Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/1865/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді:
Гансецької І.А.

ОСОБА_4

Микитюк О.Ю.

при
секретарі: Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку та
визнання права власності, за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання
договору дарування житлового будинку
удаваним

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 вересня 2014
року

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом. Просив визнати
удаваним договір дарування житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 26.03.2002 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Під час розгляду
справи позивач уточнив позовні вимоги
і посилаючись на вимоги ч.1 ст.203 ЦК
України просив визнати недійсним
зазначений договір дарування
житлового будинку, визнати його
покупцем цього будинку та визнати за
ним право власності на даний будинок. В
обгрунтування позовних вимог зазначив,
що сплатив дарувальнику ОСОБА_4 кошти
за будинок, який було подаровано
ОСОБА_3, однак, остання позбавила його
права на частку у будинку і не дозволяє
ним користуватись.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 і просила
визнати укладений між ними 26.03.2002 року
договір удаваним, визнати її продавцем,
а ОСОБА_2 покупцем спірного будинку з
тих підстав, що укладаючи даний
договір, вона мала на меті договір
купівлі-продажу і до укладення даного
договору отримала від ОСОБА_2 9600
доларів США.

Обидва позови об'єднані судом в одне
провадження.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 вересня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір дарування
житлового будинку АДРЕСА_1 від 26.03.2002
року, встановлено факт придбання
даного житлового будинку ОСОБА_2,
визнано його покупцем та визнано за
ОСОБА_2 право власності на вказаний
будинок. В задоволенні решти вимог
відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_2 покупцем будинку
АДРЕСА_1. В решті вимог відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 03 вересня 2014 року та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позовів
ОСОБА_2 і ОСОБА_4 Посилається на
порушенння судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції посилався
на те, що оскаржуваний договір
дарування не відповідав вимогам ст.243
ЦК УРСР 1963 року, тому згідно ст.48 ЦК УРСР
цей договір підлягає визнанню
недійсним.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна.

Установлено, що 26.03.2002 року між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 був укладений договір
дарування, згідно якого ОСОБА_3
отримала в дар від ОСОБА_4 належний
останній будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Вказаний договір
зареєстровано в установленому законом
порядку.

За правилами Цивільного кодексу УРСР,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, особа, яка вважає, що її
права порушені, має право звернутися до
суду з позовом про визнання
відповідної угоди недійсною ( ст.ст. 48-58
ЦК УРСР).

Задовольняючи частково позови ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, суд не з'ясував які саме права
позивачів були порушені під час
укладення договору дарування будинку
АДРЕСА_1 з урахуванням того, що ОСОБА_2
взагалі не був стороною даного
договору.

Згідно вимог ст.243 ЦК УРСР за
договором дарування одна сторона
передає безоплатно другій стороні
майно у власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому.

За договором дарування будинку від
26.03.2002 року ОСОБА_3 прийняла від ОСОБА_4 в
дар будинок, кошти дарувальнику за
нього не сплачувала.

ОСОБА_2 не був стороною даного договору.
Його домовленість з ОСОБА_4 про купівлю
будинку та передання їй коштів за
будинок, не тягне за собою виникнення у
ОСОБА_2 будь-яких речових прав на
спірний будинок та не є підставою для
визнання недійсним договору дарування.

Встановлюючи факт придбання житлового
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2, суд вийшов за
межі заявлених позивачем вимог, такої
вимоги позивач не заявляв.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, відсутні підстави і
для визнання ОСОБА_2 покупцем будинку
АДРЕСА_1 та, відповідно, визнання за ним
права власності на вказаний будинок.

Приймаючи до уваги викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального права, тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовів
ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.
209,218,303,304,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 03 вересня 2014
року скасувати. Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_2 і ОСОБА_4 в
задоволенні їх позовів за
безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: