АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача
Стрижеуса А.М.,

суддів:
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при
секретарі: Луцькій Л.С.

за участю: представника
позивача Гладченка Д.В.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за
апеляційними скаргами відповідача
ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Форум» до ОСОБА_4,
Закритого акціонерного товариства
«Волар», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Служба у справа дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, Закритого акціонерного
товариства «Волар», треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах
дітей Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 03 липня 2008 року між
АКБ «Форум» і ЗАТ «Волар» було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідачу було відкрито
кредитну лінію у валюті гривні та
доларах США для поповнення обігових
коштів з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 1 350 000 грн.
строком по 01 липня 2010 року, при умові
повного погашення заборгованості 02
липня 2009 року зі сплатою: 22% процента
річних за користування кредитними
коштами в гривні; 14% процентів річних за
користування кредитними кошами в
доларах США.

Справа №755/8156/2013 № апеляційного
провадження:22-ц-796/8018/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Антипова
Л.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач свої зобов'язання перед
позичальником виконав, що
підтверджується меморіальним ордером
про видачу грошових коштів в сумі 278 361,99
доларів США.

В забезпечення своїх зобов'язань за
кредитним договором між банком та ЗАТ
«Волар» було укладено договір іпотеки
від 03 липня 2008 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 У
зв'язку із неналежним виконанням ЗАТ
«Волар» своїх зобов'язань по
кредитному договору, станом на 11
листопада 2011 року сума боргу складає 394
274,09 доларів США, що згідно курсу НБУ
станом на день розрахунку становить 3 147
214 гривень 07 копійок, а також 75 030
гривень 55 копійок, нарахованої пені, що
є предметом позовних вимог.

Крім того, позивач просив стягнути з
відповідачів в солідарному порядку
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 4 479 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» до ОСОБА_4,
Закритого акціонерного товариства
«Волар», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Служба у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки - задоволено.

Стягнуто з Закритого акціонерного
товариства «ВОЛАР» на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум»грошові кошти в розмірі 394
274,09 доларів США, що згідно з курсу НБУ
станом на 11.11.2011 року становить 3 147 214,07
грн., а також пені в сумі 75 030,55 грн., а
всього на загальну суму 3 222 244,62 грн.

Звернути стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
за №3748 від 27.05.2003 р., зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
за №43385 від 30.05.2003 р., визначивши спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
продажу на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною, згідно висновку
незалежного експерта, призначеного
постановою державного виконавця.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, Закритого
акціонерного товариства «ВОЛАР» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк Форум» витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору в
розмірі 3 219 грн. та витрати, пов'язані з
наданням оголошення в газету в сумі 1260
грн., а всього на загальну суму 4 479 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачем ОСОБА_4 подано апеляційну
скаргу, в якій він просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що рішення
суду є несправедливим, незаконним і
необґрунтованим, винесеним внаслідок
неповного встановлення обставин, які
мають значення для справи,
неправильної оцінки доказів, порушення
норм процесуального та матеріального
права.

Також не погоджуючись з рішенням суду
третьою особою ОСОБА_5 подано
апеляційну скаргу в якій вона просить
скасувати рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 23 квітня 2014
року та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
про звернення стягнення на користь ПАТ
«Банк «Форум» суми 394274,09 доларів США, що
згідно з офіційним курсом НБУ станом на
11 листопада 2011 року становить 3 147 214, 07
гривень, а також 75 030, 55 гривень
нарахованої пені, разом З 222 244, 62
гривень за рахунок предмета іпотеки:
квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі
договору про надання правової допомоги
в інтересах ОСОБА_4, підтримала доводи
апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Представник позивача ОСОБА_2 проти
доводів апеляційних скарг заперечував,
посилаючись на законність та
обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ЗАТ «Волар», треті особи:
служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, ОСОБА_6, ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи повідомлялися
належним чином (т.2 а.с.111,113,115,116), а тому
колегія суддів у відповідності до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України вважає
можливим розглянути справу за їх
відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
відповідача ОСОБА_4 та третьої особи
ОСОБА_5 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення, суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 03 липня 2008 року між
АКБ «Форум» і ЗАТ «Волар», в особі
директора ОСОБА_4, було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідачу було відкрито
кредитну лінію у валюті гривні та
доларах США для поповнення обігових
коштів з максимальним лімітом
заборгованості в сумі 1 350 000 гривень,
строком по 01 липня 2010 року, при умові
повного погашення заборгованості 02
липня 2009 року зі сплатою 22% процента
річних за користування кредитними
коштами в гривні; -14% процентів річних
за користування кредитними кошами в
доларах США.

Позивач свої зобов'язання перед
позичальником виконав, що
підтверджується меморіальним ордером
про видачу грошових коштів в сумі 278 361,99
доларів США (т. 1, а.с. 16)

Згідно п. 2.6 Кредитного договору
позичальник зобов'язувався
здійснювати погашення процентів по
25-те число поточного місяця за
користування кредитними коштами.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору
позичальник зобов'язувався здійснити
погашення кредитних коштів до 02 липня
2009 року.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору
позичальник здійснює повернення
кредитних коштів у валюті отриманих
кредитних коштів на відкриті йому
позичкові рахунки.

З 2008 року позичальник порушує строки
повернення кредитних коштів та сплати
процентів за користування кредитом, що
є істотним порушенням умов Кредитного
договору.

Внаслідок неналежного виконання умов
кредитного договору №10/08/71/00-КLМV від 03
липня 2008 року станом на 11 листопада 2011
року виникла заборгованість в розмірі
394 274,09 доларів СЩА, що згідно курсу НБУ
станом на день розрахунку становить 3 147
214 гривень 07 копійок, а також 75 030
гривень 55 копійок, нарахованої пені (т. 1
а. с. 6-9).

Відповідно положень Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини (стаття 11).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (стаття 509). Одностороння
відмова під зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525).
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства (стаття 526).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк - термін
(стаття 530). За користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти. Розмір процентів
за користування чужими грошовими
коштами встановлюється договором
(стаття 536).

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
заставою (стаття 546). Правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі (стаття
547). Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язань
(стаття 549). За договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (стаття 553). У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (стаття
554).

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником /заставодавцем/
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом /право
застави/ (стаття 572). Застава виникає на
підставі договору. Іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи (статті 574-575). Якщо предметом
застави є нерухоме майно, а також в
інших випадках, встановлених законом,
договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню (стаття 577).
Право застави виникає з моменту
укладення договору застави, а у
випадках, коли договір підлягає
нотаріальному посвідченню, з моменту
його нотаріального посвідчення (стаття
585).

У разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержателі набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застава
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначене на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором (стаття
589). Звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 590).

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору (стаття 1054).

Законом України «Про заставу» №2654 від
02 жовтня 1992 року встановлено, що
застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом. В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду (стаття 1).

Заставою може бути забезпечена
будь-яка дійсна існуюча або майбутня
вимога, що не суперечить законодавству
України, зокрема така, що випливає з
договору позики, кредиту тощо (стаття 3).

Предметом застави можуть бути майно та
майнові права (стаття 4).

Сторонами договору застави
(заставодавцем і заставо держателем)
можуть бути фізичні, юридичні особи та
держава (стаття 11).

Договір застави повинен бути укладений
у письмовій формі. У випадках, коли
предметом застави є нерухоме майно,
космічні об'єкти, договір застави
повинен бути нотаріально посвідчений
на підставі відповідних
правоустановчих документів (стаття 13).

Право застави виникає з моменту
укладення договору застави, а в разі,
коли договір підлягає нотаріальному
посвідченню - з моменту нотаріального
посвідчення цього договору (стаття 16).
За рахунок заставленого майна
заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначається на момент
фактичного задоволення, включаючи
проценти, відшкодування збитків,
завданих прострочкою виконання (а у
випадках, передбачених законом чи
договором, - неустойку).

Заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Звернення стягнення на
заставлене майно здійснюється за
рішенням суду, якщо інше не передбачене
законом або договором застави (ст.ст.
19-20).

Положеннями Закону України «Про
іпотеку» №898 від 05 червня 2003 року
передбачено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотеко держатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.

Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель.

Іпотекодержатель - кредитор за
основним зобов'язанням. Боржник
-іпотекодавець або інша особа,
відповідальна перед іпотекодержателем
за виконання основного зобов'язання
(ст. 1).

Іпотека виникає на підставі договору,
закону або рішення суду.

До іпотеки, яка виникає на підставі
закону або рішення суду,
застосовуються правила щодо іпотеки,
яка виникає на підставі договору, якщо
інше не встановлено законом. Іпотекою
може бути забезпечене виконання
дійсного зобов'язання або задоволення
вимоги, яка може виникнути в
майбутньому на підставі договору, що
набрав чинності (ст. 3).

У разі порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.
У разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя (ст. 33).

У разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. У цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцяти денний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога іпотеко
держателя залишиться без задоволення,
іпотекодержатель вправі розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до цього Закону (стаття 35).

У разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотеко держателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої ст. 38 цього
Закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки д його подальшої
реалізації (стаття 39).

В забезпечення своїх зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки
від 03 липня 2008 року, посвідчений
приватним нотаріусе Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
(т.1 а.с. 18-21).

Умовами договору іпотеки передбачено,
що у випадку невиконання або неналежно
виконання позичальником умов
кредитного договору, забезпеченого
іпотекою, банк має право задовольнити
свої вимоги шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Відповідно до довідки Ф-3, виданої ТОВ
«Новобудова», ОСОБА_4, який власником
особового рахунку, в спірній квартирі -
зареєстрований з 22 квітня 2010 року, його
доньки - ОСОБА_6 1996 року народження та
ОСОБА_71999 року народження
зареєстровані з 26 березня 2009 року (т.1
а.с.82).

Вимоги позивача про стягнення виниклої
станом на 11 листопада 2011 року :
кредитним договором заборгованості за
кредитним договором №107/08/00 - КLМV від 03
липня 2008 року шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1, є обґрунтованими і такими, що
ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно зі статтею 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог заперечень.

Позивачем по справі надані усі
передбачені законом належні та
допустимі докази обґрунтування
заявлених вимог в цій частині, а
відповідачами у свою чергу не надані
жодних належних доказів щодо виконання
належним чином своїх зобов'язань.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги стосовно розміру
стягнуто заборгованості з наступних
підстав.

Позивачем у підтвердження розміру
заявлених вимог надано детальних
розрахунок виниклої заборгованості,
який не викликає сумнівів.

Апелянтами не надано жодних належних і
допустимих доказів, які б
спростовували правильність і
обґрунтованість такого розрахунку.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду з розгляду цивільних і
кримінальний справ у постанові Пленуму
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30 березня 2012 року в пункті 31
зазначив, що невиконання вимог частини
першої статті 35 Закону України «Про
іпотеку» пре надіслання іпотекодавцю
та боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення
(частина третя статті 33 цього Закону),
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя, що
відповідає положенням статті 124
Конституції України.

Дана справа розглядалася судом першої
інстанції тривалий час, однак
відповідачі так і не усунули порушення
своїх зобов'язань.

Посилання ОСОБА_4 на те, що предмет
іпотеки - квартира АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя
(його і ОСОБА_5), а вона свою згоду на
передачу цієї квартири в іпотеку не
надавала, спростовуються іпотечним
договором, в якому зазначено, що
предмет іпотеки не знаходиться у
спільній сумісній власності.

Посилання ОСОБА_4 на положення Законів
України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» і «Про охорону дитинства» є
безпідставними, оскільки норми даних
законів передбачають захист прав та
інтересів дітей під час вчинення
правочинів щодо житлових приміщень, а
на час укладення іпотечного договору
ані дитина, ані батьки дитини
(відповідачі по справі) не були
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1

В квартирі, що є предметом іпотеки,
відповідач ОСОБА_4 та його неповнолітні
діти зареєструвалися вже після
укладення іпотечного договору.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду з розгляду цивільних і
кримінальних справ у постанові Пленуму
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№5 від 30 березня 2012 року в пункті 44
зазначив, що згідно зі статтею 32
Цивільного кодексу України, статтею 177
Сімейного кодексу України та статтею 17
Закону України «Про охорону дитинства»
№ 2402-1И від 26 квітня 2001 року, батьки не
мають права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. У зв'язку із наведеним
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Згідно зі статтею 308 Цивільного
процесуального кодексу України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

В цій частині рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 23 квітня 2014
року підлягає залишенню без змін,
оскільки в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 107/08/00-КLМV від 03 липня 2008 року шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу
предмету іпотеки на прилюдних торгах
за початковою ціною не нижче ринкової
вартості нерухомого майна, визначеною
попередньо незалежним експертом -
суб'єктом оціночної діяльності,
оскаржуване рішення постановлено
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо стягнення розміру пені.

Так, суд першої інстанції не застосував
положення щодо строків позовної
давності до вимог про стягнення пені
(неустойки) та безпідставно стягнув
пеню за період з 11 листопада 2010 року по
11 листопада 2011 року.

Відповідно до ст. 256 ЦП України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Частина 2 ст. 258 ЦК України установлює,
що до вимог про стягнення пені
установлюється спеціальна позовна
давність - 1 рік.

Як убачається із змісту ст. 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й доти, доки зобов'язання
не буде виконано. Ії розмір
збільшується залежно від продовження
правопорушення.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню, за яким
нараховується пеня, окремо. Право на
позов про стягнення пені за кожен день
виникає щодня на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня, коли кредитор дізнався або повинен
дізнатися про порушенні права.

Таким чином, строк позовної давності в
один рік згідно із ст. 258 ЦК України щодо
стягнення неустойки обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
до суду, а починається окремо за кожен
день, за яким вона нараховується, у
межах строку позовної давності за
основною вимогою.

Строк позовної давності за основним
зобов'язанням не пропущений, у зв'язку з
чим позивач має право на стягнення пені
(неустойки) за рік, що передує зверненню
до суду, а саме за період з 18 січня 2011
року по 18 січня 2012 року.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про стягнення пені за несвоєчасне
погашення кредиту, відсотків за
користування кредитними коштами
розмірі, оскільки пеня нарахована за
період, що перевищує річний строк її
нарахування.

Доводи відповідача ОСОБА_4 та третьої
особи ОСОБА_5 заслуговують на увагу в
частині стягнення пені (неустойки).

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про стягнення пені за
несвоєчасне погашення кредиту,
відсотків за користування кредитом
підлягають частковому задоволенню - за
річний період до подачі позову до суду,
а саме за період часу з 18 січня 2011 року
по 18 січня 2012 року, що складає 13821 гривню
22 копійки.

Таким чином до стягнення з відповідача
ЗАТ «Волар» підлягає 3161035 гривень 29
копійок.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

За таких обставин, колегія суддів
змінює рішення суду першої інстанції в
частині суми, що підлягає стягненню з
відповідача, зменшивши суму боргу з
3222244 гривень 55 копійок до 3161035 гривень 29
копійок і частково задовольняє
апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 317, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_4
та третьої особи ОСОБА_5 - задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2014 року в частині
стягнення розміру пені за прострочення
стягнення заборгованості за кредитним
договором №107/08/00 - КLМV від 03 липня 2008
року - змінити, зменшивши суму пені з 75
030 гривень 55 копійок до 13 821 гривні 22
копійок та зменшити загальну суму, що
підлягає стягненню з 3222 244 гривні 62
копійки до 3161035 гривень 29 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді: