АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Кирилюк Г.М., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 23 червня
2014р. по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановила:

у жовтні 2013р. позивач звернувся до суду
з позовом про стягнення з відповідачів
пропорційно 1 068 513,02грн. та судовий збір
у сумі 3441грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 11 вересня 2008р. між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого банк надав
позичальнику 98 000 доларів США строком
до 11 вересня 2018р. зі сплатою 15% річних.

Також в цей же день для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

8 грудня 2011р. між ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитними договорами та
забезпечувальними договорами, у томі
числі і за кредитним договором,
укладеним з ОСОБА_1, і за договором
поруки, укладеним з ОСОБА_3

Позивач стверджував, що
позичальник належним чином умов
кредитного договору не виконував, у
зв'язку із чим станом на 30 вересня 2013р.
виникла заборгованість у сумі 1 068
513,02грн., з яких 215 812,60грн.
заборгованість за кредитом та 147
453,43грн. заборгованість за відсотками.

У подальшому позивач подав заяву
про виправлення описок, допущених у
позовній заяві, стосовно зазначення
сум заборгованості, і просив вірними
вважати розмір заборгованості за
кредитом - 607 468грн., за відсотками - 461
045,03грн.

У квітні 2014р. позивач збільшив
розмір позовних вимог і просив
стягнути заборгованість за кредитним
договором станом на 7 квітня 2014р. у сумі
1 654 397,40грн., яка складається з 76 000
доларів за кредитом, що еквівалентно 885
473,65грн., та 65 996,55 доларів США за
процентами, що еквівалентно 768 923,75грн.,
які просив стягнути з відповідачів
солідарно.

Рішенням суду від 23 червня 2014р.
позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог,

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/10097/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Кричина А.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.заявлених до ОСОБА_1

- 2 -

Апелянт посилається на неповно
встановлені судом обставини справи та
неправильно установлені обставини, які
мають значення для справи, так як судом
не було досліджено оригіналів
документів, які б підтверджували
отримання позичальником кредитних
коштів, а також оригіналів документів,
які б підтверджували право вимоги у
позивача.

Рішення суду в частині стягнення
кредитної заборгованості з ОСОБА_3 не
оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст.
303 ЦПК України не є предметом
апеляційної перевірки.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, який підтримав апеляційну
скаргу, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона задоволенню не підлягає
з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що 11 вересня 2008р. між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений
договір про надання споживчого кредиту
з правилами № 0, відповідно до
якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит у сумі 98 000 доларів
США у формі кредитної лінії на строк до
11 вересня 2018р. та сплатою 15 % річних за
користування кредитними коштами. Також
позичальник погодився з правилами
споживчого кредитування позичальників
АКІБ «УкрСиббанк».

Пунктом 1.1. зазначених Правил
передбачено, що позичальник має право
отримати кредит у формі одного траншу
або декількох траншів. З метою
отримання траншу позичальник надає до
банку письмову заяву, в якій зазначає
бажану суму траншу та бажану дату його
отримання. Така заява позичальника,
укладена та надана згідно умов
договору, є підставою для видачі банком
траншу позичальнику.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і
ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до якого ПАТ
«УкрСиббанк» відступило, а ПАТ «Дельта
Банк» набуло право вимоги до боржників
повного, належного та реального
виконання обов'язків за кредитними
договорами, у тому числі й за договором,
укладеним із ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позичальник умов кредитного договору
не виконував у повному обсязі, у зв'язку
із чим виникла заборгованість, а банк
набув право вимоги про дострокове
повернення кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає обставинам справи,
наданим сторонами доказам та
ґрунтується на нормах матеріального
права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З наданих суду першої інстанції
доказів вбачається, що 11 вересня 2008р. та
23 вересня 2008р. ОСОБА_1 звернувся до
банком із заявами про видачу готівки у
сумі 70 000 доларів та 6 000 доларів США
відповідно, які ним були отримані.

Доводи апелянта про те, що надані
позивачем ксерокопії заяв не є
належними доказами у підтвердження
видачі готівки, колегія суддів вважає
безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі

- 3 -

яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотання
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Ухвалою суду від 4 квітня 2014р. позивача
зобов'язано надати суду належним чином
завірені копії документів в
підтвердження видачі ОСОБА_1 кредиту.

На виконання ухвалу суду позивач надав
копії заяв позичальника про видачу
готівки.

Апелянтом не було обґрунтовано, у
зв'язку із чим він вважає надані
позивачем копії заяв неналежними
документами, а також ОСОБА_1 під час
розгляду справи судом першої інстанції
не було заявлено, що він не отримував
кредитні кошти, а на заявах від 11
вересня 2008р. та 23 вересня 2008р. містяться
не його підписи.

За таких обставин, суд першої інстанції
мав підстави прийняти зазначені
документи, як належні докази. Даної
обставини не було спростовано
апелянтом і під час розгляду справи
апеляційним судом.

Наданий представником апелянта лист
АКІБ «УкрСиббанк» від 6 січня 2009р. про
відмову у видачі кредиту, не спростовує
докази про видачу двох траншів у
розмірі 76 000 доларів США, а свідчить про
невиконання банком своїх зобов'язань
по кредитному договору у повному
обсязі, а саме надання кредиту у сумі 98
000 доларів США.

Позивачем суду наданий
розрахунок заборгованості, відповідно
до якого станом на 7 квітня 2014р.
заборгованість становить 1 654 397, 40грн., з
яких 885 473,65грн. кредитна заборгованість
та 768 923,75грн. заборгованість за
процентами.

Посилання апелянта про
безпідставність прийняття судом, як
доказу, розрахунку заборгованості,
який був наданий позивачем, без
первинних бухгалтерських документів,
колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

При цьому, кожна сторона на
власний розсуд визначає обсяг таких
доказів.

Враховуючи правовідносини, які
виникли між сторонами, позивач
зобов'язаний довести, що ним були
виконані зобов'язання за кредитним
договором, а саме надані кредитні
кошти, а позичальник зобов'язаний
довести, що ним виконуються
зобов'язання по кредитному договору, а
саме здійснюється погашення кредитної
заборгованості.

Проте, апелянтом доказів у
підтвердження виконання ним своїх
зобов'язань за кредитним договором та
сплату кредитної заборгованості
відповідно до умов договору не надано.

Також апелянтом не було надано
доказів, які б спростовували наданий
позивачем розрахунок.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правомірного висновку про
невиконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором у
повному обсязі.

Твердження апелянта про те, що
позивачем не надано належних доказів у
підтвердження право вимоги до
відповідача, спростовується наданою
суду копією договору купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами від 8 грудня
2011р., яка посвідчена нотаріально, та
копією акту прийому-передачі
документів від 4 квітня 2012р.

Судом повно встановлені
обставини справи, оцінені надані
докази, правильно застосовані норми
матеріального права, не допущено
порушень норм процесуального права,
докази, надані апелянтом, не
спростовують висновків суду та
доказів, наданих позивачем, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

- 4 -

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 23 червня 2014р. в частині задоволення
позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: