АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2252/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 53, 54 Пироженко
(С.А.) С. А. Доповідач в апеляційній
інстанції Скіць М. І. УХВАЛА
11 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіця М. І.суддівОхріменко
Н. І. , Качана О. В. при секретаріВолвенко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 16 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Комунального
закладу "Черкаська стоматологічна
поліклініка ЧМР'" про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
наказу № 642 - р(к) від 20 грудня 2011 року
він був призначений на посаду
головного лікаря Черкаської міської
стоматологічної поліклініки № 2.

У зв'язку з зміною в організації
діяльності закладу 25 травня 2012 року був
звільнений із займаної посади за
згодою сторін.

28 травня 2012 року призначений на посаду
заступника директора з медичної
частини Комунального закладу
"Черкаська стоматологічна поліклініка
ЧМР'" на підставі наказу № 57-к.

26 травня 2014 року звільнений з роботи за
п.4 ст.40 КЗпП України згідно наказу №
110-к від 26 травня 2014 року (за прогул без
поважних причин).

Вважає, що виданий наказ про звільнення
являється порушенням його трудових
прав, оскільки прогул на робочому місці
не допускав, а власне звільнення
відбулося з порушенням порядку
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності, тому і змушений
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 16 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалене у справі рішення місцевого
суду вказаним вимогам закону
відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції, виходячи з
матеріалів, наданих відповідачем на
підтвердження своїх доводів, дійшов
висновку про відсутність ОСОБА_5 31
березня 2014 року на робочому місці без
поважних причин більше трьох годин, а
відтак - про правомірність звільнення
останнього з роботи на підставі п. 4 ст.
40 КЗпП України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема, у випадку прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пп. 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і пп. 2
і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим органом безпосередньо
за виявленням проступку, але не пізніше
одного місяця з дня його виявлення, не
рахуючи часу звільнення працівника від
роботи у зв'язку з тимчасовою
непрацездатністю або перебування його
у відпустці.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 22 постанови від 6 листопада
1992 року N 9 "Про практику розгляду судами
трудових спорів", у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пп. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.
1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст. ст. 1471, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

У пункті 24 вищезазначеної постанови
Пленуму Верховного Суду України
роз»яснено, що при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин.

Разом з тим відсутність працівника не
на підприємстві, а на робочому місці, не
може вважатися прогулом, якщо
працівник не залишив місця
розташування підприємства, він не може
бути звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП
України, хоча до нього і може бути
застосовано інше дисциплінарне
стягнення.

Судом установлено, що ОСОБА_5 з 28 травня
2012 року до 26 травня 2014 року працював на
посаді заступника директора з медичної
частини Комунального закладу
"Черкаська стоматологічна поліклініка
ЧМР'.

Наказом головного лікаря КЗ "Черкаська
стоматологічна поліклініка ЧМР' від 26
травня 2014 року № 110-к його звільнено із
займаної посади за прогули 27 та
31березня 2014 року без поважних причин на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Наказ про звільнення видано після
виходу позивача з лікарняного, на якому
він перебував з 02 квітня 2014 року до 01
травня 2014 року ( а.с. 28-30), та
неоплачуваної відпустки з 05 травня 2014
року по 25 травня 2014 року (а.с. 31).

Також судом було встановлено, що 27
березня 2014 року ОСОБА_5 був відсутній на
роботі менше трьох годин і відповідно
предметом розгляду є встановлення
поважності причин відсутності на
роботі саме 31березня 2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_5
зазначав, що 31 березня 2014 року весь день
був присутній на роботі, а саме з 10.10
години до 14.50 години виконував свої
функціональні обов»язки. Зокрема з 10.10
до 11.20 години здійснював прийом хворого
в каб. № 23: з 11.20 до 12.30 заповнював
медичну документацію в каб.№23 та каб.
№3: з 12.30 до 13.00 години перебував у
відділі кадрів, де отримував свою
трудову книжку: з 14.10 до 14.50 години
перебував на території поліклініки
(а.с. 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 цього ж Кодексу
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Ураховуючи, що законодавством не
визначено переліку обставин, за
наявності яких прогул вважається
вчиненим з поважних причин, тому,
вирішуючи питання про поважність
причин відсутності працівника на
роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, слід виходити з конкретних
обставин і враховувати будь-які докази
із числа, передбачених ст. 57 ЦПК
України. При цьому відсутність
працівника може підтверджуватися не
тільки письмовими доказами, а й
показаннями свідків та іншими
доказами.

Відсутність ОСОБА_5 3 на роботі 31
березня 2014 року підтверджується:

- доповідною запискою завідуючого
ортопедичним відділенням поліклініки
ОСОБА_7 від 28 квітня 2014 року, з якої
убачається, що позивач вранці 31 березня
2014 року залишив приміщення поліклініки
по вул. Шевченко, 323 і виїхав на власному
автомобілі в невідомому напрямку.
Кабінет № 23 не відкривався і прийому
хворих не здійснювалось. В поліклініці
по вул. 30 років Перемоги позивач також
не з»являвся ( а.с. 35).

- поясненням співробітників
поліклініки по вул. 30 років Перемоги, 28,
з якого вбачається, що на протязі
березня 2014 року позивач в лікарні не
з»являвся, не здійснював
адміністративних обходів та не
перевіряв медичну документацію ( а.с.36).

- актом про прогул без поважних причин,
складеним в.о. головного лікаря ОСОБА_7,
заступником з економіки ОСОБА_8 та
секретарем ОСОБА_15 від 31.03.2014 року;

- показаннями в судовому засіданні
свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
котрі стверджували, що в березні 2014
року позивач ні на території, ні в
приміщенні поліклініки по вул. 30 років
Перемоги, 28 не з»являвся та не
здійснював перевірок медичної
документації.

Слід зазначити, що колегією суддів при
розгляді доводів апеляційної скарги
було беззастережно спростовано доводи
позивача, що 31 березня 2014 року з 10.10 до
11.20 години він здійснював прийом
хворого в каб. № 23 оскільки відсутня
обов»язкова форма звітності
лікаря-стоматолога № 037о і позивач не
назвав медпрацівника, котрий асистував
при здійсненні лікувальних процедур.

Також спростовано доводи позивача щодо
опрацювання ним медичної документації
з 11.20 до 12.30 години в каб.№23 та каб. №3
оскільки будь які фактичні дані
відсутні а свідок ОСОБА_7 пояснив, що
позивач був відсутній на робочому
місці.

Твердження позивача щодо отримання ним
трудової книжки у відділі кадрів
спростовано показами свідків ОСОБА_12
та ОСОБА_13 котрі пояснили, що трудові
книжки на руки працівникам не
видаються, а у випадку потреби у знятті
копії, вони, як працівники відділу
кадрів, знімають копії власноруч.
Свідки наголосили, що позивачу вони не
могли передати трудову книжку без
занесення в реєстраційний журнал, а
востанньому з цього приводу відсутні
записи.

Колегія суддів вважає за необхідне
наголосити, що позивачем визнано
надання ним неправдивих відомостей
щодо його перебування території
поліклініки з 14.10 до 14.50 години, однак в
цей-же час, за твердженням свідка
ОСОБА_14, позивач здійснював перевірку
медичної документації в приміщенні
поліклініки по вул. 30 років Перемоги, 28.

Таким чином доказів відсутності
прогулів чи відсутності на роботі з
поважних причин у зазначений період
часу позивачем суду не надано.

З урахуванням вказаного та положень
частини 2 статті 214 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що Ухвалюючи рішення,
суд першої інстанції, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази,
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в позові ОСОБА_5

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
грунтуються на невірному трактуванні
апелянтом наведених правових норм.

Рішення суду відповідає матеріалам
справи, обґрунтоване наявними в справі
доказами, а доводи апеляційної скарги
носять суб"єктивний характер та не
мають в собі підстав, визначених ст. 309
ЦПК України, за наявності яких можливе
скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України, колегія
суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 16 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до Комунального
закладу "Черкаська стоматологічна
поліклініка ЧМР'" про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів

Головуючий :

Судді :