Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Юровської Г.В., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Маляренка
А.В., Фаловської І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит») звернулося
до суду з указаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 27 листопада 2006 року
між ним та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір № 114-6, згідно з яким
останній отримав кредит у розмірі 33 360
грн зі сплатою 15 % річних і 66,72 грн
щомісячної комісійної винагороди.
Цього ж дня на забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_6 було укладено договір
поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_7 зобов'язань за кредитним
договором станом на 18 червня 2010 року
утворилася заборгованість у розмірі 174
429,00 грн, яку банк просив солідарно
стягнути з відповідачів.

Заперечуючи проти задоволення вимог
банку в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителя, ОСОБА_6 подала до суду
зустрічний позов, в обґрунтування
якого зазначила, що договір поруки вона
не підписувала.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави
від 02 квітня 2014 року позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк»
«Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 174 429,16
грн, з яких: 20 016,00 грн - заборгованість
за простроченим кредитом, 3750,38 грн -
заборгованість за простроченими
процентами, 934,08 грн - заборгованість за
простроченою комісійною винагородою,
149051,88 грн - пені. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено
повністю.

Визнано недійсним договір поруки від 27
листопада 2006 року № 114-Б, укладений між
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 28 липня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 і ОСОБА_6 солідарно на
користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
у загальному розмірі 174 429,16 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не
обмежений доводами касаційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
виявлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Судами встановлено, що 27 листопада 2006
року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
114-Б на суму 33 360 грн з терміном
повернення до 26 листопада 2011 року та
сплатою 15,5 % річних і 66,72 грн щомісячної
комісійної винагороди.

Матеріали цивільної справи містять
фотокопію договору поруки від
27 листопада 2006 року № 114-Б, укладеного
між банком та ОСОБА_6, згідно з п. 1 якого
остання зобов'язувалася відповідати у
повному обсязі за своєчасне та повне
виконання ОСОБА_7 зобов'язань за
кредитним договором від 27 листопада 2006
року № 114-Б.

Заперечуючи проти позову у частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором з поручителя та звертаючись
із зустрічним позовом, ОСОБА_6
вказувала, що договір поруки вона не
підписувала.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_6 та визнаючи договір
поруки недійсним, місцевий суд виходив
із того, що у договорі поруки
неправильно зазначено місце
проживання позичальника ОСОБА_7, а у
паспорті ОСОБА_6 на час укладання
договору поруки не була вклеєна
фотокартка.

Переглядаючи в апеляційному порядку
рішення місцевого суду, апеляційний
суд дійшов правильного висновку, що
вказані обставини не є такими, що
свідчать про недійсність договору,
оскільки не підтверджують відсутність
волевиявлення на укладення правочину
чи недотримання форми цього правочину.

Разом з тим апеляційним судом в
порушення вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України не
перевірено обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах вимог
ОСОБА_6, заявлених у суді першої
інстанції щодо непідписання нею
договору поруки взагалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України
висновок експертів є одним із доказів.

Частиною 1 ст. 146 ЦПК України визначено,
що в разі ухилення особи, яка бере
участь у справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Із матеріалів цивільної справи
вбачається, що судова почеркознавча
експертиза призначалася судом за
клопотанням ОСОБА_6, але не була
проведена у зв'язку з відсутністю
оригіналу договору поруки, який було
загублено при розгляді іншої цивільної
справи, що підтверджується супровідним
листом Октябрського районного суду м.
Полтави від 26 жовтня 2012 року.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що звертаючись із клопотанням про
проведення почеркознавчої експертизи,
ОСОБА_6 мала намір здобути доказ, який
би підтвердив заявлену нею обставину.

При цьому апеляційним судом не
встановлено, яке значення експертиза
має для сторін, внаслідок чиїх дій
провести експертизу неможливо.

За таких обставин помилковим є
висновок суду про те, що відсутність
висновку судової почеркознавчої
експертизи є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6,
оскільки апеляційним судом не вказані
інші обставини та докази, які
спростовують обставину, що договір
поруки підписаний не поручителем, а
іншою особою.

Оскільки судом не встановлені фактичні
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення справи, і ці
порушення були допущені апеляційним
судом, то колегія приходить до
висновку, що оскаржуване рішення
апеляційного суду в частині вирішення
позовних вимог банку до поручителя
згідно з ч. 3 ст. 338 ЦПК України та до
боржника, вимоги до яких є солідарними,
необхідно скасувати з передачею справи
на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 28 липня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. ЮровськаСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О.
Писана І.М. Фаловська