АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції: Парамонов М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_3, 2002 року
народження, Комунального підприємства
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району м. Києва», 3 особа - Орган опіки та
піклування Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації про
зміну договору найму жилого
приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 рокупозивач звернулася в
суд із зазначеним позовом, в якому, з
урахуванням уточнених вимог, просила
змінити договір найму по спірній
квартирі - виділити їй в користування
житлову кімнату площею 11,5 кв. м, іншу
житлову кімнату площею 19,1 кв. м -
виділити в користування відповідачу
ОСОБА_2; нежитлові приміщення квартири -
кухню площею 7,9 кв. м, ванну кімнату
площею 2,6 кв. м, туалетну кімнату площею
1,0 кв. м, коридор площею 7,1 кв. м -
залишити у спільному користуванні
сторін; зобов'язати КП «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району м.
Києва» укласти окремі договори найму
по спірній квартирі за вказаним
варіантом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на
протязі останніх років між сторонами
погіршилися стосунки з приводу
користування та утримання квартири,
відповідач ОСОБА_2 не виконує належним
чином обов'язків щодо оплати за
користування житлом; відповідач не
погоджується змінити договір найму по
квартирі, тому вона вимушена була
звернутися до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04 липня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що суд ухвалив його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не з'ясувавши
дійсні обставини спору.

Вказує на те, що суд не зазначив у
рішенні та оминув норми права, норми
підзаконних актів, які мали
застосовуватись у вирішенні спору,
зокрема, ст.ст. 47, 48, 61, 63 ЖК України, п. 53
постанови Ради Міністрів УPСР і
Української республіканської ради
профспілок від 11.12.1984р. № 470 «Про
затвердження Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР», п. 3 постанови
виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів і
президії Київської міської ради
профспілок від 15.07.1985р. № 582 «Про
порядок застосування в м. Києві Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській РСР», що
призвело до вирішення справи з
порушенням чинного законодавства.

Крім того, пропонований варіант поділу
жилої площі буде повністю відповідати
вимогам чинного законодавства щодо
встановлених нормативів розміру жилої
площі для надання одній особі та
відповідності жилого приміщення
вимогам ст. 63 ЖК УРСР й у жодному
випадку не призведе до штучного
погіршення житлових умов позивача, та
відповідачів і не викличе необхідність
постановки на облік, як таких, що
потребують поліпшення житлових умов.

Зазначила, що судом не прийнято до
уваги визнання позову представником
відповідача - КП «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва».

В судовому засіданні представник
апелянта скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що вимоги позивача
істотно порушують житлові права
відповідачів.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Згідно зі ст. 104 ЖК України член сім'ї
наймача вправі вимагати, за згодою
інших членів сім'ї, які проживають
разом з ним, укладання з ним окремого
договору найму, якщо жилу площу, що
припадає на нього, може бути виділено у
вигляді приміщення, яке відповідає
вимогам ст. 63 цього Кодексу.

Згідно ст.63 ЖК України предметом
договору найму жилого приміщення в
будинках державного та громадського
житлового фонду є окрема квартира або
інше ізольоване жиле приміщення, що
складається з однієї чи кількох кімнат.
Не можуть бути самостійним предметом
договору найму жиле приміщення, яке хоч
і ізольованим, проте за розміром менше
від встановленого для надання одній
особі, частина кімнати або кімната,
зв'язана з іншою кімнатою спільним
входом, а також підсобні приміщення.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верхового Суду України № 2 від 12.04.85p. «
Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України», суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням) може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.
При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього.

У відповідності до ст.47 ЖК України,
норма жилої площі встановлена у
розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Судом встановлено, що згідно ордеру
№42039 серії Б від 14.12.1988 року ОСОБА_1 на
сім'ю з 2-х осіб була надана квартира
АДРЕСА_1, яка є двокімнатною,
складається з окремих житлових кімнат
площею 11,5 кв. м та 19,1 кв. м; квартира є
неприватизованою; власником особового
рахунку є позивачка ОСОБА_1; в квартирі
зареєстровані 3 особи - сторони по даній
справі, а також - малолітня ОСОБА_3, 2002
року народження (дочка відповідача).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17.09.2012 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, 3
особа - ОСОБА_2 про визнання права за
ОСОБА_4 (дружиною ОСОБА_2) на
користування квартирою АДРЕСА_1.

Виходячи з частки житлової площі, яка
припадає на кожного в спірний квартирі,
а саме: 30,6 :3 = 10,2кв. м., суд вірно
виходив з того, що надання в
користування позивачу кімнати
розміром 11,5 кв. м. погіршить права
інших мешканців квартири - відповідачу
разом з дитиною - кімнату житловою
площею 19,1 кв. м (по 9,55 кв. м), оскільки
такий порядок не відповідає вимогам ст.
63 ЖК України і за розмірами менше від
встановленої для надання одній особі.

Твердження апелянта про те, що позов
був визнаний КП «Дирекція замовника з
управління житловим господарством
Дарницького району м. Києва» є
безпідставними, оскільки виходячи з
Конституції України, Декларації прав
дитини, прийнятою Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року (ратифікована
Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття
чинності для України 27 вересня 1991 року),
Закону України «Про охорону дитинства»
права та житлові умови ОСОБА_3 2002 року
народження будуть порушенні
запропонованим позивачем варіантом
зміни договору найму.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 липня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді