Провадження № 2-3867/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2014 року Солом"янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої
Л.А.

при секретарі - Боровик О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві клопотання
представника позивача про
забезпечення позову, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і
просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1
та ТОВ»ЛД» в розмірі 17 524 051, 51гр. за
Кредитним договором №08Ф-87 від 28.05.2008
року.

Представник позивача звернувся до суду
з клопотанням про забезпечення позову
шляхом:

Посилається в заяві на те, що загальна
сума кредиту становить 1 353 187, 19 дол. США
і постійно збільшується в зв»язку з
тим, щ позичальник продовжує
користуватися кредитним коштами, за що
банком нараховуються відсотки, які не
погашаються відповідачами.

Вартість майна, переданого банку в
іпотеку за умовами Кредитного
договору, є значно меншою від суми
заборгованості і не може покрити її,
тобто не вистачить для погашення
заборгованості.

Виходячи з цього, просить задовольнити
заяву.

Представник відповідача - ТОВ»ЛД»
проти задоволення заяви заперечувала.

Заслухавши думки сторін, дослідивши
матеріали справи, суд не знаходить
підстав для задоволення заяви та
застосування заходів забезпечення
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходів забезпечення
позову.

Підстави забезпечення позову
врегульовано ст.151 ЦПК України.

З точки зору ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову застосовується,
якщо їх невжиття може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Ч.2 ст.151 ЦПК України встановлено, що
однією з причин, в зв»язку з якими
потрібно забезпечити позов, може бути
припущення особи щодо обставин, що
несуть загрозу невиконання або
утруднення виконання можливого
рішення суду.

Так, предметом спору сторін є стягнення
з відповідачів заборгованості за
умовами кредитного договору.

Виконання зобов»язань позичальника за
умовами Кредитного договору
забезпечено Договором поруки,
укладеним між позивачем та
відповідачем - ТОВ»ЛД».

Відповідно до п.п.1,4 постанови №9
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року « Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України),
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову
застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду і повинні застосовуватися
лише у разі необхідності, оскільки
безпідставне звернення до даних дій
може спричинити порушення прав та
законних інтересів інших осіб, чи
учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення
позову, що застосовується судом,
визначається його відповідністю
вимогам, на забезпечення яких він
вживається.

Оцінка такої відповідності
здійснюється судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення права
(інтересу), про захист яких просить
заявник, та інтересів сторін та інших
учасників судового процесу.

Звертаючись до суду, позивач просить
забезпечити позов шляхом накладення
арешту на рухоме та нерухоме майно
відповідачів, яке знаходиться, в т.ч., і
у інших осіб.

При цьому, на яке саме майно
відповідачів позивач просить накласти
арешт, в заяві не обґрунтовано.

Представник позивача в судовому
засіданні заявив, що у банку відсутня
інформація про майно, що належать
відповідачам на праві власності, і на
яке може бути накладено арешт.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «
Про виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Тобто, законом на державного виконавця
покладено обов»язок виконання рішення
суду на підставі виданого судом
виконавчого документа, яким є і ухвала
про забезпечення позову, а не пошуком
майна з метою його виконання.

Виходячи з викладеного вище,
відсутності в заяві про забезпечення
позову переліку майна, на яке може бути
накладено арешт, та яке належить
відповідачам на праві власності, суд не
знаходить підстав для задоволення
заяви та вжиття заходів забезпечення
позову.

Керуючись ст.ст.151-153,168 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника
позивача - Публічного акціонерного
товариства « Брокбізнесбанк» про
вжиття заходів забезпечення позову
відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання

копії ухвали.

Суддя: