Справа № 511/1130/13-ц
Номер провадження: 2/511/28/14
Роздільнянський районний суд Одеської
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Роздільнянський
районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванова О. В.,

за участю секретаря - Томчук Є.П.,
Фадєєвої О.В., Кирилової І.В.,

позивача за первісним та відповідача
за зустрічним позовами - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

відповідача за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом -
ОСОБА_3,

представників ОСОБА_3- ОСОБА_4, ОСОБА_5,

прокурорів - Момоток О.Ю., Сагідова А.І.,
Пантась О.В.,

третьої особи - опікунської ради при
виконавчому комітеті Кіровської
сільської ради Роздільнянського
району - Бондаренко В.С.

третьої особи - Органу опіки та
піклування в особі Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області - Ішкіної І.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Роздільна
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, за участю прокурора та третіх
осіб без самостійних вимог -
опікунської ради при виконавчому
комітеті Кіровської сільської ради
Роздільнянського району та Органу
опіки та піклування в особі
Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області про
встановлення місця проживання
малолітньої дитини з матір'ю,
відібрання дитини та передачу її
матері та за зустрічним позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1, за участю прокурора та
третьої особи без самостійних вимог -
опікунської ради при виконавчому
комітеті Кіровської сільської ради
Роздільнянського району про
визначення місця проживання дитини з
батьком, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2013р. ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про встановлення місця проживання
малолітньої дитини разом з матір'ю
(а.с.2-3), який уточнила в ході розгляду
справи та просила постановити рішення,
яким визначити місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання її
матері - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
відібрання малолітньої ОСОБА_8 у батька
- ОСОБА_3 та передачі її матері (а.с.227-228).

Свої вимоги ОСОБА_1
обґрунтувала тим, що 24 лютого 2013 року
відповідач ОСОБА_3 разом з своєю
матір'ю, шляхом введення її в оману, що
візьмуть дитину поспілкуватися з нею -
фактично дитину вкрали, відповідач до
теперішнього часу відмовляється
повертати їй доньку та не допускає до
спілкування з нею. Аліменти які
стягнуті за рішенням суду ОСОБА_3 не
сплачує. Останній раз вона бачила
дитину на вулиці в 2013 році за адресою
АДРЕСА_2, намагалась з нею
поспілкуватися, але відповідач не дав
такої можливості, забравши дитину в
будинок, а до неї застосував фізичну
силу. Застосування фізичної сили зі
сторони відповідача ОСОБА_3 було не
перший раз, він бив і раніше в
присутності дитини, влаштовував
скандали на ґрунті ревнощів, на роботі
всі бачили синці, вищевикладені
обставини змусили її звернутися до
суду з відповідними вимогами.

Крім того, в позові
зазначала, що вона перебувала у шлюбі з
відповідачем по справі - ОСОБА_3 в
період з 2006 року по березень 2013 року.
Після реєстрації шлюбу вона та її
чоловік ОСОБА_3 стали проживати у
будинку батька чоловіка ОСОБА_9, за
адресою: АДРЕСА_2. У 2006 році вона була
зареєстрована у вищезазначеному
будинку, в якому на той час також
проживала бабуся відповідача - ОСОБА_10
За час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї та
ОСОБА_3 народилась дитина донька -
ОСОБА_8. З лютого 2013 року сімейні
стосунки між нею та ОСОБА_3 погіршилися,
а з 09.02.2013 року сторони стали проживати
окремо, їй довелося орендувати кімнату
та проживати з дитиною у орендованій
квартирі, а ОСОБА_3 залишився проживати
у своєї бабусі ОСОБА_10 В березні 2013 року
вона звернулася до суду з позовом про
розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3,
який розірвано на підставі рішення
суду від 07.03.2013 року. Дитячий садок
донька не відвідувала, у зв'язку з його
відсутністю в селі. Допомогу по догляду
за маленькою онучкою Настею, ОСОБА_1
пропонували її мати та батько, які
проживають в Закарпатській області, та
мають великий будинок. Оскільки вона
працювала, то дозволяла брати дитину
батькові для спілкування, в
послідуючому маючи намір взяти
декретну відпустку по догляду за
дитиною до шести років, і провести цей
час саме у своїх батьків.

Також позов обґрунтовано
тим, що проживаючи з дитиною окремо
ОСОБА_1 почувала себе спокійно, зі
сторони колишньої родини чоловіка вона
не чула ніяких претензій з приводу
того, що вона погана мати. Відповідач
ОСОБА_3 на той час ніякої добровільної
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надавав. Саме такі обставини,
змусили її в січні 2013 року звернутися
до суду з позовом про стягнення
аліментів, після чого 06.02.2013 року було
винесено рішення яким були стягнуті
аліменти з ОСОБА_3 на її користь на
утримання неповнолітньої дитини:
доньки ОСОБА_8, у розмірі ? частини від
усіх видів доходів відповідача, але не
менше 30% відсотків прожиткового
мінімуму встановленого законом на
дитину відповідного віку, щомісячно та
до досягнення ОСОБА_8 повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 заперечуючи проти
позову звернувся в травні 2014 року до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 в
якому просив визначити місце
проживання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
з батьком (а.с. 125-128). Свої позовні вимоги
ОСОБА_3 обґрунтував тим, що мати дитини
належним чином не виконує своїх
обов'язків по вихованню та
забезпеченню матеріальних та духовних
потреб дитини, її майже не відвідує,
власного житла не має, в силу
особливостей свого характеру
психологічно не сумісна з дочкою, на
відміну від нього. Крім того, як він
вважає, сама дитина бажає проживати
разом із батьком, який виявляє більшу,
ніж мати, турботу. На його думку
проживання дочки з батьком буде більш
сприятливим, так як не потягне за собою
зміну звичних для дитини умов життя.
Неприязні відносини між ним та ОСОБА_1
існували давно, у зв'язку з тим, що вона
працюючи на роботі разом з ним
одночасно зустрічалась з іншим
чоловіком. Підтвердив, що з деякого
часу ОСОБА_1 проживала окремо,
орендувала кімнату, куди на вихідні дні
забирала до себе дочку. Дійсно, 24.02.2013
року він забрав дитину у матері та
більш її до матері не повернув, при
цьому пояснив, що це він зробив,
оскільки ОСОБА_1 почала вимагати 100
тисяч грн. за те, щоб віддати йому
дитину назавжди, він не погодившись з
нею, забрав дитину та уїхав додому.

Ухвалою суду від 12 серпня 2014
року вказані позовні заяви об'єднанні в
одне провадження (а.с.195).

Ухвалою суду від 21.05.2013 року
до участі у справі в якості третьої
особи без самостійних вимог
притягнутий Органу опіки та піклування
в особі Роздільнянської районної
державної адміністрації Одеської
області (а.с.40-41).

В судовому засіданні мати
дитини - ОСОБА_1 додатково пояснювала,
що на теперішній час її положення
погіршилося. Біля 2-х років вона не
бачить своєї дитини, майже не знає де
вона і що з нею відбувається. Бачитись
та спілкуватися з дочкою по цей час
ОСОБА_3 та його рідні, не надають такої
можливості та при кожному намаганні це
зробити б'ють її. Забрати дочку вона
також не може, так як ОСОБА_3 продовжує
чинити в цьому перешкоди, налаштовуючи
дитину проти неї, а в останній час
батько взагалі з дитиною за місцем
реєстрації не проживає та
переховується . В 2014 році останній раз
свою дочку вона бачила в день її
народження 18.05.2014 року, коли вона
приїхала з подарунками, для того щоб її
привітати. ОСОБА_3 з дочкою під'їхав на
машині. Побачивши ОСОБА_1, дівчинка
впізнала мати та була дуже рада бачити
її, сказала, що хоче бути разом з нею.
Але спілкування продовжувалось не
більше 10 хвилин, після чого ОСОБА_3
забрав дитину в машину, викинув
подарунки на землю і уїхав. Цей випадок
бачили сусіди які проживають рядом з
вказаним будинком. В черговий раз 30.05.2014
року вона приїхала поспілкуватися з
дитиною, ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю
ОСОБА_11 сильно її побили, за цим фактом
відносно ОСОБА_3, порушено кримінальне
провадження. Що стосується заявленого
в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3
про проведення амбулаторно судової -
психологічної експертизи, між
сторонами та експертом була узгоджена
дата її проведення, але ОСОБА_3, з
донькою для обстеження на вказану дату
до Одеського науково - дослідного
інституту не з'явився.

Представник позивача
ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному
обсязі доповнивши їх тим, що дівчинка
повинна проживати з матір'ю, виключних
підстав для позбавлення мати проживати
окремо від дитини не має. Вважав, що
оскільки дитина малолітня, ще й
дівчинка, тому вона потребує більшої
материнської турботи. Вказував, що
батько дитини був раніше судимий, з
24.02.2013 року дитина знаходиться не з
відповідачем, а фактично з його матір'ю
- ОСОБА_11, що також ставить під сумнів,
що він як батько приділяє дочці належну
турботу.

В судовому засіданні ОСОБА_3
проти заявлених вимог ОСОБА_1
заперечував, просив відмовити в їх
задоволенні. Наполягав на задоволенні
своїх зустрічних вимог, пояснюючи тим,
що вже тривалий час ОСОБА_1 не навідує
дочку, мотивуючи це тим, що коли вона
приїжджає до неї за адресою: АДРЕСА_2,
вона її не бачить та не може з нею
спілкуватися, тим часом коли дитина
знаходиться і проживає за адресою:
АДРЕСА_3. При кожному приїзді ОСОБА_1 у
його матері ОСОБА_11, з нею виникають
сварки які доходять до бійки. Про
існування рішення стягнення з нього
аліментів на утримання дочки, йому було
не відомо, так як виклик про слухання
справи він не отримував, не мав наміру
ухилятись від їх сплати. Відомості
відносно наявності кримінального
провадження за фактом побиття ОСОБА_1
за ст.125 ч.1 КК України підтвердив, але
заперечував проти того, що він дійсно
її побив, також повідомив, що 11.04.2013 року
дійсно був засуджений Малиновським
районним судом м. Одеси за ст.125 ч.1 КК
України. Вказував, що на даний час
дитина проживає в добрих умовах, має
окрему кімнату, ігрову, рядом постійно
з нею находяться: він, бабуся, дідусь,
прабабуся та її тітка по батькові. Так
було завжди, тому дитині зручніше
проживати з ним.

Представник позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_12 позовні
вимоги ОСОБА_3 підтримав, заперечуючи
проти позовних вимог матері, пояснивши,
що дійсно дитині буде краще проживати
разом з батьком, так як він може
забезпечити їй краще виховання ніж
матір, та зміна місця проживання дитини
є психологічною травмою для дівчинки,
яка після розірвання шлюбу батьків
проживає саме з батьком. Аліменти з
ОСОБА_3 стягнуті за рішенням суду, але
рішення не виконувалось ним, так як він
не знав про його існування. Додав, що
мати ОСОБА_1, дочку не відвідувала за
час її перебування з батьком.

Представник третьої особи
Органу опіки та піклування в особі
Роздільнянської районної державної
адміністрації Одеської області, Ішкіна
І.А., діюча за дорученням від 31.10.2014 року
№ 2637/2/18/01-33 висновок органу опіки та
піклування підтримала у повному обсязі
та заперечувала доводи батька дитини -
ОСОБА_3 та просила в його задоволенні
відмовити, так як з урахуванням віку
дитини, відібрання її від матері та
перешкоди у спілкуванні з матір'ю,
можуть негативно вплинути на психічний
стан дитини та її розвиток. Повідомила,
що 24.06.2014 року відбувалось засідання
районної комісії з питань соціального
захисту дитини Роздільнянської
райдержадміністрації, де розглядалося
питання по заяві ОСОБА_1 щодо надання їй
висновку про доцільність мешкання з
нею її доньки ОСОБА_8, 2010 року
народження. Мати ОСОБА_1 була присутня
на засіданні та надала всі необхідні
документи в підтвердження своїх вимог.
Батько ОСОБА_3 про засідання комісії
був повідомлений письмово та особисто
в телефонному режимі, але на засідання
не з'явився, ніяких додаткових
документів не надав. Просила
задовольнити уточнені позовні вимоги
позивача ОСОБА_1, та визначити місце
проживання малолітньої ОСОБА_8 з
матір'ю за місцем її фактичного
проживання, в задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Представник Третьої особи опікунської
ради при виконавчому комітеті
Кіровської сільської ради
Роздільнянського району - Бондаренко
В.С. в судовому засіданні пояснила, що
до них звернувся батько дитини ОСОБА_3
для вирішення питання про місце
проживання його дитини в зв'язку з
розірванням шлюбу з ОСОБА_1,
перевіривши можливість розв'язання
спору щодо даного питання, не
прийшовши до його добровільного
вирішення, надали висновок про
необхідність врахування інтересів
дитини, а не особистих інтересів та
рекомендовано звернутися до суду,
вважала вказане питання залишити на
розсуд суду.

Прокурор у судовому засіданні надав
висновок про доцільність визначення
місця проживання дитини разом з
матір'ю, відібрання дитини у батька
ОСОБА_3 та передачі її матері з
урахуванням того, що мати дитини
характеризується позитивно, має
постійне місце проживання, працює, має
стабільну заробітну плату, не
зловживає наркотиками та алкоголем, та
беручі до уваги висновок органу опіки
та піклування Роздільнянської
районної державної адміністрації
Одеської області про доцільність
визначення місця проживання дитини
разом з матір'ю, враховуючи, що ОСОБА_3
виїхав з місця проживання разом з
дитиною, активно перешкоджає
спілкуванню матері з донькою, раніше
судимий, на теперішній час відносно
нього порушено нове кримінальне
провадження за ст.125 ч.1 КК України за
побиття ОСОБА_1, на виклики до слідчого
Роздільнянського РВ УМВС України не
з'являється, у зв'язку з тим, що він за
місцем реєстрації не проживає та не
знаходиться, не зазначивши іншу адресу,
змусило слідчого відносно нього
проводити розшукові дії.

В судові засідання призначені на 05.11.2014
року на 09.30 год., 25.11.2014 року на 10.00 год.,
03.12.2014 року на 09.00 год., ОСОБА_3 та його
представники ОСОБА_12, ОСОБА_4, не
з'являлися. Про день та час слухання
справи були сповіщені телеграмами, про
що свідчать зворотні
повідомлення.(а.с.218-220). А також
представник ОСОБА_12, про слухання
справи був повідомлений особисто під
час його ознайомлення з матеріалами
цивільної справи 17.11.2014 року в
приміщенні Роздільнянського районного
суду.(а.с.249), пакет з копією уточнених
позовних вимог було відправлено
кур'єрською доставкою, про що свідчать
рекомендовані повідомлення.(а.с.238-247),
були сповіщені телеграмами, про що
свідчить квитанція про відправку. Для
адвоката ОСОБА_12 мати відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_11, отримала також
повістку для передачі йому із
зазначенням дати та часу слухання
справи.(а.с.260).

З наявного в матеріалах справи
письмового клопотання представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 вбачаєтьсяте, що йому
відомо про слухання справи відбудеться
03.12.2014р. та заявлено клопотання
подальший розгляд справи здійснювати
за відсутності сторони ОСОБА_3 (а.с. 273,
273зв).

Відповідно до положень ст. 74 ЦПК
України, судові виклики здійснюються
судовими повістками про виклик, судові
повідомлення здійснюються судовими
повістками-повідомленнями. Судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі.

У разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою,
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Частина 1 статті 77 ЦПК України,
встановлює, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Вимогам ч.2 ст. 77 ЦПК України,
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.

Згідно ст. 76 ч. 3 ЦПК України якщо особу,
якій адресовано судову повістку, не
виявлено в місці проживання, повістку
під розписку вручають будь-кому з
повнолітніх членів сім'ї, які
проживають разом з нею, а за їх
відсутності - відповідному виконавчому
органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_3 до суду тричі не з'явився,
причини неявки не повідомив, будь-яких
заяв до суду не надавав, не повідомив
суд про зміну місця свого перебування.

У відповідності до листа Кіровської
сільської ради № 369/02-14 від 27.11.2014р.
зазначено про те, що ОСОБА_3 за місцем
реєстрації не проживає, про слухання
справи повідомлена його матір -
ОСОБА_11.(а.с.267).

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_3 був
належним чином повідомленим про день
та час розгляду справи.

Третя особа - опікунська ради при
виконавчому комітеті Кіровської
сільської ради Роздільнянського
району до суду не прибула, подала заяву
про розгляд справи у відсутність їх
представника (а.с.75, 262).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у
їх сукупності, виходячи з обставин,
встановлених під час судового розгляду
справи, враховуючи норми діючого
законодавства, яким врегульовані
встановлені судом правовідносини,
пояснення сторін по справі, їх
представників, приймаючи до уваги
доводи представника Органу опіки та
піклування, показання свідка, та
висновок прокурора суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.4, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і захищає
права, свободи та інтереси осіб у
спосіб, визначений законами України.

Суд вважає, що між сторонами виникли
правовідносини, що випливають із
сімейного законодавства.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
2006 року по березень 2013 року. Шлюб
розірвано відповідно до рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 07 березня 2013 року
(справа №511/170/13-ц). (а.с.4).

Від цього шлюбу у сторін по справі
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_8,
що підтверджується свідоцтвом про
народження НОМЕР_1, виданим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Роздільнянського районного управління
юстиції Одеської області, виданого на
підставі актового запису № 156, батьком
якої є ОСОБА_3, матір'ю - ОСОБА_1.(а.с.6).

06 лютого 2013 року Роздільнянським
районним судом Одеської області
(справа № 511/171/13-ц) було винесено
рішення, відповідно до якого з ОСОБА_3
стягнуто на користь ОСОБА_1 на
утримання доньки ОСОБА_8, аліменти.
Вказаним рішенням суду, крім того
встановлено, що в період січня - лютого
неповнолітня дитина дочка ОСОБА_13
проживала та знаходилася на утримання
матері ОСОБА_1 (відповідно довідки
виданої Кіровською сільською радою за
№ 5/02-11 від 08.01.2013 року) цей факт ОСОБА_3
не оспорював, надавши до суду заяву,
про визнання позовних вимог про
стягнення з нього аліментів на
утримання доньки на користь матері та
їх задоволенні.(а.с.5).

Батьки не дійшли добровільно згоди
щодо місця проживання та виховання
доньки, крім того рішенням від 27.03.2013р.
Виконавчого комітету Кіровської
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області щодо місця
проживання та виховання дитини вказане
питання також не вирішено та
рекомендовано звернутися до суду.(а.с.9).

ОСОБА_8 має добрий стан здоров'я, на
диспансерному обліку не перебуває
(а.с.133).

Позивач по первісному позову, яка
є матір'ю малолітньої ОСОБА_8,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.7); проживає за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.231); працює офіційно на посаді
машиніста крану вагонного депо
Одеса-Застава-І Одеської залізниці,
отримує значні доходи (а.с.10, 57); працює
по змінам - два дня робочі, два дня
вихідні, має можливість працювати з
неповний режимом роботи (а.с.278 );
характеризується виключно позитивно
як за місцем роботи так і проживання
(а.с.11, 12); наркологічних та
психіатричних захворювань не
має(а.с.276-277); згідно актів обстеження
ОСОБА_1 створила для виховання та
розвитку, проживання дитини всі
необхідні умови.(а.с.229-231).

Крім того, у матері дитини за
адресою проживання її батьків АДРЕСА_4,
створені належні умови для проживання
дитини, так батьки ОСОБА_1. - ОСОБА_3
мають власний будинок (а.с.49-50), земельну
ділянку 0,15га та своє
господарство.(а.с.48).

Відповідач по первісному позову
та позивач по зустрічному, який є
батьком дитини, має постійне місце
реєстрації (а.с.131), але на час розгляду
справи за вказаною адресою не проживає
і місце його проживання не відомо
(а.с.221,267); станом на березень 2013р.
працював офіційно токарем вагонного
депо Одеса-Застава-І Одеської
залізниці, отримував значні доходи
(а.с.134); характеризується виключно
позитивно за місцем роботи (а.с.140) так і
задовільно за місцем реєстрації (а.с.280);
наркологічних та психіатричних
захворювань не має, на диспансерному
обліку не перебуває (а.с.139); згідно
актів обстеження ОСОБА_3 має належні
умови для проживання дитини (а.с.26, 27, 133,
135-138, 174).

Таким чином судом встановлено, що кожен
з батьків проявляв відповідно
материнську і батьківську турботу до
дитини, виходячи з власних можливостей,
додавав зусиль щодо належного
утримання та виховання доньки,
об'єктивних доказів протиправної
поведінки або байдужості з боку
будь-кого з батьків до доньки не надано
і в судовому засіданні не встановлено.

Але судом також встановлено, що
батько дитини - ОСОБА_3, був засуджений
вироком Малиновського районного суду
м. Одеси від 11.04.2013 року за ст.125 ч.1 КК
України (нанесення умисних легких
тілесних ушкоджень) до 850 грн.
штрафу.(а.с.46-47, 282).

Крім того, на даний час відносно ОСОБА_3
порушено кримінальне провадження за
заявою ОСОБА_1 № 00500987 від 30.05.2014
року за правовою кваліфікацією ст.125 ч.1
КК України, згідно якого ОСОБА_3
повідомлено про підозру у скоєнні
вказаного злочину проти колишньої
дружини, досудове розслідування
призупинено у зв'язку з захворюванням
ОСОБА_3, який за місцем реєстрації не
проживає та не знаходиться (а.с.140-143, 281,
282, 232).

Також судом встановлено, що висновком
Органу опіки та піклування в особі
Роздільнянської РДА Одеської області
від 26.06.2014 року за № 1600/2/18/01-33, визначено
місце проживання малолітньої ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_1 за місцем
її реєстрації, а саме: в АДРЕСА_2
(а.с.166-167).

Рішенням Роздільнянського районного
суду від 16.10.2013р., залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 16.01.2014р. (а.с.82-88) ОСОБА_1
усунуті перешкоди в користуванні
житловим приміщенням а саме: в АДРЕСА_2
та зобов'язано ОСОБА_9 не перешкоджати в
користуванні та проживанні за вказаною
адресою.

Вказаними рішеннями судів було
встановлено, що ОСОБА_1 були створені
перешкоди в проживанні та користуванні
за адресою реєстрації.

Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла
десяти років, є місце проживання
її батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я, в якому
вона проживає. Крім того ст. ст. 160 ч. 1, 161
ч. 1 і ч. 2 СК України визначено, що місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за спільною
згодою батьків. Якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Статтею 162 ч. ч. 1, 2 СК України
встановлено, що якщо один з батьків
самочинно, без згоди другого з батьків
чи інших осіб, з якими на підставі
закону або рішення суду проживала
малолітня дитина, змінить її місце
проживання, у тому числі способом її
викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення про
відібрання дитини і повернення її за
попереднім місцем проживання. Дитина
не може бути повернута лише тоді, коли
залишення її за попереднім місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя та здоров'я або
обставини змінилися так, що повернення
суперечить її інтересам.

Суд може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2 - 5 частини
першої статті 164 цього Кодексу, а також
в інших випадках, якщо залишення дитини
у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання (ст. 170
ч.1 СК України).

Під час вирішенні спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення. Орган опіки та
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові та розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові та
моральної і матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена з
матір'ю.

Конвенція про права дитини, яка набула
чинності для України 27 вересня 1991 року,
виходячи з рівності прав матері та
батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило,
за яким дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в найкращих
інтересах дитини.

При вирішенні питань, що торкаються
дітей, з урахуванням положень
названої вище Конвенції про права
дитини, суд має виходити з принципу
максимального забезпечення інтересів
дитини, її захисту і забезпечення
турботи про неї. При вирішенні такого
спору суди повинні виходити не з
формальних міркувань, а з фактичних
інтересів дітей та умов їх нормального
виховання.

Отже, вищезазначені норми Декларації
та Конвенції вказують на наявність
виключних обставин для розлучення
малолітніх дітей з матір'ю у разі коли
батьки проживають окремо.

Також судом враховується, що згідно
ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

В судовому засіданні 08.08.2014 року ОСОБА_3
була подана заява про призначення
амбулаторної судової - психологічної
експертизи відносно малолітньої
дитини, вказане клопотання задоволено
судом та справа надіслана експертній
установі. (а.с.184-189, 206-208). Але, вказана
експертиза не була проведена в зв'язку
з неявкою ОСОБА_3 з донькою на визначену
дату, про що повідомлений місцевий суд
(а. с. 209, 210, 213), при цьому ОСОБА_3 крім
іншого повідомлявся і судом про
необхідність явки до експерта та
роз'яснювалися наслідки невиконання
вказаних вимог(а.с.212).

Відповідно до ст. 146 ЦПК України у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі від подання експертам
необхідних матеріалів, або від іншої
участі в експертизі, якщо без цього
провести експертизу неможливо, суд
залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Виходячи із змісту цієї норми закону
прихильність дитини до одного з
батьків та психологічний стан дитини
може бути встановлено лише в
результаті проведення судової -
психологічної експертизи.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм
закону на особи, які беруть участь у
справі, покладаються певні обов'язки,
при недотриманні яких можуть наступити
несприятливі наслідки.

Суд вважає, що позивач в даному випадку
самостійно розпорядився своїми
правами, ухилився від проведення
заявленої ним експертизи, оскільки він
повинен був довести факт доцільності
проживання його дочки саме з ним та
прихильність дитини до нього.

Твердження ОСОБА_3 про те, що мати не
піклується дитиною, ухиляється від її
виховання, не створює належних умов для
проживання дитини, вимагала у батька
дитини велику купу грошей за
проживання дитини саме з батьком не
знайшло свого підтвердження в судовому
засіданні.

Таким чином, враховуючи, що твердження
ОСОБА_3 про прихильність доньки до
батька, що мати психологічно не сумісна
з дочкою, що зміна місця проживання
доньки потягне несприятливі наслідки у
її розвитку не підтверджено в судовому
засіданні будь-якими належними
доказами, крім того, сам батько
ухилився від проведення
психологічного обстеження дитини та
дитину на експертизу не привіз, тому
вказані обставини суд трактує не на
користь ОСОБА_3

Судом в якості свідка був допитаний
ОСОБА_14, який підтвердив факт
проживання дитини в родині батька, але
вказаний свідок будь-яких пояснень про
прихильність дитини до когось з одного
з батьків не вказував, тому вказані
пояснення свідка не можуть бути
покладені судом в основу прийнятого у
справі рішення без врахування всіх
наявних допустимих у справі доказів.

Суд не може погодитися з доводами
батька дитини, що у разі якщо дитина
буде постійно проживати з матір'ю,
будуть порушені його права як батька і
він не зможе приймати участі у
вихованні доньки, оскільки судом
враховуються положення ст.11 Закону
України «Про охорону дитинства» та ст.
141 СК України і позивач не позбавлений
батьківських прав та має право на
безперешкодне спілкування та
виховання дитини.

Та обставина, що ОСОБА_3 має більш кращі
матеріально-побутові умови життя,
більші доходи, не може бути
самодостатньою підставою для
передання йому дитини, оскільки
відповідно до положень Сімейного
Кодексу України, Принципу 6 Декларації
прав дитини - малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена з
матір'ю.

Жодних фактів того, що ОСОБА_1 має
ознаки, передбачені ст.ст.164, 170 СК
України - судом не встановлено. Крім
цього, ОСОБА_3, в судовому засіданні не
доведено належними та допустимими
доказами те, що ОСОБА_1 неналежно
утримувала дитину та створювала умови,
які суперечили б інтересам їх доньки.
Навпаки, ОСОБА_1 позитивно
характеризується, належним чином
забезпечена житлом, нею створені усі
необхідні умови для проживання доньки,
остання приділяла увагу вихованню
дитини, її духовному та фізичному
розвитку.

Суд враховує, що відносно ОСОБА_3 також
не встановлено будь-яких ознак,
передбачених ст. 164 СК України, він
працює у відокремленому структурному
підрозділі вагонного депо Одеса -
Застава - І, за графіком роботи: двоє
суток через двоє, але вказане не дає
можливості належним чином доглядати
малолітню доньку. Його твердження про
те, що виховання його малолітньої
доньки, йому буде допомагати
здійснювати його мати - не
заслуговують на увагу та не
відповідають інтересам дитини.

Разом з тим для матері дитини на роботі
створені найбільш сприятливі умови -
має можливість працювати з неповним
режимом роботи, що трактується на її
користь.

Але, крім того суд враховує те, що
ОСОБА_3 тривалий час не надавав ОСОБА_1
матеріальної підтримки та не сплачував
аліменти на утримання доньки, хоча мав
таку можливість, обманним шляхом
забрав дитину від матері та на протязі
2-х років позбавляє можливості
спілкуватися матері з дитиною, був
раніше засуджений та проти нього знову
порушено кримінальне провадження.

Також суд оцінює поведінку батька під
час розгляду справи - ухилився від
проведення експертизи, змінив своє
місце проживання та дитини без
повідомлення суду, що також
трактується судом не на користь батька.

Таким чином, у ході розгляду справи не
встановлено будь-яких доказів з
приводу того, що залишення дитини за
місцем проживання матері створюватиме
реальну небезпеку для її життя та
здоров'я, а ОСОБА_3 не надано будь-яких
допустимих доказів, які б вказували на
наявність виняткових обставин для
розлучення малолітньої дитини з
матір'ю; крім того батьком дитини також
не доведено будь-яких достатніх
підстав для зміни місця проживання
доньки без дозволу матері, про
прихильність доньки до батька, що мати
психологічно не сумісна з дочкою, що
зміна місця проживання доньки потягне
несприятливі наслідки у її розвитку та
не наведено обставин, які перешкоджали
б поверненню дитини за місцем
проживання матері, тому суд прийшов до
висновку, що вимоги батька є
недоведеними.

Крім того, зважаючи на те, що
відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, враховуючи те, що згідно ч.ч.1,2
ст.155 СК України здійснення батьками
своїх прав та виконання обов`язків має
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Оскільки
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини, а надія на відновлення
нормальних, здорових стосунків між
батьками щодо проживання дитини
втрачена, суд вважає, що батько дитини
своєю поведінкою на протязі двох років
чинить перешкоди матері спілкуватися з
дитиною, переховується сам и приховує
дитину, (при наявності порушеного
кримінального провадження та розшуку
обвинуваченого) чим може створити
негативні наслідки небезпеки для
доньки, тому суд дійшов висновку що
вимоги матері щодо віддібрання дитини
у батька є також обгрунтованими та
підлягають задоволенню.

Виходячи з наведених вище обставин,
враховуючи єдину думку органів, які
стоять на захисті інтересів дитини -
прокурора та органу опіки та
піклування, котрі просили визначити
місце проживання дитини саме з матір'ю,
суд вважає, що враховуючи фактичні
інтереси малолітньої дівчинки для її
нормального виховання доцільно
встановити місце проживання дитини
саме разом з матір'ю, оскільки мати
дитини у повному обсязі довела свої
позовні вимоги, а батько не довів свої
вимоги у повному обсязі, що є підставою
для відмови у задоволенні його
позовних вимог у повному обсязі та
задоволенні позовних вимог матері.

Тому суд прийшов до висновку про
відмову у задоволенні зустрічних
позовних вимог і задоволенні первісних
позовних вимог та необхідності, з
урахуванням всіх обставин справи,
встановити місце проживання
малолітньої дитини не за місцем
реєстрації матері, а за місцем її
фактичного проживання.

Судовий збір сплачений у повному
обсязі при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 76 ч. 3, 88, 146,
157, 169, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
за участю прокурора та третіх осіб без
самостійних вимог - опікунської ради
при виконавчому комітеті Кіровської
сільської ради Роздільнянського
району та Органу опіки та піклування в
особі Роздільнянської районної
державної адміністрації Одеської
області про встановлення місця
проживання малолітньої дитини з
матір'ю, відібрання дитини та передачу
її матері - задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6 за
місцем проживання: АДРЕСА_1.

Відібрати дитину ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_8 та передати дитину ОСОБА_8
матері - ОСОБА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, за участю прокурора
та третьої особи без самостійних вимог
- опікунської ради при виконавчому
комітеті Кіровської сільської ради
Роздільнянського району про
визначення місця проживання дитини з
батьком - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Роздільнянський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. В.
Іванова