АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Вернидубов
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 10 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків,
-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 10 червня 2014 року зупинено
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення збитків до
набрання законної сили рішенням у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні квартирою

13 червня 2014 року представник ОСОБА_1 за
довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказану ухвалу, у якій,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просив її
скасувати та постановити нову ухвалу. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що позов заявлено про
відшкодування збитків за минулий час,
тобто з 2009 року, до позову додані
відповідні докази, у той час як у позові
про усунення перешкод у користуванні
квартирою йдеться про даний час. Таким
чином, апелянт вважає, що згадані
справи між собою не пов'язані, а тому
судом помилково зупинено провадження.
Також апелянт вказав, що обставини
створення перешкод у користуванні
квартирою на даний час можуть бути
встановлені судом у вказаному
провадженні на підставі наявних у
матеріалах справи доказів. Додатково
апелянт вказав, що наявні підстави для
об'єднання двох позовів ОСОБА_1 в одне
провадження.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

04 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, у якому з
урахуванням уточнень просила стягнути
з нього збитки у розмірі 49 924, 06 грн.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй
та ОСОБА_3 у рівних частках належить
квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_3 створює їй
перешкоди у користуванні належною їй
на праві власності Ѕ частини вказаної
квартири, в результаті чого вона
зазнала збитків у розмірі 49 924, 06 грн.
Вказані збитки полягають у витратах на
оренду іншого житла, оплату комісійної
винагороди банкам, оплату послуг
посередника, оплату послуг з
примусового відкривання дверей, на
придбання замків і їх установку,
недоотриманий прибуток від оренди
квартири з 21 липня 2013 року по
теперішній час.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується,
суд першої інстанції керувався п. 4 ч. 1
ст. 201 ЦПК України та виходив з того, що
предметом позовних вимог у даній
справі є стягнення збитків за
неможливість користування квартирою, у
той час як у провадженні Дніпровського
районного суду м. Києва перебуває
цивільна справа про усунення перешкод
у користуванні вказаною квартирою.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України
суд зобов'язаний зупинити провадження
у справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

У п. 33 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року № 2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» судам роз'яснено, що,
визначаючи наявність передбачених ст.
201 ЦПК України підстав, за яких
провадження у справі підлягає
обов'язковому зупиненню, суд повинен,
зокрема, враховувати, що така підстава
для зупинення провадження у справі, як
зазначено в п. 4 ч. 1 цієї статті ‒?
неможливість розгляду цивільної
справи до вирішення іншої справи, що
розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується в тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, необхідність в зупиненні
провадження у справі виникає у випадку,
якщо неможливо прийняти рішення у
даній справі до ухвалення рішення в
іншій справі. Тобто, між двома справами,
що розглядаються, повинен існувати
тісний матеріально-правовий зв'язок. Це
виражається в тому, що факти,
встановлені в одній із справ, будуть
мати преюдиціальне значення (при
оцінці юридичних фактів) для іншої
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 10 жовтня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про примусове
вселення та усунення перешкод у
користуванні і розпорядженні
квартирою, яке набрало законної сили 14
лютого 2013 року, встановлено, що 08 липня
2011 року ОСОБА_3 на дав ОСОБА_1 можливості
увійти до квартири та, що ним
створюються перешкоди у вселенні у
квартиру.

10 червня 2013 року вказане рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 10 жовтня 2012 року було виконано
примусово. Вимоги про стягнення
збитків, що полягають у витратах на
оренду іншого житла, оплату комісійної
винагороди банкам, оплату послуг
посередника, оплату послуг з
примусового відкривання дверей, на
придбання замків і їх установку
стосуються періоду з 08 липня 2011 року та
пов'язані з примусовим виконанням
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 10 жовтня 2012 року. З огляду
на зазначене, колегія суддів приходить
до висновку, що між двома справами в цій
частині не існує матеріально-правового
зв'язку.

Водночас з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_1 заявлено вимоги
про стягнення упущеної вигоди за
період з 21 липня 2013 року по 10 червня 2014
року у вигляді недоотриманої орендної
плати у зв'язку з тим, що 21 липня 2013 року
ОСОБА_3 викинув речі орендаря ОСОБА_5 з
квартири та змінив замки на вхідних
дверях.

Отже, факти, встановлені при розгляді
справи про усунення перешкод у
користуванні власністю не матимуть
преюдиційного значення при розгляді
позовних вимог про стягнення упущеної
вигоди за неможливість здавання
квартири в оренду.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції безпідставно зупинив
провадження у справі, а тому ухвала
Дніпровського районного суду м. Києва
від 10 червня 2014 року не може вважатися
такою, що постановлена з додержанням
вимог закону, а тому підлягає
скасуванню з направленням справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 4 ч. 2 ст. 307,
ст.ст. 309, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 10 червня 2014 року - скасувати і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді