АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц7969007
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В.,Поливач
Л.Д.

при секретарі Меєчко Д.П.,
Колотілову О.О.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Житлово-будівельний кооператив
«Молодіжний-18»,Реєстраційна служба
Головного управління Міністерства
юстиції в місті Києві, ПАТ «Акціонерний
комерційний банк «Траст-капітал» про
визнання права власності на частину
квартири в порядку поділу спільного
майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 21 травня 2014 року ,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом ,в якому
вказував, що під час перебування з
відповідачкою в шлюбі остання стала
членом ЖБК «Молодіжний-18». В 1992 році
згідно ордеру її на склад сім'ї три
особи (вона,він та їх донька) була
виділена квартира АДРЕСА_1. В 1993 році
пайовий внесок за квартиру було
повністю сплачено за рахунок їх
спільних коштів,виходячи з чого
квартира є спільною власністю
подружжя. 21.12.1995 року шлюб розірвано, а
27.12.2011 року Головним управлінням
житлового забезпечення КМДА ОСОБА_2
було видане свідоцтво про право
власності на вказану квартиру. В
жовтні 2013 року йому стало відомо про
звернення відповідачки до суду з
позовом про визнання його таким, що
втратив право користування спірною
квартирою .

Посилаючись на зазначені обставини та
на те, що про порушення його майнового
права йому стало відомо лише в жовтні
2013 року та після пред'явлення
відповідачкою до нього вимог про
втрату права користування спірною
квартирою,позивач просив в порядку
поділу спільного майна подружжя,
визнати за ним та за колишньою дружиною
право власності по 12частині
квартириАДРЕСА_2 кожному.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 5 грудня 2013 року до участі в
справі в якості третьої особи залучено
ПАТ «Акціонерний комерційний банк
«Траст-капітал».

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21 травня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено за
недоведеністю та у зв'язку з пропуском
ним строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду позивач
подав апеляційну скаргу та
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення його
вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що висновки
суду про те, що виплату пайового внеску
за квартиру здійснено відповідачкою за
рахунок заощаджень її батьків не
відповідають наданим доказам. Судом не
перевірено та не надано належної
оцінки доводам відповідачки стосовно
того, що гроші для внесення пайових
внесків її були подаровані батьками та
не вірно оцінені покази свідків,які є
близькими людьми та подругами
відповідачки. Суд не застосував до
спірних правовідносин
законодавство,яке діяло на час
виникнення права на квартиру, тобто ст.
22 КЗпШ України,яка передбачала
презумпцію права спільної сумісної
власності на майно подружжя,придбане в
період шлюбу. Окрім цього,на думку
апелянта, суд першої інстанції
безпідставно застосував строк
позовної давності,який він не
припустив, оскільки звернувся до суду
з даним позовом зразу ж як йому стало
відомо про порушення його права на
частину спірної квартири та після
звернення відповідачки до суду про
визнання його таким, що втратив право
користування квартирою .

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ОСОБА_1 доводи
апеляційної скарги, з підстав в ній
викладених, підтримала та просила
задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_2, її представник та
представник третьої особи ПАТ «АКБ
«Траст-Капітал» проти апеляційної
скарги заперечували та просили її
відхилити,залишивши без змін рішення
суду першої інстанції.

Представники третіх осіб ЖБК
«Молодіжний-18» та Реєстраційної служби
Головного управління Міністерства
юстиції в місті Києві в судове
засідання не з'явилися, відповідно до
закону про час та місце розгляду справи
повідомлялися належно. Голова ЖБК
подала заяву про розгляд справи у
відсутності представника кооперативу.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін,або інших осіб,які беруть участь
у справі,належним чином повідомлених
про час та місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи в
апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши апеляційну скаргу, в
межах її доводів, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.22 КпШС України,під дію якого
підпадають спірні правовідносини,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_1 і ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
17.03.1984 року (а.с.12 т.1) по 21.12.1995 року (а.с.60
т.1), від шлюбу мають дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.74 т.1).

Згідно рішення Залізничного районного
суду м. Києва від 18.04.1985 року ОСОБА_1 був
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь ОСОБА_2 на її утримання до
досягнення дитиною 1 року 6 міс. та на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
до досягнення повноліття (а.с.87-88 т.1).

На підставі ордеру №092656 від 05.06.1992 року
ОСОБА_2 як члену кооперативу на сім‛?ю з
3-х осіб (вона, чоловік - ОСОБА_1, дочка -
ОСОБА_1) була надана квартира АДРЕСА_1,
як члену ЖБК "Молодіжний-18" (а.с.50-51,118 т.1).

Квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, жилою
площею 43,0 кв. м, загальною площею 74,40 кв.
м; зареєстровані в квартирі три особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_1 - з липня
1992 року (а.с.117 т.1).

27.12.2011 року на ім'я відповідачки ОСОБА_2
на підставі Наказу Головного
управління житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації від 20.12.2011 року №1535-С
було видано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7 т.1).

Згідно довідки ЖБК "Молодіжний-18",
пайовий внесок по спірній квартирі №363
становив 18 725,44 крб.; пайовий внесок у
сумі 18144,01 крб. було сплачено на початку
90-х років, а залишок у розмірі 581,44 крб. -
пізніше; при цьому зазначено, що
платіжні документи на пайові внески
знаходились на руках у членів ЖБК
"Молодіжний-18" (а.с.121,166 т.1).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову
суд першої інстанції виходив з того, що
на підтвердження своїх доводів про те,
що спірна квартира є його спільним
сумісним з ОСОБА_2 майном, належних та
достатніх доказів не надав,окрім цього
з позовними вимогами про визнання за
ним права власності на частину
квартири він звернувся поза строками
позовної давності.

Таких висновків суд першої інстанції
дійшов після повного, всебічного
з'ясування обставин справи, перевірки
доводів і заперечень сторін, надання
належної правої оцінки зібраним у
справі доказів та застосування
правових норми, які регулюють дані
правовідносини, з огляду на що рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд належним чином не перевірив
обставини справи та надав невірну
оцінку доказам,не ґрунтуються на
матеріалах справи, з огляду на таке.

Статтею 24 КЗпШС України, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин
майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном.

Відповідно роз'яснень, викладених в п.9
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» №16
від 12.06.1998 року, вирішуючи спори між
подружжям про майно необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства та
з'ясувати джерело придбання
зазначеного майна. Якщо котрийсь із
подружжя зробив вкладення у придбання
спільного майна за рахунок майна, яке
належало йому до одруження або було
одержане ним під час шлюбу в дар, у
порядку спадкування, надбане за кошти,
що належали йому до шлюбу, або іншого
роздільного майна, то ці вкладення (в
тому числі вартість майна до визнання
його спільною сумісною власністю на
підставі ст. 25 КпШС) мають
враховуватися при визначенні часток
подружжя у спільній сумісній власності
(ст. 28 КпШС).

Як вбачається, з довідки Відділу обліку
і розподілу житлової площі від 17.06.1987 р.
№ 246 відповідачка ОСОБА_2,як молодий
спеціаліст,з 22 червня 1981 року
перебувала на квартирному обліку з
складом сім'ї ( вона та донька ).

Позивач на квартирному обліку не
перебував, що підтверджується довідкою
з місця його роботи (а.с.50,51 т.1) .

За клопотанням представника позивача
Апеляційним судом, під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції,
направлено запит до КП «Житлосервіс»
та отримано ксерокопію довідки ЖБК
«Молодіжний-18», яку надавала ОСОБА_2 в
2011 році у зв‛?язку з оформленням права
власності на спірну квартиру (тобто до
виникнення спору між сторонами) з якої
вбачається, що членом ЖБК
«Молодіжний-18» ОСОБА_2 була з 3 червня 1992
року і пайовий внесок за квартиру в
сумі 18 725,44 крб. нею повністю внесено 5
травня 1993року ( а.с. 89,90 т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що
кошти на пайові внески за спірну
квартиру були передані матір'ю ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 і відповідач не приймав участі в
створенні спільного майна.

Такі висновки суду підтверджені
рішенням суду від 18 квітня 1985 року про
стягнення з позивача на утримання
дружини та дитини аліментів,яким
встановлено що вже 1985 році, позивач
матеріально сім'ю не забезпечував.

Судом досліджено також Ощадну книжку
Ощадбанку СРСР на ім‛?я ОСОБА_4, згідно
рахунку № НОМЕР_1 якого час та
розміри коштів знятих ОСОБА_4 з її
рахунку співпадають з часом та
розміром коштів пайових внесків
перерахованих ЖБК «Молодіжний-18» (
а.с.56-59 т.1).

Судом допитані також свідки ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,які
підтвердили факт оплатити пайові
внесків ОСОБА_2 за рахунок коштів
переданих її матір'ю, оскільки
подружжя ОСОБА_1 на той час разом не
проживали.

Зазначеним доказам судом першої
інстанції відповідно до ст.212 ЦПК
надано належну оцінку, з якою колегія
суддів погоджується.

Окрім цього, доводи відповідачки про
те, що на період внесення коштів за
спірну квартиру позивач з сім'єю не
проживав та не створював спільне майно
свідчить також надана нею будинкової
книга, з якої вбачається,що ОСОБА_2 була
зареєстрована за місцем проживання
своїх батьків в АДРЕСА_3 і після
народження доньки також разом з
дитиною проживала за вказаною адресою
про що свідчить медична документація
про перебування дитини на обліку
(а.с.204-238). В спірній квартирі, згідно
довідки ЖБК відповідачка значиться
зареєстрована з 7 липня 1992 року (а.с.117
т.1).

Згідно ксерокопії трудової книжки та
посвідчення про направлення на роботу
в червні 1987 року ОСОБА_2 закінчила
Київський медичний інститут та була
направлена на роботу в Броварський
район Київської області на посаду
лікаря-інтерна (а.с.199-203,239 т.1).

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що позивач також був зареєстрований чи
проживав разом з відповідачкою у її
батьків, не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з доводами
відповідачки про те, що позивач
необізнаний щодо періодичності,
розміру та загальної суми сплачених

пайових внесків та дати їх повної
виплати, що також підтверджує
правильність висновків суду про
відсутність підстав для визнання
спірної квартири спільним сумісним
майном сторін.

Судом встановлено, що 21 грудня 1995 року
сторони розірвали шлюб,а 29 грудня 1995
року позивач вже зареєстрував
повторний шлюб, проте з зазначеного
часу позови про поділ майна не заявляв.

Відповідно до статті 29 КЗпШС України
встановлені спеціальні строки для
пред'явлення позовів про поділ майна, а
саме, для вимоги про поділ майна, яке є
спільною сумісною власністю
розведеного подружжя, встановлюється
трирічний строк позовної давності.

Враховуючи те, що статтею 9 КЗпШС
України передбачено, що на вимоги, що
випливають із шлюбних та сімейних
відносин, позовна давність не
поширюється, за винятком випадків, коли
строк для захисту порушеного права
встановлено законодавством України, а
саме для поділу спільно нажитого майна
встановлюється законом строк у три
роки з дня розірвання шлюбних відносин
(особа дізнається про право на розділ
майна).

У зв'язку з викладеними вимогами закону
та оскільки позивачем не підтверджені
доводи щодо поважності пропуску строку
позовної давності з часу розірвання з
відповідачкою шлюбу, тобто з грудня 1995
року, колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги стосовно відмови
позивачу в позові з підстав пропуску
строку позовної давності.

Згідно роз'яснень, викладених в листі
Вищого спеціалізованого суду від 16.01.2013
№ 10-70/0/4-13 «Про окремі питання
застосування строків позовної
давності», відповідно до частин
третьої і четвертої статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Не заслуговують також на увагу доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
судом не застосовано норми
матеріального права,які підлягають до
застосування до виниклих
правовідносинах та те, що відповідачка
набула право власності на спірну
квартиру лише в 2011 році на підставі
Свідоцтва про право власності,
виданого Головним управлінням
житлового забезпечення Виконавчим
органом Київської міської ради, з
огляду на таке.

Відповідно до статті 15 Закону України
«Про власність», який втратив чинність,
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.
Наймач жилого приміщення в будинку
державного чи громадського житлового
фонду та члени його сім'ї мають право
придбати у власність відповідну
квартиру або будинок шляхом їх викупу
або на інших підставах, передбачених
законодавством України.

Громадянин, який став власником цього
майна, має право розпоряджатися ним на
свій розсуд: продавати, обмінювати,
здавати в оренду, укладати інші угоди,
не заборонені законом.

Разом з тим, ст.5 Цивільного кодексу
України (2003 р.). який регулює спірні
правовідносини на момент виникнення
спору, встановлює положення щодо дії
актів цивільного законодавства у часі,
а саме те, що акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними
чинності,але якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

Статтею 182 Цивільного кодексу України
передбачено підстави виникнення права
власності, зокрема, право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Таким чином, якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до статті 334 ЦК України
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на викладене, ці та інші
доводи апеляційної скарги про
порушення судом процесуального та
матеріального права не знайшли свого
підтвердження, на правильність
висновків суду не впливають, їх не
спростовують та є такими, що не тягнуть
за собою безумовне скасування рішення
суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м. Києва 21 травня від 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів, з моменту її
проголошення.

Головуючий

Судді