АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/2567/14
суді 1 інстанції: Майдан С.І.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 26 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Комсомольського районного
суду міста Херсона від 26 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог -
Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк» про стягнення грошових
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що з 31.05.2003 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у шлюбі, який рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 25.09.2012 року розірвано. Також
рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 17.08.2011 року між
позивачем та відповідачем встановлено
режим окремого проживання, та
встановлено, що подружжя припинило
сімейні відносини 30.03.2011 року. У 2007 році
в період шлюбу за рахунок спільних
коштів, в тому числі коштів отриманих
позивачем у зв'язку із здійсненням
господарської діяльності, на ім'я
відповідача було відкрито банківські
вклади «Надежный доход» у відділені
Херсонської філії ПАТ «УкрСиббанк.
Строки вкладів періодично
продовжувалися з кінцевим терміном
30.07.2011 року та, як стало відомо позивачу,
на час припинення шлюбних відносин
загальна сума не витребуваних вкладів
складала 44 000 грн.

У березні 2014 року ОСОБА_4 була подала
заява про зміну предмету позову, в
якому зазначив що в період шлюбу та
спільного проживання з відповідачем на
її ім'я в банківській установі був
відкритий депозитний рахунок на суму 60
000 грн.. Вказана сума грошей була
отримана відповідачем 13.09.2011 року,
тобто після припинення шлюбних
відносин між сторонами. Враховуючи те,
що ОСОБА_3 спільні кошти в розмірі 60 000
грн. отримала особисто та використала
їх не в інтересах сім'ї, просив в
порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 половину
банківського вкладу, а саме грошові
кошти у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Комсомольського районного
суду міста Херсона від 26 червня 2014 року
позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове яким в
задоволені позовних вимог відмовити.

Письмові заперечення до суду
апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача,осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що грошові
кошти вносилися на депозитний рахунок
відповідача у період шлюбу та
спільного проживання сторін,
відповідач отримала зазначені кошти
особисто під час окремого проживання
сторін та витратила їх без згоди
позивача не на користь сім'ї.

Відповідно до статті 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно статті 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому, суд бере до уваги інтереси
дружини, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21
грудня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справи про право на шлюбу,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя",
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Згідно зі статтями 60, 66, 68-71 Сімейного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,
розподіляється між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом.

Верховний Суд України в Постанові
Пленуму "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007
року зазначив, що до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
31.05.2003 року, рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 17.08.2011
року між сторонами встановлено режим
окремого проживання та встановлено, що
подружжя припинило сімейні відносини
з 30.03.2011 року (т.1 а.с.5-6), а рішенням
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 25.09.2012 року шлюб розірвано
та змінено прізвище ОСОБА_3 на дошлюбне
ОСОБА_3 (т.1 а.с.5,7).

13.07.2013 року відповідач уклала шлюб з
ОСОБА_8, у зв'язку з чим змінила прізвище
на ОСОБА_3 (т.1 а.с.9-10).

З матеріалів справи також вбачається,
що в період перебування сторін у шлюбі,
під час спільного проживання з 21.02.2007
року по 15.03.2011 рік, відповідно до копій
договорів банківських вкладів та
виписок по депозитним договорам, на
ім'я відповідача в АКІБ «УкрСиббанк»
були укладені договори банківських
вкладів (т.1 а.с.113-195). Останній договір
банківського вкладу № 4225 був
укладений 15.03.2011 року, за умовами якого
відповідач внесла на відкритий за
вказаним договором рахунок 60 000 грн. з
нарахуванням відсотків 5,2%, на строк
зберігання з 15.03.2011 р. до 14.06.2011 р. (т.1
а.с.195).

Таким чином, судом першої інстанції був
зроблений правильний висновок, що на
час спільного проживання, загальна
сума не витребуваних вкладів складала
60 000 грн.

Сума вкладу у розмірі 60 000 грн. за
депозитним договором № 4225 від
15.03.2011 отримана відповідачем 13.09.2011
року, що підтверджується випискою по
вказаному депозитному договору (т.1
а.с.121).

Також відповідачем не спростовується,
що вказаними грошовими коштами вона
розпорядилася без згоди позивача і не в
інтересах сім'ї.

В роз'ясненнях, що містяться в пунктах 24
та 30 постанови Пленуму Верховного суду
України "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" від 21 грудня
2007 року № 11, до складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. У випадку коли при
розгляді вимоги про поділ спільного
сумісного майна подружжя буде
встановлено, що один із них здійснив
його відчуження чи використав його на
свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не інтересах сім'ї чи не на
її потреби або приховав його, таке
майно або його вартість враховується
при поділі.

Отже, з огляду на зазначені вимоги
закону, встановивши, що спірні грошові
кошти вносилися на депозитний рахунок
відповідача у період шлюбу та
спільного проживання сторін
відповідач отримала зазначені кошти
особисто під час окремого проживання
сторін та витратила їх без згоди
позивача не на користь сім'ї,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, суд першої інстанції
дійшов вірного та обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в
порядку поділу майна половини
банківського вкладу, а саме грошових
коштів у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко -
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Посилання апелянта на те, що спірні
кошти не були спільною сумісною
власністю подружжя, а передавалися їй
ОСОБА_6 з метою накопичення для сплати
за навчання його доньки - сестри
відповідача ОСОБА_9, до уваги колегією
суддів не беруться, оскільки в
порушення ст. 10,60 ЦПК України,
відповідачем не надано доказів
походження грошових коштів у розмірі 60
000 грн. та не доведено, що саме ці
грошові кошти були спрямовані на
оплату навчання її сестри.

Надані ОСОБА_3 оригінали розписок про
отримання нею 12.11.2009 року, 31.11.2009 року та
26.09.2009 року від ОСОБА_6 грошових коштів
на загальну суму 61 000 грн. для вкладення
їх на депозитний рахунок для
накопичення з метою подальшої оплати
навчання ОСОБА_9 (т.1 а.с.241-243), квитанції
від 26.08.2011 р, 29.11.2011 р., 13.06.2012 р, 09.11.2012 р.,
28.03.2013 р., 26.12.2013 р. про сплату послуг за
навчання ОСОБА_9 у період з серпня 2011
року по грудень 2013 року (т.1 а.с.216-221),
товарні чеки на придбання ноутбука та
шуби (т.1 а.с.222-223), також не спростовують
висновків суду про те, що вказані
грошові кошти були сумісно нажиті
подружжям та використані відповідачем
не на потреби сім'ї.

Крім того, з квитанцій наданих ОСОБА_3
не вбачається, що ці кошти витрачені
саме зі спірного вкладу подружжя.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта про те, що 19.03.2007 року та 20.07.2007
року були відкриті депозитні рахунки
на загальну суму 40 000 грн., а той час, як
дохід позивача за ІІ квартал 2007 року,
відповідно до звіту, складав лише 23608
грн.72 коп. (т.1 а.с.35), оскільки
відповідачем також не доведено, що
вказані депозитні кошти складалися з
доходу позивача саме за ІІ квартал 2007
року.

Посилання апелянта на те, що дохід
позивача за 2007 рік складав всього 66569,17
грн., а не 142294 грн., як зазначив суд
першої інстанції, до уваги колегією
суддів не беруться, оскільки вони
спростовуються наявними в матеріалах
доказами, зокрема звітами суб'єкта
малого підприємництва - фізичної особи
платника єдиного податку, за якими
дохід позивача за чотири квартали 2007
року склав 142295,75 грн. (а.с.34-37).

Також, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
відповідача ОСОБА_10 так й не змогли
довести необхідність накопичення
коштів для навчання ОСОБА_9 саме на
рахунку ОСОБА_3, а не самої ОСОБА_9, чи її
батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_10

З урахуванням обставин справ, колегія
суддів вважає, що відповідач та її
представники не довели походження
вкладу на рахунку відповідача від
ОСОБА_6 для навчання ОСОБА_9

Інші доводи апеляційної скарги
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що не підтверджені
належними доказами, не ґрунтуються на
вимогах закону, що регулюють спірні
правовідносини, та не спростовують
мотивованих висновків суду.

Висновки місцевого суду щодо наявності
правових підстав для задоволення
позову належним чином мотивовані,
підтверджуються матеріалами справи,
узгоджуються з нормами матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини. При цьому, суд дав
належну оцінку зібраним у справі
доказам, висновки щодо яких
обґрунтовано виклав в мотивувальній
частині рішення.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду міста Херсона від 26 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: