Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
прокуратури Хмельницької області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконним
притягненням до кримінальної
відповідальності, та застосування
запобіжного заходу, за касаційною
скаргою Державної казначейської
служби України на рішення
Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 18 липня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 02 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до прокуратури
Хмельницької області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, та
застосування запобіжного заходу.

Позивач посилався на те, що 31 січня 2005
року прокуратурою Хмельницької
області щодо нього було порушено
кримінальну справу за ознаками
злочинів, передбачених ст. ст. 27 ч. 3, 212 ч.
3, 27 ч 5, 212 ч. 3, 27 ч. 3, 364 ч. 2, 27 ч. 3, 366 ч. 2 КК
України. 25 лютого 2005 року йому було
пред'явлено обвинувачення та обрано
міру запобіжного заходу - підписку про
невиїзд. 06 червня 2005 року
досудове слідство було закінчено та
зазначену кримінальну справу з
обвинувальним висновком направлено
для судового розгляду. Під
час розгляду справи Острозьким
районним судом Рівненської області
08 листопада 2007 року працівниками
Острозького МРВ УМВС України в
Рівненській області за адресою його
проживання було проведено обшук.
14 квітня 2008 року постановою
Острозького районного суду зазначену
кримінальну справу було направлено
Острозькому міжрайонному прокурору
Рівненської області для організації
проведення додаткового розслідування.
Надалі Генеральною
прокуратурою України підсудність
кримінальної справи визначено за
прокуратурою Рівненської області. 26
грудня 2011 року прокуратурою
Рівненської області винесено
постанову про закриття стосовно нього
кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1
ст. 213 КПК України (за недоведеністю
участі у вчиненні інкримінованих
злочинів), запобіжних захід (підписку
про невиїзд) скасовано.

Зазначав, що внаслідок незаконного
порушення стосовно нього кримінальної
справи, незаконного притягнення в
якості обвинуваченого, незаконного
обрання запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд, штучного
створення доказів обвинувачення йому
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
порушенні нормальних життєвих
зв'язків, душевних стражданнях,
обмеженні у вільному пересуванні.
Внаслідок порушення кримінальної
справи погіршились відносини з
багатьма знайомими, які перестали з ним
спілкуватись. Зазначав, що під
слідством та судом перебував у період з
31 січня 2005 року по 26 грудня 2011 року,
загалом 83 календарні місяці.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з Державного казначейства
України за рахунок коштів Державного
бюджету України на його користь
моральну шкоду в розмірі 101 094 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 18 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 02 вересня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з Державного
бюджету України шляхом списання з
відповідного рахунка Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_3 101 094 грн.

У касаційній скарзі Державна
казначейська служба України,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 31 січня 2005 року
стосовно ОСОБА_3 та інших осіб було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочинів, передбачених
ст. ст. 27 ч. 3, 212 ч. 3, 27 ч 5, 212 ч. 3, 27 ч. 3, 364 ч.
2, 27 ч. 3, 366 ч. 2 КК України.

Під час розслідування вказаної
кримінальної справи постановою
слідчого від 21 лютого 2005 року ОСОБА_3
був притягнутий як обвинувачений.

06 червня 2005 року кримінальна справа з
обвинувальним висновком була
направлена до суду для судового
розгляду.

Постановою Острозького районного суду
Рівненської області від 14 квітня 2008
року кримінальна справа повернута
Острозькому районному прокурору для
організації проведення додаткового
розслідування.

Постановою слідчого відділу
прокуратури Рівненської області від 26
грудня 2011 року кримінальну справу з
обвинувачення ОСОБА_3 та інших осіб у
скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 27
ч. 3, 212 ч. 3, 27 ч 5, 212 ч. 3, 27 ч. 3, 364 ч. 2, 27 ч. 3, 366
ч. 2 КК України, закрито на підставі п. 2
ч. 1 ст. 213 КПК України у зв'язку з
недоведеністю участі обвинувачених,
зокрема ОСОБА_3, у вчиненні злочинів,
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд скасовано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач ОСОБА_3 з 31
січня 2005 року по 26 грудня 2011 року
незаконно перебував під слідством, а
тому має право на відшкодування за
рахунок коштів Державного бюджету
України моральної шкоди, яка була йому
заподіяна у зв'язку з незаконним
притягненням як обвинуваченого.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
виходив з розміру мінімальної
заробітної плати на час ухвалення
рішення суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
(далі - Конвенція) кожна людина має
право при визначенні її громадянських
прав і обов'язків або будь-якого
кримінального обвинувачення проти неї
на справедливий і відкритий розгляд
впродовж розумного терміну незалежним
і безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Стаття 5 Конвенції гарантує право
потерпілого від арешту або затримання
відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень
Конвенції під справедливим та
відкритим розглядом протягом
розумного строку слід розуміти також
розумні строки ведення досудового
слідства, оскільки відповідно до норм
КПК України під час розслідування з
приводу підозри у скоєнні
кримінального злочину особа
обмежується у певних правах та зазнає
певні обмеження життя, зокрема:
обмеження свободи пересування, свободи
працевлаштування, свободи спілкування
тощо.

Отже, тривалість досудового слідства
та судового розгляду протягом
необмеженого строку може завдавати
особі певну шкоду, зокрема, моральну.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державною у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закон)
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2, п. 5 ст. 31
Закону у разі закриття кримінальної
справи за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину
громадянин має право на відшкодування
моральної шкоди.

Статтею 4 Закону передбачено, що
відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Частинами 2, 3 ст. 13 Закону встановлено,
що розмір моральної шкоди визначається
з урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Згідно з п. 9 роз'яснень, викладених у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити із такого розміру
мінімальної заробітної плати, що діє на
час розгляду справи.

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
правильного висновку про те, що позивач
має право на відшкодування за рахунок
коштів Державного бюджету України
моральної шкоди, яка була йому
заподіяна у зв'язку з незаконним
притягненням як обвинуваченого.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
правильно виходив з розміру
мінімальної заробітної плати на час
ухвалення рішення.

Згідно з п. 1.3 Порядку виконання
Державним казначейством України
рішень суду щодо відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури, а також судів,
затвердженого наказом
Держказначейства України від 04 лютого
2008 року № 39 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09 лютого
2008 року за № 110/14801, виконання
судових рішень, які передбачають
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури, а також судів,
здійснюється за рахунок і в межах
бюджетних асигнувань, затверджених у
державному бюджеті на цю мету.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України
юридичні особи, створені державою, не
відповідають за зобов'язаннями
держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу
України в Україні застосовується
казначейська форма обслуговування
Державного бюджету України, яка
передбачає здійснення Державним
казначейством України операцій з
коштами державного бюджету. Проте
Державне казначейство України не є
розпорядником бюджетних коштів та не
уособлює державу в бюджетних
відносинах.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій правильно виходили з того, що
стягнення шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, провадиться за
рахунок Державного бюджету України
шляхом списання коштів з відповідного
казначейського рахунка, а не
безпосередньо з Державної
казначейської служби України.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
Хмельницької області від 18 липня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Хмельницької області від 02 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді: А.В.
Маляренко

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська