Справа №: 343/2033/13-ц
Провадження №: 2/0343/17/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2014 року
м.Долина

Долинський районний суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого
судді – Лицура І. М.

секретаря судових
засідань – ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Долина Івано-Франківської області
справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 (правонаступниками якої є
ОСОБА_5 та ОСОБА_6) про визнання права
власності на нерухоме майно та
визнання заповіту недійсним та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання права власності на
нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися в суд з
позовом до ОСОБА_4, в якому просили
визнати за ними право власності за
кожним по 3/18 частки на
будинковолодіння по вул. Обозище, 86 в
с.Княжолука Долинського району
Івано-Франківської області після
смерті їх матері ОСОБА_7, що померла
14.05.1969 року та по 4/18 частки даного
будинковолодіння після смерті їх
батька ОСОБА_8, що помер 22.12.1992 року.

ОСОБА_4 подала зустрічний позов до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просила
визнати за нею право власності на 4/6
частки спадкового майна -
будинковолодіння по вул. Обозище, 86 в
с.Княжолука Долинського району
Івано-Франківської області після
смерті її чоловіка ОСОБА_8, який помер
22.12.1992 року.

Ухвалою суду від 07.10.2013 року в зв»язку
зі смертю відповідачки-позивачки
ОСОБА_4 провадження в даній справі було
зупинено, а ухвалою суду від 07.05.2014 року
залучено до участі в справі в якості
правонаступників померлої
відповідачки–позивачки ОСОБА_4 її
синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В подальшому позивачка-відповідачка
ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги та
додатково просила визнати недійсним
заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6,
посвідчений 05.06.2013 року секретарем
Княжолуцької сільської ради
Долинського району Івано-Франківської
області та зареєстрований за номером №
42 і визнати за нею право власності на 4/18
частки вищевказаного будинковолодіння
після смерті ОСОБА_4, яка померла 05.10.2013
року і згідно попереднього заповіту
від 26.10.1999 року заповіла все своє майно
їй.

Відповідач-позивач ОСОБА_6
(правонаступник померлої
відповідачки-позивачки ОСОБА_4В.) також
збільшив позовні вимоги, просив
визнати за ним право власності на 3/6
частки спадкового майна -
будинковолодіння, яке знаходиться по
вул. Обозище, 86 в с.Княжолука
Долинського району Івано-Франківської
області, що залишилось після смерті
його матері ОСОБА_4, яка померла 05.10.2013
року.

В судовому засіданні
позивачка-відповідачка ОСОБА_2 заявила
клопотання про призначення по даній
справі посмертної
судово-психіатричної експертизи, яке
мотивувала тим, що на час підписання
заповіту 05.06.2013 року внаслідок
перенесеної важкої хвороби ОСОБА_4 не
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Так, згідно з доданими
медичними документами, 23.03.1999 року
ОСОБА_4 перенесла інсульт, тобто
«гострий розлад мозкового кровообігу
по геморалгічному типу», після чого
постійно лікувалася, зокрема: з 23.08.1999
року по 29.07.1999 року; з 11.07.2000 року по
25.07.2000 року; з 27.05.2002 року по 07.06.2002 року; з
09.11.2003 року по 20.11.2003 року; з 01.09.2004 року
по 18.09.2004 року; з 20.05.2005 року по 01.06.2005
року; з 16.06.2006 року по 01.07.2006 року; з 18.05.2007
року по 06.06.2007 року. Щодо подальшого
лікування ОСОБА_4 вона відомостей не
має, так як її насильно забрав на
утримання ОСОБА_6, який відмовлявся
повідомляти про її самопочуття та
лікування. Згідно з долученою останнім
до справи довідкою № 176 від 19.07.2013 року,
ОСОБА_4 зверталася за лікуванням після
перенесеного інсульту, що додатково
дає підстави вважати, що волевиявлення
заповідачки в наслідок тяжкої хвороби
не було вільним і не відповідало її
волі, тим більше, що з часу складення
заповіту 05.06.2013 року і до дати смерті
заповідачки 05.10.2013 року минуло всього
чотири місяці. Як вказали в судовому
засіданні секретар сільської ради
ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10, яка була
присутня під час посвідчення заповіту,
на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4
важко дихала, лежала та практично
нічого не говорила, своєї волі щодо
укладення заповіту не висловлювала.

Позивач-відповідач ОСОБА_3 підтримав
заявлене клопотання та просив його
задоволити.

Відповідач-позивач ОСОБА_6 та його
представник за довіреністю від 19.11.2013
року ОСОБА_11 в судовому засіданні
заперечили щодо задоволення
клопотання та вказали, що вважають його
безпідставним.

Відповідач-позивач ОСОБА_5 в судове
засідання не з’явився, хоч про час та
місце розгляду справи був повідомлений
своєчасно у встановленому законом
порядку.

Заслухавши думки учасників процесу та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлене клопотання
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного:

Згідно ч.1 ст. 143 ЦПК України,
для з’ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог п.2
ч.1 ст. 145 ЦПК України – призначення
експертизи є обов’язковим, також за
клопотанням хоча б однієї з сторін,
якщо у справі необхідно встановити
психічний стан особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка-відповідачка ОСОБА_2 оспорює
заповіт, складений ОСОБА_4 05.06.2013 року на
користь відповідача-позивача ОСОБА_6

Судом встановлено, що заповідачка
ОСОБА_4 померла 05.10.2013 року, тобто через
чотири місяці після складання заповіту
і на час його складання важко хворіла.

Як вбачається з долучених до справи
позивачкою-відповідачкою ОСОБА_2
документів, ОСОБА_4 23.03.1999 року
перенесла «гострий розлад мозкового
кровообігу по типу геморалгічного
інсульту», після чого 8 разів лікувала
його наслідки.

Згідно з довідкою № 176 від 19.07.2013 року,
виданою Княжолуцькою амбулаторією
загальної практики сімейної медицини,
ОСОБА_4 знаходиться на «Д» обліку з
діагнозом: «Стан після перенесеного
інсульту».

Допитані в судовому засіданні свідки:
ОСОБА_9, ОСОБА_12 та ОСОБА_10, які були
присутні під час складання заповіту,
ствердили, що під час посвідчення
заповіту ОСОБА_4 лежала, не говорила, на
запитання не відповідала, а тільки
кивала головою. Свідок ОСОБА_13, яка є
сусідкою померлої ОСОБА_4, вказала, що в
останній час вона важко хворіла і вже
не говорила.

Враховуючи наведене, суд вважає, що для
дослідження всіх обставин та
постановлення законного й
обгрунтованого рішення по даній справі
слід призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу на
вирішення якої поставити запитання: Чи
могла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла
05.10.2013 року, за своїм психічним станом
на час складання заповіту 05.06.2013 року
розуміти значення своїх дій та
керувати ними?

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 143-145,209-210 ЦПК України,
суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання
позивачки-відповідачки ОСОБА_2
задоволити.

Призначити по даній справі
посмертну судово-психіатричну
експертизу, на вирішення якої
поставити наступне запитання:

- Чи могла ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
померла 05.10.2013 року, за своїм психічним
станом на час складання заповіту 05.06.2013
року розуміти значення своїх дій та
керувати ними?

Проведення експертизи доручити
експертам Івано-Франківського
обласного клінічного
психоневрологічного диспансеру, яких
попередити про кримінальну
відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК
України.

В розпорядження експертів направити
матеріали даної справи.

На час проведення експертизи
провадження по справі зупинити.

Ухвала в частині зупинення
провадження по справі може бути
оскаржена до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом
п`яти днів з дня її проголошення через
Долинський районний суд.

Суддя: