провадження 2/331/667/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 вересня 2014 р. Жовтневий районний
суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді
Смолки І.О.,

при секретарі
Жовнерчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення,

в с т а н о в и
в :

Позивач звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки і виселення
відповідачів. Вимоги позовної заяви
мотивовано тим, що 24.10.2006 р. між
позивачем і відповідачкою ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір, за
умовами якого боржнику були надані в
кредит грошові кошти у сумі 23 000,00
доларів США для споживчих цілей. В
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитним договором 24.10.2006 р. між
позивачем і ОСОБА_1 було укладено
договір іпотеки, предметом якого став
будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул.
Володарського, буд.19 а, що належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності. Як
зазначає позивач, у зв»язку з
невиконанням взятих на себе обов»язків
за договором кредиту, станом на 07.11.2013 р.
відповідачка ОСОБА_1 має
заборгованість у сумі 40 232,49 доларів
США. Посилаючись на положення
ст..ст.526,527,530,629,1050,1054 ЦК України,
ст..ст.12,33,38-40 Закону України «Про
іпотеку», ст..109 ЖК України, позивач
просить суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором.
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: будинок за адресою: м. Запоріжжя,
вул. Володарського, буд.19 а, що належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності,
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість та виселити
відповідачів зі спірного житлового
будинку.

У судовому засіданні
представник позивача підтримала
вимоги позовної заяви з підстав,
викладених в ній, просить позов
задовольнити і додатково пояснила, що в
даному випадку не можуть
застосовуватись положення Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», оскільки, на думку
представника, у відповідному
законодавчому акті мається на увазі
мораторій на примусове стягнення в
межах виконавчого провадження, а суд
має право винести відповідне рішення.

Відповідачі проти позову
заперечують. Пояснили, що не згодні з
сумою боргу, вона надто завищена,
вважають за необхідне застосувати
положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що 24.10.2006 р.
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і
відповідачкою ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір, за умовами якого
боржнику були надані в кредит грошові
кошти у сумі 23 000,00 доларів США для
споживчих цілей зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 23.10.2026 року.. В забезпечення
виконання зобов»язань за кредитним
договором 24.10.2006 р. між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено
договір іпотеки, предметом якого став
будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул.
Володарського, буд.19 а, що належить
ОСОБА_1 на праві приватної власності. У
зв»язку з неналежним виконанням взятих
на себе обов»язків за договором
кредиту, станом на 07.11.2013 р.
відповідачка ОСОБА_1 має
заборгованість у сумі 40 232,49 доларів США

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов»язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник зобов»язуться
повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень ст..ст.526,530 ЦК
України, зобов»язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений законом строк відповідно
до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст..610 ЦК України
порушенням зобов»язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов»язання (неналежне виконання). У
разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст..611 ЦК
України).

Згідно ст..612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов»язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст..си.12,33 Закону України
«Про іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов»язків,
встановлених іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов»язання, а вразі його не виконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Водночас, згідно положень Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», від 03.06.2014 р., протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майн, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов»язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами
-резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об»єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.
Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
громадянкою України, що
підтверджується копією її паспорта.

Відповідно до умов договору
кредиту, грошові кошти були надані в
іноземній валюті у сумі 23 000,00 доларів
США на споживчі цілі.

Спірний будинок є постійним
місцем проживання відповідачів та
площа будинку не перевищує
встановленого законом розміру, що
підтверджується довідкою квартального
комітету, довідкою Жовтневого
районного відділу у м. Запоріжжі
Управління Державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
договором іпотеки. При цьому,згідно
витягів з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, окрім
наведеного вище будинку ОСОБА_1 не має у
власності іншого нерухомого житлового
майна, як і її чоловік ОСОБА_2, також
відповідач по справі.

За наведених обставин суд
приходить до висновку, що предмет
іпотеки, на який просить звернути
стягнення позивач, повністю відповідає
вимогам Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», що вказує на
необхідність відмови у позові в
зв»язку з дією мораторію стосовно
звернення стягнення на майно, яке є
предметом іпотеки.

Суд не приймає до уваги
посилання представника позивача на те,
що у даному законі мова йде про
примусове стягнення на стадії на
стадії виконавчого провадження та
вважає таке тлумачення положень
чинного законодавства України хибним,
оскільки суд розглядає цивільний спір,
який не вирішено у добровільному
досудовому порядку, тож примус наявний
вже на стадії розгляду справи,а рішення
суду у справі є процесуальним
документом примусового звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя
Смолка І.О.