У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ спільного
майна подружжя; за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про поділ
спільного майна подружжя за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 6 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 3 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати за ним право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з
23 червня 2000 року по

20 листопада 2009 року він перебував у
шлюбі з ОСОБА_5 Зазначав, що спірна
квартира була придбана за період шлюбу
та є спільною сумісною власністю
подружжя, яка підлягає поділу.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з зустрічним позовом, в якому
просила поділити спільне майно
подружжя між нею та ОСОБА_4, а саме:
виділити їй ноутбук «Samsung» вартістю 4 650
грн, легковий автомобіль марки «Chery Amulet
А 15» державний номерний знак НОМЕР_1,
вартістю 25 тис. грн., автомобіль марки
«Volkswagen Transporter» державний номерний знак
НОМЕР_2, вартістю 30 тис. грн; ОСОБА_4
виділити майно, а саме: обладнання для
виготовлення та встановлення
метало-пластикових конструкцій
загальною вартістю

8 тис. грн, автомобіль марки «Volkswagen
Transporter» державний номерний знак НОМЕР_3,
вартістю 20 тис. грн., а також визнати за
нею право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
з 23 червня 2000 року по

20 листопада 2009 року вона перебувала у
шлюбі з ОСОБА_4 Зазначала, що спірне
майно було придбано за період шлюбу та
є спільною сумісною власністю подружжя
і підлягає поділу. Вказувала, що спірну
квартиру вона придбала також у період
шлюбу з ОСОБА_4, але на кошти своєї
матері, а тому вона є її особистою
власністю.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 6 листопада

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
3 квітня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 9 425
грн.

У задоволенні решти позову ОСОБА_5
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову ОСОБА_4
та часткове задоволення зустрічного
позову ОСОБА_5, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, правильно
встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди, вирішуючи спір щодо
розподілу квартири, дійшли вірного
висновку про те, що квартира є спільним
майном подружжя, а тому їх частки є
рівними, що відповідає вимогам ст. ст. 60,
70 СК України.

Також вірними є висновки судів про
відмову у задоволенні позовів в інших
частинах, оскільки автомобіль «Черрі
Амулет» на час виникнення спору був
проданий, ціна продажу не встановлена
та будь яких клопотань щодо визначення
його вартості на час продажу або
встановлення ціни продажу ОСОБА_5 не
заявлено, так само нею не було надано
достатніх доказів щодо продажу
автомобіля «Volkswagen Transporter» за ціною
вищою, ніж визначено договором купівлі
продажу.

Таким чином, доводи касаційної скарги
та зміст оскаржуваних судових рішень
не дають підстав для висновку про те, що
судами при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судових
рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 6 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
3 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська