Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1799/14-ц
Провадження №: 2/332/607/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 серпня 2014 р.

Заводський районний суд м.Запоріжжя у
складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

за участю прокурора: Дадашева С.Ф.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Заводському району, про
позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

03.04.2014р. позивачка звернулась до суду з
позовом, в якому просить позбавити
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав
відносно малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити її опікуном
дитини, посилаючись на те, що батьки
покинули свою дитину з самого
народження. Дитина на протязі 10 років
проживає разом з позивачкою у її
родині, відповідачі не проявляють до
дитини батьківської турботи, не
надають матеріальної допомоги і навіть
не вітаються з нею.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала і пояснила, що на
сьогоднішній день дитина проживає у її
сім'ї та називає її доньку ОСОБА_4 мамою,
біологічні батьки дитиною не
цікавляться і навіть не вітаються з
нею, як кандидат на опікунство вона
статусу не має, просить позов
задовольнити.

Відповідачі та третя особа ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явились, про день
та час розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку, про причини неявки суду не
повідомили, заперечень на позов не
надали. Відповідач ОСОБА_3 надав суду
заяву, в якій зазначив, що проти позову
не заперечує і просить розглянути
справу без нього. У відповідності до
ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивача
ухвалив постановити заочне рішення на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Прокурор та представник органу опіки
Шиян Н.В. в судовому засіданні вважали
за необхідне позов задовольнити
частково, а саме в частині позбавлення
відповідачів батьківських прав.
Представник органу опіки також
пояснила, що позивачка ОСОБА_1 не є
кандидатом на опікунство, дитина на
сьогоднішній день не має статусу
дитини, яка позбавлена батьківського
піклування, а тому в частині визнання
позивачки опікуном над дитиною позов
задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
процесу, думку прокурора, встановивши
фактичні обставини та відповідні їм
правовідносини, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню з
нижченаведених підстав.

Відповідно до п.2 ч.1.ст. 164 СК України
мати, батько може бути позбавлений
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
„Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав" ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце , коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя ,зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
огляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності ,можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомо нехтування ними
своїми обов'язками. "

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від
15.06.2004р. (а.с.6).

Як зазначено в позові, з самого
народження дитини вони почали
ухилятися від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.
Знаходячись ще у родильному домі, після
пологів, ОСОБА_2, віддала дитину на
виховання доньці позивачки - ОСОБА_4.
Дільничні лікарі, які кожен день
слідкували за станом новонародженої
дитини, у медичній картці зазначали, що
«мати практично не турбується про
дитину, у зв'язку з тим, що відсутні
кошти, а умови мешкання не відповідають
санітарним нормам. Дитина знаходиться
у подруги матері у гуртожитку постійно.
Донька позивачки ОСОБА_4, у медичній
книжці була записана як мати
новонародженої. На той час, позивачка
та її донька мешкали разом. Отже, з
самого народження дитини обов'язки по
її вихованню, разом із донькою,
виконувала і позивачка.

Наразі дитині 10 років, вона постійно
мешкає разом з позивачкою за адресою:
АДРЕСА_1. За цей час ОСОБА_2 та ОСОБА_3
жодного разу не спілкувалися з власною
дитиною, не проявляли до неї
батьківської турботи, не цікавилися її
фізичним і духовним розвитком, не
надають матеріальної допомоги на її
виховання. При випадкових зустрічах на
вулиці відповідачі не вітаються з
ОСОБА_5.

На даний час ОСОБА_5 вважає своєю
матір'ю ОСОБА_4. Свою біологічну мати
вона не знає. Не знає того, що «мати»
відмовилась від її виховання одразу
після народження.

Зараз виховуванням ОСОБА_5 займається
позивачка, яка піклується про її
фізичний і духовний розвиток, проявляє
зацікавленість її успіхами у навчанні,
постійно відвідує батьківські збори у
школи, виконує батьківські обов'язки по
вихованню ОСОБА_5.

Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України
«Про охорону дитинства» виховання в
сім'ї є першоосновою розвитку
особистості дитини. На кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини. її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, гак і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини.

Відповідно до ст.165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав має
особа, в сім'ї якої проживає дитина.

Пункт 4 статті 19 СК України передбачає,
що при розгляді судом спорів щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання дитини,
позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковою є участь
органу опіки та піклування.

Зазначені обставини вбачаються з
пояснень позивачки та її позову і
підтверджуються дослідженими судом в
судовому засіданні наступними
доказами: копією паспорту позивачки
(а.с.5), свідоцтвом про народження дитини
(а.с.6), довідкою ЗОШ № 13 від 29.11.2013р. про
місце навчання дитини (а.с.7), актом
відвідування вдома родини від 09.01.2013р.
(а.с.8), характеристиками дитини зі школи
(а.с.9, 10), виписками з медичної картки
дитини (а.с.11-14), витягом з протоколу № 18
комісії з питань захисту прав дитини
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Заводському району № 18
від 15.05.2014р. (а.с.63).

Згідно з висновком органу опіки та
піклування про доцільність
позбавлення батьківських прав
відповідача районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Заводському району, як орган опіки та
піклування, вирішила: ОСОБА_3 та ОСОБА_2
доцільно позбавити батьківських прав
відносно малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.62).

Враховуючі викладене суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 в частині
позбавлення відповідачів батьківських
прав є обґрунтованим, заснованим на
законі, а тому у цій частині підлягає
задоволенню.

Разом з цим суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині призначення її
опікуном дитини не підлягають
задоволенню, оскільки позивачка
ОСОБА_1 не є кандидатом на опікунство,
дитина на сьогоднішній день не має
статусу дитини, яка позбавлена
батьківського піклування. Окрім того,
згідно зі статтею 60 ЦК України суд
встановлює опіку лад малолітньою
особою, якщо при розгляді справи буде
встановлено, що вона позбавлена
батьківського піклування, і призначає
опікуна за поданням органу опіки та
піклування. Але таке подання органу
опіки відносно ОСОБА_1 суду надано не
було.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2
батьківських прав відносно
малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Передати малолітню ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, під опіку органу опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському району.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі по 121
грн. 80 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Запорізької області через Заводський
районний суд м. Запоріжжя протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 19
серпня 2014 року.

Суддя
Сінєльнік Р.В.