Справа № 157/821/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Гончарук О.Н. Провадження №
22-ц/773/1322/14 Категорія: 53 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В. А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі Янко О.А.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди завданої при
виконанні трудових обов'язків за
апеляційною скаргою позивача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 7 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
майнової і моральної шкоди в порядку
регресу. Покликається на те, що 3 серпня
2010 року по проспекту Перемоги-вулиця
Зоологічна в м. Києві з вини водія
ОСОБА_2, який керував належним ОСОБА_5
автомобілем «VOLKSWAGEN» модель LT46, 2002 року
випуску, державний номер НОМЕР_1,
сталася дорожньо-транспортна пригода
внаслідок якої автомобіль під
керуванням відповідача зазнав
механічних пошкоджень. ОСОБА_2 був
визнаний винним у вчиненні даної
дорожньо-транспортної пригоди,
постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2010 року
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП у
вигляді штрафу. Оскільки висновком
експерта-автотоварознавця від 22 липня
2013 року за №1016 було визначено вартість
матеріального збитку, завданого
пошкодженням автомобіля в сумі 164095,91
грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 22 жовтня 2013 року ОСОБА_5, якому
були завдані збитки з вини водія
ОСОБА_2, було відмовлено в задоволені
позову до відповідача про
відшкодування майнової та моральної
шкоди завданої ДТП. Рішенням цього ж
суду від 3 січня 2014 року з позивача у
справі, як роботодавця, з яким ОСОБА_2
перебував в трудових відносинах, на
користь ОСОБА_5 стягнуто 164095,91 грн.
майнової шкоди, 5000 грн. компенсації на
відшкодування моральної шкоди, 950 грн.
витрат на проведення експертного
дослідження, 1690 грн. 96 коп. судового
збору та 229 грн. 40 коп. судового збору в
дохід держави.

Оскільки дане рішення ним виконане в
добровільному порядку, що
стверджується відповідною розпискою, з
посиланням на вимоги ст.ст. 1172, 1191 ЦК
України просив стягнути з відповідача
на його користь в порядку регресу 171964,91
грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Камінь-Каширського районного
суду Волинської області від 7 липня 2014
року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 1065 грн. 60 коп. на
відшкодування майнової шкоди в межах
середньомісячного заробітку та 10 грн. 70
коп. судових витрат по справі у вигляді
судового збору. В решті позовних вимог
відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_4 покликаючись на незаконність
рішення суду із-за порушення судом норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови в позові,
невідповідності висновків суду
встановленим обставинам справи
зазначає, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив в позові про
стягнення завданої відповідачем шкоди
в повному обсязі в порядку регресу не
врахувавши при цьому доведеність вини
відповідача судовими рішеннями у
вчиненні ДТП та завданих ним збитків у
визначеному розмірі, які має
відшкодувати за правилами ст. 134 КЗпП
України. Просив скасувати оскаржуване
ним рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача ОСОБА_1, яка підтримала
апеляційну скаргу в повному обсязі з
підстав наведених в ній, заперечення
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, які просять
відхилити апеляційну скаргу як
безпідставну, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга не підлягає до
задоволення виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 3 серпня 2010 року, в м.
Києві з вини водія ОСОБА_2, який керував
належним ОСОБА_5 автомобілем «VOLKSWAGEN»
модель LT46, державний номер НОМЕР_2, та
перебував в трудових відносинах з
ОСОБА_4, сталася ДТП внаслідок якої був
пошкоджений даний автомобіль, вартість
збитку становить 164095 грн. 91 коп. (а.с. 6-30).

Рішенням Ковельського
міськрайонного суду від 3 січня 2014 року
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 164095
грн. 91 коп. майнової шкоди, завданої
пошкодженням автомобіля, 5000 грн.
компенсації на відшкодування
моральної шкоди, 950 грн., витрат
понесених на оплату проведення
експертного дослідження, 1690 грн.
судового збору та 229 грн. в дохід
держави. Дане рішення виконане (а.с. 31-36).

Дані обставини сторони не
оспорюють і вони не доказуються при
розгляді даної справи відповідно до
вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції
свої висновки обґрунтовував тим, що
позивачем, як роботодавцем, сплачено
власнику пошкодженого транспортного
засобу відповідно до розписки вартість
відновлювального ремонту в сумі 164095
грн. 91 коп., визначеного спеціалістом
оцінювачем, та за рішенням суду, всього
171966 грн. 26 коп. Однак, відповідно до ст.
132 КЗпП України відповідач має нести
відповідальність перед роботодавцем у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку, що становить 1065 грн. 60 коп.

Такі висновки суду, як вважає
колегія суддів, зроблені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, та відповідають встановленим
обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те,
що за наявності дорожнього листа № 104
від 2 серпня 2010 року відповідач має
нести відповідно до ст. 134 КЗпП України
матеріальну відповідальність в
порядку регресу у повному розмірі, не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції про часткове
задоволення позову, оскільки дорожній
лист не є тим разовим документом, який
дає підстави для застосування
зазначеної норми матеріального права а
в даному випадку водій не являється
тією особою, яка має відшкодовувати
збитки у повному розмірі.

Виходячи з наведених вимог
законодавства та встановлених
обставин справи, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного позивачем рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від 7
липня 2014 року в даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: