У х в а л а

8 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 9 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
про визнання дій неправомірними,
визнання нікчемними умов пунктів
кредитного договору, зобов'язання
вчинити дії, відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду указаним позовом, посилаючись на
те, що 16 грудня 2010 року між нею та ПАТ
«Плюс Банк» укладено кредитний
договір, за умовами якого вона отримала
кредит у сумі 56 834 грн. 92 коп. на строк 60
місяців. У подальшому ПАТ «Ідея Банк»,
без надання позивачу належних доказів
переходу до нього як до нового
кредитора прав у зобов'язанні за
вищевказаним кредитним договором,
починаючи з 16 грудня 2011 року, тричі та в
односторонньому порядку і без
належного повідомлення позивача,
збільшив змінну частину ставки за
користування кредитом та зменшив строк
його погашення більше ніж на два
роки.

Враховуючи наведене, позивач просила
суд визнати неправомірними дії банку в
частині недотримання порядку зміни
кредитора у зобов'язанні за кредитним
договором, в частині збільшення в
односторонньому порядку процентної
ставки, в частині зміни в
односторонньому порядку строку
погашення кредиту та примушування до
виконання зобов'язань за кредитним
договором, встановити нікчемність умов
кредитного договору від 16 грудня 2010
року щодо права банку змінювати розмір
процентів в односторонньому порядку із
застосуванням наслідків їх
недійсності, зобов'язати відповідача
внести зміни до кредитного договору
від 16 грудня 2010 року, в яких зазначити
ПАТ «Ідея Банк» як нового кредитора у
цьому зобов'язанні внаслідок
правонаступництва та відповідно до
цього привести зміст умов кредитного
договору, стягнути з відповідача на
свою користь 10 тис. грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 26 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 11
червня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 липня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено у відкритті
касаційного провадження за її
касаційною скаргою на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
26 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 11 червня 2014 року на
підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У жовтні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 липня 2014
року з підстав неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, а саме ст. 1056-1 ЦК
України.

До заяви про перегляд судових рішень як
приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, додано копії: рішення
Конституційного Суду України від 9
лютого 1999 року; рішення
Конституційного Суду України від 10
листопада 2011 року; постанову
Верховного Суду України від 19 грудня 2012
року; постанову пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

У п. 9 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» роз'яснено, що судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Рішення Конституційного Суду України,
постанова Верховного Суду України та
постанова пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на які здійснюється посилання як
на приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, ухвалені не
як судом касаційної інстанції, а тому
не є судовими рішеннями, на які заявник
може посилатися на підтвердження
підстави неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права.

За таких обставин неоднакового
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права не відбулось, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» про визнання дій
неправомірними, визнання нікчемними
умов пунктів кредитного договору,
зобов'язання вчинити дії,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_3 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 9 липня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська