Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого -
Власова С.О.,

суддів - Дроботі
В.В., Фазикош Г.В.,

при секретарі -
Чучка Н.В.,

з участю:
позивача-ОСОБА_1 та його
представника-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Міжгірської
районної державної адміністрації в
Закарпатській області на рішення
Міжгірського районного суду від 17
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Міжгірської районної
державної адміністрації про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_1
пред'явив до Міжгірської районної
державної адміністрації (далі-
Міжгірська РДА ) позов про стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що рішенням
Міжгірського районного суду від 30.08.2012
року (у цивільній справі № 706/769/12р.)
за його позовом до Міжгірської РДА про
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, він був поновлений на
посаді головного лікаря Міжгірської
районної лікарні. На його користь з
відповідача стягнуто середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
10.04.2012 року по 30.08.2012 року в сумі 35024 грн.99
коп. та 50000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 09 квітня 2013
року рішення Міжгірського районного
суду від 30.08.2012 року в частині стягнення
моральної шкоди змінено, стягнуто
моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Міжгірського
районного суду від 02.09.2012 року (у
цивільній справі Пр..№ 2/302/247/13 ) за
позовом ОСОБА_1 до Міжгірської РДА
стягнуто 91603 грн. заробітної плати та
20000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 13 лютого 2014
року вказане рішення суду першої
інстанції змінено, стягнуто на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу в період з 31.08. 2012
року по 02.09.2013 року 56708,29 грн. без
врахування обов'язкових платежів до
фондів соціального страхування та 10000
грн. у відшкодування моральної шкоди.

Однак, починаючи з 02.09. 2013 року,
тобто, за 6 місяців поки справа
знаходилася на вирішенні в різних
інстанціях, позивачу грошей не
нараховано і не виплачено, тому він
звернувся до суду з даним позовом.
Просив суд стягнути з Міжгірської РДА
Закарпатської області на його користь
заробітну плату головного лікаря
Міжгірської ЦРЛ за час вимушеного
прогулу, починаючи з 02.09.2013 року по день
винесення судового рішення, а також
відшкодувати моральну шкоду. Моральна
шкода полягає у незаконних діях
відповідача, у втраті позивачем
душевного спокою, перебування у
роздратованому стані, приниженням
честі і гідності, втратою престижу та
ділової репутації серед медичних
працівників, яку він оцінює у розмірі
60000 грн.

Рішенням Міжгірського
районного суду від 17.07.2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Міжгірської
райдержадміністрації на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 02.09.2013 року по
05.06.2014 року у сумі 53375,46 грн. без
врахування обов"язкових платежів до
фондів соціального страхування та 15000
грн. у відшкодування моральної шкоди. У
решті вимог відмовлено. Рішення в
частині стягнення середнього
заробітку за один місяць допущено до
негайного виконання. Вирішено питання
про судові витрати.

Не погодившись із рішення суду,
Міжгірська РДА в особі голови Шекета А.
подала апеляційну скаргу, згідно якої
вважає рішення суду першої інстанції
незаконним, необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню та відмовою
позивачу у позові. Апелянт вказує на те,
що після набрання судовим рішенням від
30.08.2012 року законної сили, позивач з
роботи не звільнявся і ніяких заяв з
приводу поновлення на роботі не
подавав. Обов"язок власника або
уповноваженого ним органу виплатити
працівникові середній заробіток за час
затримки виконання рішення про
поновлення на роботі настає тільки
тоді, коли така затримка була допущена
з вини власника або уповноваженого ним
органу. Крім того, РДА суду надано
довідку про нарахування відділом
охорони здоров"я Міжгірської РДА
позивачеві втраченого заробітку у
зв'язку з невиходом на роботу після
судового рішення. Тобто, заробітна
плата позивачу була нарахована
відділом охорони здоров"я де він
повинен отримати грошові кошти, однак,
останній свідомо ухилявся від
отримання грошей, тому апелянт вважає,
що неотримання заробітної плати ОСОБА_1
сталося не з вини відповідача, а з вини
самого позивача.

Явку свого представника
Міжгірська РДА у судове засідання не
забезпечила.

Позивач та його представник у
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги не визнали, просили апеляційних
суд їх відхилити, а рішення місцевого
суду залишити без змін, посилаючись на
його законність та обґрунтованість.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
позивача та його представника,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням
Міжгірського районного суду від 30.08.2012
року ОСОБА_1 поновлено на посаді
головного лікаря Міжгірської районної
лікарні та стягнуто з Міжгірської
райдержадміністрації середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
10.04.2012 року по 30.08.2012 року в розмірі 35024,99
грн. та 50000,00 грн. моральної шкоди
(а.с.13).

Наказом В.о. начальника відділу
охорони здоров"я Міжгірської районної
державної адміністрації №428-к від
05.06.2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді
головного лікаря Міжгірської районної
лікарні з 30.08.2012 року. Пунктом 2 даного
наказу передбачено: провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 02.09.2013 року, а контроль за
виконанням цього наказу покладено на
В.о начальника відділу охорони здоров"я
(а.с.63).

Наказом В.о начальника відділу
охорони здоров"я Міжгірської РДА від
05.06.2014 р. № 428-к стверджено про
поновлення ОСОБА_1 на роботі та
нарахування йому заробітної плати за
час вимушеного прогулу з 02.09.2013 р. (а.с.49).
Нарахування йому заробітної плати за
період з 02.09.2013 р. по 05.06.2014 р.
стверджується відповідною довідкою
підписаною В.о. начальника відділу та
головним бухгалтером відділу охорони
здоров"я Хустської РДА, яка завірена
круглою гербовою печаткою відділу
охорони здоров"я, з якої вбачається, що
ОСОБА_1 за період з вересня 2013 року по
червень 2014 року відділом охорони
здоров"я, а не Міжгірською РДА, до якої
позивач пред'явив позов, нараховано
53375,46 грн., з яких до виплати підлягає
43735,90 грн., утримано - 9639,56 грн. (а.с.48)

Згідно ст.236 КЗпП України, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Таким чином, затримка виконання
власником рішення органу по розгляду
трудових спорів про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
незаконно переведеного працівника
тягне обов'язок власника (мається на
увазі підприємство, роботодавець)
виплатити працівникові середній
заробіток за весь час затримки.

У статті 236 КЗпП України
зазначається, що середня заробітна
плата відшкодовується на підставі
ухвали органу по розгляду трудових
спорів.

Доказів того, що позивач звертався
до відповідача або до відділу охорони
здоров"я про отримання належних йому
затримкою виконання судового рішення
грошей, та що йому в цьому було
відмовлено матеріали справи не
містять, а апеляційним судом таких
належних допустимих доказів при
розгляді справи не здобуто.

Відповідно до положень ст.236 КЗпП
України, у разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за вимушений
прогул при затримці виконання рішення
про поновлення на роботі працівника.

Провести грошове стягнення в
даному провадженні (за правилами ст.236
КЗпП України) колегія не може,
враховуючи приписи ст.ст. 11,30,31,35 ЦПК
України, адже відділ охорони здоров"я
Міжгірської РДА, який поновив позивача
на посаді головного лікаря Міжгірської
районної лікарні і нарахував йому
заробітну плату за час вимушеного
прогулу до участі у справі не
залучений.

Разом з цим колегія констатує, що
ОСОБА_1 не позбавлений права та
можливості звернутися до суду з
відповідною заявою про виплату йому
середнього заробітку за час затримки
розрахунку з підстав невиконання
рішення суду. Це санкція за невиконання
рішення суду, а не прогул. Суд, у
випадку обґрунтованості вимог повинен
постановити ухвалу, як це
передбачено ст.236 КЗпП України, а не
рішення. В даному випадку має місце
порушення процесу, а не закону.

Згідно п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Скасування оскаржуваного рішення
не позбавляє права заявника
звернутися до суду з відповідною
заявою про виплату роботодавцем
середнього заробітку або різниці в
заробітку за час затримки виконання
судового рішення.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п.3,
309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317,319 ЦПК України, судова
колегія судової палати, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу Міжгірської
районної державної адміністрації в
Закарпатській області - задовольнити.

Рішення Міжгірського районного
суду від 17 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Міжгірської районної державної
адміністрації про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди-відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: