У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 04 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання таким, що втратив
право власності, застосування
наслідків, визнаних рішенням суду,
недійсних правочинів та зобов'язання
вчинити дії, за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
застосувати наслідки недійсності
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок та повернути майно,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла його мати ОСОБА_8

В установлений законом термін він, як
спадкоємець, звернувся до Другої
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, де
дізнався, що належні його матері на
праві власності земельні ділянки
площею 0,0177 га та 0,0314 га, розташовані по
АДРЕСА_1, були продані на підставі
довіреності від імені останньої
ОСОБА_6 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 27
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 28 квітня 2014 року, вказані
правочини визнані недійсними.

Посилаючись на те, що судом не було
застосовано наслідків їх недійсності,
просив задовольнити позов.

ОСОБА_6 подав зустрічний позов до
ОСОБА_4, приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання права
власності.

Свої вимоги мотивував тим, що між ним та
ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_9 на
підставі довіреності від 09 листопада
2012 року, посвідченої приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_10, було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0177 га, що
розташована по АДРЕСА_1.

Зазначений договір було укладено за
ціною 10 424 грн, які отримав ОСОБА_9 до
підписання договору й про смерть
ОСОБА_8 він не повідомляв.

У подальшому ним була придбана ще одна
земельна ділянка у ОСОБА_8, від імені
якої на підставі довіреності діяв
ОСОБА_9, площею 0,0314 га, що розташована по
АДРЕСА_1, за ціною 30 000 грн., які згідно з
умовами договору ОСОБА_9 отримав до
підписання правочину. Однак про смерть
ОСОБА_8 його знову не було повідомлено.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 27
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 28 квітня 2014 року, визнано
недійсним договори купівлі-продажу
вищезазначених земельних ділянок, а в
задоволенні його (позивача)
зустрічного позову про визнання права
власності на майно відмовлено,
оскільки ОСОБА_4 не вимагав застосувати
наслідки недійсності правочину та не
ставив питання про скасування
реєстрації права власності на спірні
земельні ділянки в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що державна
реєстрація його права власності на
спірні земельні ділянки є чинною і
ніким не скасована, спірні земельні
ділянки залишаються у його власності і
він вважає себе добросовісним
набувачем, просив задовольнити позов
та визнати за ним право власності на
них.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 26
серпня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
земельну ділянку площею 0,0177 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для ведення садівництва.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
земельну ділянку площею 0,0314 га, що
розташована по АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 23 вересня 2014 року
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_6 скасовано та ухвалено
нове в цій частині про відмову в позові.

У решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_7, ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 26 серпня 2014 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_11, суд першої інстанції, з
висновками якого в цій частині
погодився й апеляційний суд, виходив із
неправильно обраного позивачем
способу захисту порушеного права, з
огляду на те, що між сторонами існують
речово-правові відносини щодо права на
спірні земельні ділянки й способом
захисту є відповідний цим
правовідносинам речово-правовий
спосіб - витребування майна.

Задовольняючи зустрічний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 має право на судовий захист у
відповідності до ст. 392 ЦК України,
оскільки його право власності не
припинене згідно реєстру речових прав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
зустрічного позову та ухвалюючи нове в
цій частині про відмову в позові,
апеляційний суд зазначив, що право
власності на земельні ділянки за
ОСОБА_6 не може бути визнано на підставі
ст. 392 ЦК України з огляду на те, що
зазначене майно може бути витребувано
у нього ОСОБА_4 у порядку ст. 388 ЦК
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками апеляційного суду.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суд
апеляційної інстанції з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_6 відхилити, рішення апеляційного
суду Вінницької області від 23 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова