У х в а л а

іменем україни

17 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Остапчука Д. О.,
Гончара В. П., Савченко
В. О.,

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_4 до Комунального
підприємства «Відродження плюс» про
визнання незаконним наказу про
звільнення з роботи, зміну
формулювання причини звільнення,
стягнення заборгованості із
заробітної плати та компенсації за час
вимушеного прогулу, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 28 серпня 2014 року
та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом до
Комунального підприємства
«Відродження плюс» (далі - КП
«Відродження плюс»), у якому,
посилаючись на незаконне звільнення,
просила визнати наказ від 20 березня 2014
року № 18 про її звільнення з посади
оператора комп'ютерного набору на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України
незаконним та скасувати його,
зобов'язати відповідача змінити
причину звільнення, вказавши про
звільнення за власним бажанням та
стягнути всі належні суми при
звільнені з 26 липня 2013 року.

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від
28 серпня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2014 року рішення Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від 28
серпня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Визнано наказ від 20 березня 2014 року № 18
про звільнення ОСОБА_4 на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України
незаконним в частині дати звільнення,
визначено дату звільнення ОСОБА_4 за
вказаним наказом з 25 липня 2013 року.

У задоволенні іншої частини позову
відмовлено.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення
просить скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно
відхилити з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 335 ЦПК України передбачено,
що під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи скарги
про неправильне застосування норм
матеріального і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч.
3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Д. О.
Остапчук

В. П. Гончар

В. О. Савченко