Справа № 404/5216/14-ц
Номер провадження 2/404/2252/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2014 року року
Кіровський районний суд м.
Кіровограда

у складі: головуючого судді -Галагана
О.В.,

при секретарі - Голенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Фінансовий Дім Позики» про визнання
договору недійсним та стягнення
коштів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з
вищевказаною позовною заявою, просила
визнати укладений договір від 19.12.2013
року № 000746 з додатками № 1 (регламент
спільної ділянки) та № 2 недійсним та
стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансовий Дім
Позики» на мою користь сплачені кошти в
сумі 774 гривні та судові витрати.

На обґрунтування позову зазначила, що 19
грудня 2013 року ОСОБА_2 уклала договір №
000746 з додатками № 1 (регламент спільної
діяльності) та № 2 з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Фінансовий Дім Позика» в особі
фахівця з консультацій по довіреності
Полякова О. В., згідно доручення № 42 від
02 вересня 2013 року з метою отримання в
кредит коштів в сумі 10 000 грн.

На виконання своїх зобов'язань позивач
сплатила гарантійний платіж перед
укладанням договору, що складає 6 % від
суми обіцяної позики 600 грн., та
щомісячний платіж в сумі 174 грн. 17 коп.,
за послуги банку, але саму позику не
отримала.

Вважає, що договір укладено із
використанням нечистої
підприємницької діяльності та на
забезпечення діяльності пірамідальної
схеми, шляхом введення споживача в
оману, юридичною особою, яка не мала
відповідного дозволу на надання
фінансових послуг. Тому, з посиланням
на ст.ст. 203, 215, 1046 ЦК України, ст. 19 ЗУ
«Про захист прав споживачів» просила
позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила їх задовольнити, посилаючись
на обставини вказані в позовній заяві.
Вказала, що вважає дії відповідача
підпадають під пірамідальну схему на
кшталт МММ, така думка у неї виникла
після того, як сплативши обов»язкові
платежі, визначені в додатку № 2 до
договору, а саме: 174 грн. 17 коп. та 600 грн.
її запропонували сплатити ще 300 грн. за
юридичні та нотаріальні послуги.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, до початку розгляду справи
надав заперечення, згідно яких
зазначив, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню та є не
обґрунтованими. Крім того посилався, що
між сторонами укладено договір про
передачу спору на вирішення до
третейського суду (ст. 5 договору)
керуючись п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, тому
заперечують проти вирішення спору в
суді (а.с. 22).

Суд, заслухавши пояснення позивача,
повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовна заява не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за заявою (скаргою) осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін, які беруть участь у
справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 та
ч. 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19 грудня 2013 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансовий Дім
Позика» та ОСОБА_2 було укладено
договір № 000746 з додатками № 1
(регламент спільної діяльності) та № 2 з
метою отримання в кредит коштів в сумі
10 000 грн. (а.с. 8-10).

Відповідно до п.1.1 ст. 1 зазначеного
договору предметом та метою даного
договору є об»єднання зусиль та
вкладених коштів сторін, спрямованих
на придбання товару або отримання
позики, шляхом створення простого
товариства у відповідності до глави 77
ЦК України.

Згідно з п. 2.2 ст. 2 договору спільна
діяльність сторін здійснюється у
відповідності до «Регламенту спільної
діяльності», що є додатком № 1 до
договору, в якому сторони визначають
порядок, етапи та умови спільної
діяльності.

Пунктом 2.4 ст. 2 договору передбачено,
що відповідач як управитель формує
просте товариство, організовує та
проводить заходи (збори) з визначення
сторони (партнера), якому надається
товар/позика згідно регламенту
спільної діяльності (додаток до
зазначеного договору № 1), здійснює
оплату товару, зазначеного в додатку №
2 до цього договору, надає позику,
розмір якої зазначено в додатку № 2 до
зазначеного договору, та забезпечує
передачу у власність товару/позики
партнеру згідно зазначеного
регламенту, веде бухгалтерський та
податковий облік, тимчасово розміщує
грошові кошти товариства на своєму
поточному рахунку.

Відповідно до п. 9.1 зазначеного
договору сторони розуміють значення
вживаних термінів, умови цього
договору, правові наслідки та
підтверджують дійсність намірів, а
також те, що договір не є фіктивним або
удаваним правочином і спрямований на
реальне настання правових наслідків.

З початку і до кінця дії договору
простого товариства сторони повинні
сплачувати в кожному місяці визначений
у додатку № 2 до договору щомісячний
платіж, що складається з: частини
внеску партнера, яка використовується
для оплати товару (надання позики) і
розмір якої визначається шляхом
ділення вартості товару (розміру
позики) на строк договору простого
товариства; витрат управителя з
організації та функціонування
простого товариства (п. 3.1 ст. 3
регламенту спільної діяльності
(додаток № 1 до зазначеного договору).

За умовами вказаного договору позивач
щомісячно сплачує внески за
товар/позику, відтак, споживач в рамках
укладеного договору сплачує за
товар/позику, а не за можливість їх
отримання (ст. 1 договору № 000746 від 19
грудня 2013 року, ст. 3 додатку № 1 до
зазначеного договору).

Згідно копій квитанцій від 19.12.2013 року
на суму 600 грн. та 17.01.2014 року на суму 174
грн. 17 коп. позивач сплатила
гарантійний платіж перед укладенням
договору, що складає 6 % від суми
обіцяної позики, а саме: 600 грн. та
щомісячний платіж в сумі 174 грн. 17 коп.
(а.с.11).

Проте, на зважаючи на викладене,
відповідач грошових коштів позивачу не
надав, доказів зворотного відповідачем
до суду надано не було.

23 січня 2014 року позивач відповідно до
зворотного повідомлення від 27.01.2014 року
направляла відповідачу заяву про
розірвання договору позики в зв»язку з
не отриманням коштів відповідно до
договору від 19 грудня 2013 року та на її
думкою аферою (а.с. 15, зворот 15).

Згідно п.1 ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, не сприяв здійсненню їхніх
прав у випадках, встановлених ЦПК
України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Законом України від 2 червня 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 9
січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг» та доповнено її п. 111, яким до
фінансових послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Також, в додатку № 2 до договору від 19
грудня 2013 року, визначено розмір
необхідних платежів, серед яких 3% від
суми позики, що становить 300 грн., які
позивач відмовилась сплатити
відповідачу рахуючи таку сплату
шахрайсьми діями, хоча попередньо така
ума була нею погоджена до сплати, про що
свідчить її підпис. Тобто, позивачем не
були виконанні всі умови договору.

За наведеного вимоги позивача в межах
їх обґрунтування задоволенню не
підлягають.

Судом не приймаються доводи
відповідача, що даний спір підлягає
вирішенню в третейському суді, як то
визначено п. 5 договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
предметом позову є визнання недійсним
договору укладеного між позивачем та
відповідачем з метою отримання позики
в сумі 10000 гривень.

Таким чином, відносини сторін
підпадають під дію Закону України "Про
захист прав споживачів", оскільки
згідно умов договору позивач є
споживачем послуги з отримання коштів -
позики.

Відповідно до п.5 ст.110 ЦПК України
позови про захист прав споживачів
можуть пред`являтись також за
зареєстрованим місцем проживання чи
перебування споживача, або за місцем
заподіяння шкоди чи виконання
договору.

Згідно п.14 цієї статті позивач має
право на вибір між кількома судами,
яким підсудна справа.

В п.37 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 р. зазначено, що якщо
позивач при пред'явленні позову
дотримався правил територіальної чи
альтернативної підсудності, суд не має
права повернути позивачеві позовну
заяву з мотивів непідсудності справи
цьому суду.

Відтак, посилання відповідача на
наявність у договорі домовленості про
порядок вирішення усіх спорів, що
стосуються укладеного між сторонами
договору у Постійно діючому
Третейському суді «Феміда» при
Асоціації "Міжрегіональне об'єднання
підприємств "Тріада", що в м. Полтава не
заслуговує уваги суду, оскільки згідно
п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про
третейські суди» третейські суди не
можуть розглядати справ у спорах щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки). Відповідно, договір сторін про
передачу спору на розгляд третейського
суду у випадках, передбачених законом
(стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права
на звернення до суду за захистом, а
одним із способів реалізації права на
захист своїх прав та інтересів.

Заявляючи позовні вимоги про
визнання оспорюваного договору
недійсним позивачем не було враховано
п. 6.2 «Регламенту спільної діяльності»,
що є додатком № 1 до договору
укладеного між позивачем та
відповідачем від 19 грудня 2013 року,
згідно до якого партнер, який не набув
права власності на товар/позику, має
право розірвати договір без пояснення
причин, надіславши поштою заяву на
адресу (для кореспонденції) управителя.
Партнеру повертається на його
банківський рахунок раніше сплачена
сума внеску, протягом 30 календарних
днів з дня припинення діяльності
простого товариства. Діяльність
простого товариства припиняється по
досягненню мети всіма партнерами
простого товариства.

Згідно до п. 1.1 даного регламенту, цей
регламент є обов»язковим для сторін
договору простого товариства, що
підписаний між партнером та
управителем, і регулює порядок
(процедуру) та строк виконання ними
своїх зобов»язань.

Враховуючи наявність заяви про
розірвання договору позики позивачем
обрано не належний захист відновлення
порушеного права.

Таким чином, суд відмовляє
позивачу в задоволенні позовних вимог
в межах їх обґрунтування, в зв»язку з
відсутністю наявність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансовий Дім
Позика» під час укладення договору,
оскільки це не узгоджується з
положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з нормами Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг».

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог позивача, тому суд
відмовляє в стягненні на його користь
судових витрат.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансовий Дім
Позики» про визнання договору
недійсним та стягнення коштів -
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати залишити по фактично
понесеним.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Кіровського
О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда