручителя у межах
визначеного законодавством
шестимісячного строку.

Проте вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213,
214, 315 ЦПК України на вищевказані
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, не дослідили судові
рішення, ухвалені у справі за позовом
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та МПП
«Профіт», не з'ясували коли саме банк
вперше пред'явив вимоги до поручителя й
відповідно належним чином не
визначилися з датою спливу
шестимісячного строку, встановленого
для звернення кредитора з вимогою про
виконання основного зобов'язання й
наявністю підстав для припинення
поруки, а відтак дійшли передчасного
висновку щодо припинення дії поруки
відносно поручителя МПП «Профіт» та
відсутності правових підстав для
стягнення з нього кредитної
заборгованості.

Між тим, з'ясування зазначених обставин
має суттєве значення для вирішення
питання про дію чи припинення дії
договору поруки.

За таких обставин, ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, оскільки
судами при їх ухваленні допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи й є
підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ратнівського районного суду
Волинської області від 25 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 02 вересня 2014 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:

Т.П. Дербенцева

С.О.
Карпенко

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко