Справа № 369/4523/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С.Провадження №
22-ц/780/6738/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька
К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4,
про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивач
звернулась до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що травні 2013 року між
сторонами було укладено попередній
договір.

За умовами даного договору сторони
домовилися у майбутньому укласти
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Але всупереч домовленості
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання та не укладає договір
купівлі-продажу. Оскільки між
сторонами було досягнуто згоди по всіх
істотних умовах договору, позивачем
сплачено кошти, а відповідачем
передана квартира в користування, то
позивач вважає, що нею набуто право
власності, відповідно до вимог закону.

На підставі викладеного, позивач
просила суд визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
жовтня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що відповідач за попереднім договором
від 29 травня 2013 року зобов'язався у
строк до 25 жовтня 2013 року укласти
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Однак відповідач не виконує
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з
чим позивач не може оформити право
власності на зазначену квартиру.

ОСОБА_1 також звертає увагу суду на те,
що після підписання попереднього
договору, зазначена квартира була
передана їй в користування та в якій
вона проживає до цього часу. Крім того,
сплачує за житлово-комунальні послуги
та зробила косметичний ремонт, а тому
вважає, що квартира фактично перебуває
у її власності.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі, ОСОБА_2 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
29 травня 2013 року між ОСОБА_3, від імені
якого діяла ОСОБА_4, та ОСОБА_1 укладено
попередній договір.

Відповідно до п. 1 вказаного договору
сторони погодили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
зобов'язуються у термін до 25 жовтня 2013
року укласти договір купівлі-продажу
квартири (основний договір) на умовах,
визначених цим договором.

Згідно попереднього договору об'єктом
є двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Також між ОСОБА_3, від імені якого діяла
ОСОБА_4, та ОСОБА_1 було укладено
доповнення до попереднього договору
купівлі-продажу квартири від 29 травня
2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів укладення
договору купівлі-продажу у
встановленому законом порядку, а
чинним законодавством не передбачено
визнання права власності на квартиру
за попереднім договором, у разі коли не
було укладено основний договір.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Законом може бути
встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри
тощо), якщо в ньому немає волевиявлення
сторін щодо надання йому сили
попереднього договору, не вважається
попереднім договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони не укладали основний договір, а
тому підстав для визнання права
власності на спірну квартири, без
укладення основного договору, не
зважаючи на те, що квартира перебуває у
користуванні позивача, не має.

Крім того, умовами укладеного
попереднього договору передбачена
відповідальність сторін за не
укладення основного договору.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції було ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в судовому
рішенні.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 08
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді