Справа № 185/6708/14-ц
Провадження № 2/185/2794/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Болдирєвої У.М.

при секретарі Муржиєвій І.О.

з участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Павлограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2014 року позивачка
звернулась з позовом до відповідача
про стягнення грошових коштів в сумі 8884
грн 65 коп, що складають половину суми,
яку вона сплатила на погашення боргів
за договорами позики, укладеними у
період шлюбу з відповідачем в
інтересах сім'ї.

В обґрунтування позову позивачка
посилається на те, що для придбання
квартири АДРЕСА_1 вона 05 квітня 2003 року
взяла у борг у ОСОБА_5 1000 доларів США, а
для придбання кухонного гарнітура
позичила у ОСОБА_6 02 вересня 2008 року 1000
євро.

Після розірвання шлюбу з
відповідачем 05 березня 2009 року вона
самостійно за особисті кошти виконала
зобов'язання за договорами позики.
Рішеннями судів з неї стягнуто суму
боргу на користь ОСОБА_6 - 9795 грн 80 коп і
на користь ОСОБА_5 - 7973 грн 50 коп.

Тому позивачка вважає, що відповідач
повинен компенсувати їй половину
сплаченої суми за договорами позики
після розірвання шлюбу.

У судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали позовні вимоги,
наголосивши на тому, що строк позовної
давності повинен обчислюватися з дня
набрання законної сили рішенням суду
про поділ майна подружжя, тобто з 14
травня 2012 року.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні позов не визнали,
зазначивши, що позивачкою були
складені фіктивні розписки про
отримання позики у ОСОБА_6 та ОСОБА_5
після розірвання шлюбу з метою
отримання більшої частки при поділі
майна подружжя. Гроші, які нібито
отримала позивачка у позику, як
вбачається з її позовних заяв, були
витрачені на придбання майна, яке
поділене між подружжям рішенням суду. У
жовтні 2009 року позивачкою вже
заявлялися вимоги про стягнення суми
боргу за договорами позики і рішенням
апеляційного суду від 14 травня 2012 року
у задоволенні цих вимог відмовлено.
Крім того позивачкою пропущений
трирічний строк позовної давності,
визначений ч.2 ст.72 Сімейного кодексу
України для вимог про поділ майна,
заявлених після розірвання шлюбу.
Також позивачкою не надано доказів
виконання нею судових рішень.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
з жовтня 1992 року по березень 2009 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі (а.с.9).

Відповідно до рішень апеляційного
суду Дніпропетровської області від 14
травня 2012 року та 20 листопада 2012 року
було поділено спільне сумісне майно
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.5-8).

З тексту рішення апеляційного суду
від 14 травня 2012 року видно, що позивачка
ОСОБА_1 неодноразово уточнювала свої
позовні вимоги і в останній їх редакції
вимог про стягнення суми боргу за
договорами позики не заявляла і
рішення щодо цих вимог судом не
ухвалено. Тому підстави для закриття
провадження по справі за п.2 ч.1 ст.205 ЦПК
України відсутні.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду від 11 серпня 2010
року (а.с.10) з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6
стягнутий борг за договором позики в
сумі 9580 грн та судові витрати в сумі 215
грн, всього 9795 грн 80 коп. Як вбачається з
тексту рішення суду 02 серпня 2008 року
ОСОБА_1 взяла у ОСОБА_6 1000 євро по курсу
9,58 грн за 1 євро для потреб родини, а
саме для придбання меблів.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду від 07 вересня 2011
року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5
стягнено суму боргу за договором
позики - 7973 грн 50 коп, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 120 грн, на користь
місцевого бюджету м.Павлограда судовий
збір - 79 грн 73 коп.

З матеріалів цивільної справи №
2-2945/2011, зокрема копії розписки від 05
квітня 2003 року видно, що ОСОБА_1 взяла у
борг у ОСОБА_5 1000 доларів США для
придбання трикімнатної квартири для
сім'ї за адресою АДРЕСА_1.

Рішення від 11 серпня 2010 року та від 07
вересня 2011 року не були оскаржені і
набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює,
що договір, укладений одним із подружжя
в інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Судом установлено, що договори
позики від 05 квітня 2003 року та від 02
серпня 2008 року укладалися позивачкою в
період шлюбу з відповідачем і кошти,
отримані за цими договорами
використовувалися на потреби сім'ї, а
саме для придбання меблів та квартири.

Рішеннями суду з позивачки був
стягнутий борг за договорами позики
від 05 квітня 2003 року та від 02 серпня 2008
року на загальну суму 17 769 грн 30 коп.

Позивачка зазначає, що цю суму вона
погасила після розірвання шлюбу з
відповідачем за власні кошти, у зв'язку
з чим відповідач повинен компенсувати
їй половину сплаченої суми, а саме 8884
грн 65 коп.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

На підтвердження виконання зобов'язань
за договорами позики позивачкою надано
у судове засідання для огляду оригінал
розписки, написаної нею 05 квітня 2003
року (а.с.27) про те, що вона взяла у борг у
ОСОБА_5 1000 доларів США, а також оригінал
розписки ОСОБА_6 від 17 жовтня 2013 року
про отримання від ОСОБА_1 9795 грн 80 коп в
рахунок погашення боргу за рішенням
суду від 11 серпня 2010 року.

Відповідач у судовому засіданні
зазначив, що ці розписки не є належними
доказами, оскільки ОСОБА_5 - мати
позивачки, а ОСОБА_6 - сестра позивачки.

За змістом ст.65 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя є як предмети матеріального
світу, так і майнові права та обов'язки.
Договір, укладений одним із подружжя,
створює обов'язки для другого з
подружжя в разі, якщо його укладено в
інтересах сім'ї, а одержане за цим
договором майно фактично використано
на задоволення потреб сім'ї.

Представником відповідача заявлено у
судовому засіданні про застосування
строку позовної давності.

Як визначає ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права.

У даному випадку строк позовної
давності має відраховуватися від дня
розірвання шлюбу між сторонами.

Рішення суду про розірвання шлюбу
набрало законної сили 16 березня 2009
року.

Як вбачається з копії позовної заяви
від 15 жовтня 2009 року (а.с.20-23) ОСОБА_1
заявляла позовні вимоги до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договорами
позики, укладеними з ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
що свідчить про те, що позивачка знала
про порушення свого права ще у жовтні
2009 року. У подальшому нею була подана
заява про залишення цих позовних вимог
без розгляду, що відповідно до ст.265 ЦК
України не зупиняє перебігу позовної
давності.

Позивачка звернулась до суду з вимогою
про виконання відповідачем майнового
зобов'язання подружжя у липні 2014 року з
пропущенням трирічного строку
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
за наявності заяви відповідача про
застосування строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд.

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів.

Судові витрати по справі покласти на
позивачку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: У. М. Болдирєва