АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 - й інстанції: Саадулаєв
Доповідач: Ратнікова
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Шалапуда Н.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
пунктів договору недійсними, -

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
про визнання пунктів договору
недійсними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду 1-ї інстанції є незаконним,
необґрунтованим, ухвалене з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню. Посилається на
те, що відмовляючи в задоволенні
позову, суд 1-ї інстанції не взяв до
уваги ряд фактів, які свідчать про
недійсність кредитного договору. Так,
відповідно до вимог Закону України
«Про захист прав споживачів»,
продавець, (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори укладені
із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Пункт.6.1 оскаржуваного
кредитного договору передбачає
нарахування пені в розмірі 1% за кожен
день прострочення виконання
зобов'язання за споживчим кредитом, що
в сукупності становить 365% від суми
неповернутого кредиту та/або
несплачених процентів за рік. Дана
умова кредитного договору є
несправедливою та суперечить
принципам розумності і
добросовісності та є наслідком
дисбалансу договірних прав та
обов'язків на шкоду позичальника, як
споживача послуг банку.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» Садовський
Максим Олександрович проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилась, про день та час слухання
справи судом повідомлена у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомила, а тому,
колегія судів вважає можливим слухати
справу в її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25 квітня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
(позичальник) було укладено кредитний
договір №12-502/62,відповідно до умов
якого, банк надає позичальнику кредит в
сумі 15 000 грн., строком до 24 квітня 2011
року зі сплатою 0,0001 % річних, з
погашенням згідно умов вказаного
договору.

Пунктом 6.1 даного договору встановлено,
що за прострочення повернення
кредитних ресурсів та/або сплати
процентів, позичальник сплачує банку
пеню з розрахунку 1% від простроченої
суми за кожний день прострочення.

Правонаступником Відкритого
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» є Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит».

ОСОБА_3 вважає, що умови укладеного між
нею та банком кредитного договору
№12-502/62 від 25 квітня 2008 року не
відповідають вимогам чинного
законодавства України та звернулась до
Шевченківського районного суду міста
Києва з позовом про визнання
недійсними пунктів даного кредитного
договору.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
пунктів договору недійсними, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є необґрунтованими, а тому
правові підстави для їх задоволення
відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один із
оригіналів якого передається
споживачеві. Споживач не зобов'язаний
сплачувати кредитодавцеві будь-які
збори, відсотки або інші вартісні
елементи кредиту, що не були зазначені
в договорі.

Як вбачається зі змісту оспорюваного
договору, в ньому встановлено всі
істотні умови для такого виду договору,
відповідно до вимог чинного на той час
законодавства та інших
нормативно-правових актів. Вся
необхідна інформація про умови
отримання кредиту, а саме: про умови
надання споживчого кредиту, про
визначення сукупної вартості
споживчого кредиту та його реальної
процентної ставки тощо, яка передує
укладенню договору, була надана
позичальнику, що підтверджується
дослідженими судом доказами.
Підписуючи оспорюваний договір,
сторони дійшли згоди щодо укладання
договору на зазначених у ньому умовах,
а відтак, з власної ініціативи
визначили для себе правила подальшої
поведінки.

Доказів того, що під час підписання
оспорюваного кредитного договору
позивач був обмежений у праві вибору
кредитної установи та умов
кредитування чи що є інші умови, які є
несправедливими, матеріали справи не
містять.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

З кредитного договору №12-502/62 від 25
квітня 2008 року вбачається, що він
підписаний сторонами без будь-яких
застережень та зауважень, що свідчить
про вільне волевиявлення сторін при
його укладанні. Належних та допустимих
доказів того, що Відкритим акціонерним
товариством «Банк «Фінанси та Кредит»
та/або ОСОБА_3 в момент підписання
даного кредитного договору було
недодержано вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України, матеріали
справи не містять.

Крім того, матеріали справи не містять
жодного доказу того, що позивач
звертався до банку з приводу
роз'яснення йому положень договору, які
були йому незрозумілі або за
додатковою інформацією щодо умов
кредитування.

Позивач також не скористався своїм
правом, передбаченим п.6 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
щодо можливості відкликання згоди на
укладення кредитного договору
протягом 14 календарних днів з моменту
отримання примірника укладеного
договору з доданим до нього графіком
погашення платежів без пояснення
причин.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого та законного
висновку про те, що підстав для
визнання недійсними договору кредиту
немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції не надано правової
оцінки дисбалансу відносин за
кредитним договором, а саме: умовам
пункту 6.1, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
несправедливими є, зокрема, умови
договору про встановлення вимоги щодо
сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Колегія суддів не вважає, що умова
кредитного договору про застосування
підвищеної процентної ставки за
користування кредитом понад
встановлений договором строк є
несправедливою, оскільки не є
тотожними поняття процентної ставки,
як плати за користування кредитними
коштами, та компенсації, як форми
відповідальності, за невиконання
споживачем кредитних послуг
договірних зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішення є незаконним та
необґрунтованим, ухвалене судом з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в рішенні висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та ухвалив рішення у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 17 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: