Справа № 148/926/14-ц Провадження №
22-ц/772/2827/2014Головуючий в суді першої
інстанції Карнаух А. П.Категорія
31Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Шемети
Т.М., Колоса С.С.,при
секретаріПантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ПрАТ "Тульчинське АТП 10507", за
участю третьої особи - ОСОБА_7, про
стягнення заподіяної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 7 серпня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернулася в суд 15 квітня 2014 року.

Зазначала, що 26 серпня 2012 року мала
місце дорожньо-транспортна пригода, в
якій було пошкоджено належний їй
автомобіль MERSEDES-BENS 300Е, д/н НОМЕР_3.
Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 26
листопада 2012 року винним у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди визнано
ОСОБА_7, водія автомобіля RENAULT SER 112 ILIADE,
д/н НОМЕР_4, який працює водієм в ПрАТ
"Тульчинське АТП 10507".

Відповідно до звіту №2313 від 28 вересня
2012 року вартість матеріального збитку,
що завдано власнику транспортного
засобу MERSEDES-BENS 300Е, д/н НОМЕР_3, внаслідок
пошкодження при дорожньо-транспортній
пригоді складає 73 123 грн.

На час дорожньо-транспортної
пригоди цивільно-правова
відповідальність відповідача була
застрахована у страховій компанії
"ГАРАНТ-АВТО" за полісом №АВ/6325395 від 31
березня 2012 року. Страховою компанію
"ГАРАНТ-АВТО" було покрито витрати в
розмірі, що не перевищує ліміту полісу,
а саме в сумі 49 500 грн.

Зазначала, що в полісі обов'язкового
страхування №АВ/6325395 від 31 березня 2012
року зазначено, що ПрАТ "Тульчинське
АТП 10507" є власником автомобіля RENAULT SER
112 ILIADE, д/н НОМЕР_4, позивачка 9 грудня 2013
року звернулася до відповідача з
вимогою відшкодувати шкоду в розмірі 22
868 грн., що становить різницю
непокритих страховиком витрат на
відновлення її автомобіля. Проте,
відповідач не реагує на її звернення.

Посилаючись на вказані обставини
ОСОБА_6 просила стягнути з ПрАТ
"Тульчинське АТП 10507" на її користь 22 868
грн. понесених витрат на ремонт її
автомобіля, а також витрати понесені у
зв'язку з розглядом справи та судові
витрати.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 7 серпня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушенням судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення по суті позовних вимог.

У судове засідання суду апеляційної
інстанції позивач не з'явилась, хоча
повідомлена про місце, день та час
розгляду справи належним чином що
підтверджується розпискою у
рекомендованому поштовому
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала доводи
апеляційної скарги через їх
безпідставність та просила апеляційну
скаргу відхилити, а оскаржуване
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення останньої
виходячи із наступного.

У відповідності до положень статті 308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом установлено і не заперечується
сторонами, що 26 жовтня 2012 року о 16 год. 30
хв. в смт. Ставище відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля RENAULT SER 112 ILIADE, д/н НОМЕР_4,
яким керував ОСОБА_7 та автомобіля
MERSEDES-BENS 300Е, д/н НОМЕР_3, належного
ОСОБА_6, яким керував ОСОБА_8 У
результаті дорожньо-транспортної
пригоди автомобіль MERSEDES-BENS 300Е, д/н
НОМЕР_3, зазнав технічних пошкоджень.
Згідно із звітом №2313 від 28 вересня 2012
року про оцінку майна, наданого на
замовлення ОСОБА_6, вартість
матеріального збитку, що завдано
власнику транспортного засобу MERSEDES-BENS
300Е, д/н НОМЕР_3, внаслідок пошкодження
при дорожньо-транспортній пригоді,
складає 73 123 грн. 05 коп.
Відновлювальний ремонт автомобіля
недоцільний з економічної точки зору.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 26
листопада 2012 року ОСОБА_7 було визнано
винним у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.124 КУпАП.

Власником автомобіля RENAULT SER 112 ILIADE, д/н
НОМЕР_4, є ПрАТ "Тульчинське АТП 10507".

Встановлено і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_7, який керував
автомобілем RENAULT SER 112 ILIADE, д/н НОМЕР_4,
знаходиться у трудових відносинах з
ПрАТ "Тульчинське АТП 10507", працює у
підприємстві водієм.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача застрахована у страховій
компанії "ГАРАНТ-АВТО" за полісом
№АВ/6325395 від 31 березня 2012 року.
Пошкодження автомобіля позивача
визнано страховим випадком і ОСОБА_6
отримала страхову виплату в сумі 49 500
грн. у межах ліміту відповідальності.

У грудні 2013 року позивач звернулась до
ПрАТ "Тульчинське АТП 10507" з вимогою про
відшкодування різниці не покритих
страховиком витрат на відновлення
автомобіля MERSEDES-BENS 300Е, д/н НОМЕР_3, що
складає суму 22 868 грн., проте відповіді
не отримала (а.с.14).

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції правильно виходив із
того, що позивач ставлячи вимоги про
стягнення понесених витрат на ремонт
автомобіля не надала при цьому суду
належних та допустимих доказів
понесених витрат на вказану нею суму (
жодних платіжних документів, які могли
б свідчити про оплату ремонтних робіт з
визначенням суми, дати оплати,
отримувача коштів). У судове засідання
позивач не з'явилась подавши заяву про
розгляд справи за її відсутності.
Також суд виходив із того, що
відповідно до положень статті 11 ЦПК
України суд має розглядати справу
керуючись принципом диспозитивності і
не може змінювати позовних вимог. Суд
розглядає справу не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ним вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки ДТП сталось внаслідок
зіткнення двох автомобілів (джерел
підвищеної небезпеки), то
правовідносини які склались між
сторонами регулюються статтею 1188 ЦК
України, а не 1187 цього Кодексу.

Згідно із положенням пункту 1 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої
особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень статті 1194 ЦК
України особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов`язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Згідно із статтею 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Право вибору способу відшкодування
шкоди, завданої майну потерпілого, в
силу положень статті 3 ЦПК України та
частин 1 та 2 статі 11 цього Кодексу
належить потерпілому.

Із вимог заявлених у позовній заяві
вбачається, що позивач обрала спосіб
відшкодування шкоди у вигляді
стягнення на її користь понесених
витрат на ремонт належної їй
автомобіля MERSEDES-BENS 300Е, д/н НОМЕР_3, у
розмірі збитків не покритих
страховим відшкодуванням, що
становить 22 868 грн.

Ураховуючи використане позивачем на
свій розсуд право на розгляд справи за
її відсутності, про що суду першої
інстанції було подано відповідну
заяву (а.с. 32), у якій зокрема також
зазначено, що вона наполягає на
заявлених позовних вимогах, суд
першої інстанції, виходячи із положень
статей 10 та 11 ЦПК України, правильно
дійшов висновку про недоведеність
позивачем обставин на які він
посилається у обґрунтування своїх
вимог, зокрема недоведеність
понесених витрат на ремонт
автомобіля.

Крім того, матеріали позову не містять
документів у підтвердження права
власності на автомобіль (свідоцтво про
реєстрацію ТЗ), не містять пояснень та
доказів про місце знаходження
пошкодженого автомобіля та його
технічний стан на день подання позову
та розгляду справи, не містить належних
та допустимих доказів оцінки
заподіяних збитків (звіт №2313 від
28.09.2012р. про оцінку майна не наданий
суду в оригіналі, а надана ксерокопія
не завірена відповідно до вимог закону,
а.с.10). Звіт №2313 від 28.09.2012р. про оцінку
майна поданий суду на двох сторінках,
хоча із нумерації сторінок вбачається,
що звіт викладений оцінювачем на 4
сторінках, тобто суду надано неповний
текст звіту.

ОСОБА_6 двічі викликалась для розгляду
її апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції, проте вона
використала своє процесуальне право
та до суду апеляційної інстанції не
з'явилась. Виходячи із цього
апеляційний суд розглянув справу
виходячи із наявних матеріалів справи
та доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильні висновки суду
та не дають підстав для скасування
правильного по суті рішення.

Зокрема не можна погодитись із
доводами апеляційної скарги щодо
можливості залишення пошкодженого
автомобіля власнику після виплати
відповідачем та страховиком у
відповідних сумах кожним із них
повної вартості автомобіля цьому ж
власнику.

Погодження із страховиком питання про
залишення пошкодженого автомобіля
після сплати повного відшкодування
його вартості, на що посилається
апелянт у апеляційній скарзі,
суперечить вимогам законодавства,
оскільки страховик СК "ГАРАНТ-АВТО"
страхове відшкодування позивачу
сплатив у розмірі ліміту страхової
відповідальності (49 500 грн.), тобто
менше ринкової вартості пошкодженого
автомобіля, а тому й страховик не може
розпоряджатись автомобілем.

Неспроможними є також і інші доводи
апеляційної скарги через зазначені
вище підстави.

Отже, оскаржуване рішення суду першої
інстанції є правильним і справедливим
та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Відмова у цьому позові не позбавляє
позивача права подавати до суду
позовну заяву на захист своїх прав та
інтересів з інших правових підстав,
надавши при цьому належні та допустимі
докази в обгрунтування своїх вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 7 серпня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/
Т.М. Шемета

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя В.А.
Іващук