У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 10 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Харківської міської ради, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області, Відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки, про визнання права власності за
набувальною давністю, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 28 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_7, після смерті
якої 23 травня 2013 року в якості
правонаступника до участі у справі
було залучено її доньку
ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом, у
якому остання з урахуванням уточнень
просила встановити факт проживання
ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю без шлюбу з
ОСОБА_7 у період з 1968 року до 02 лютого 1980
року, визнати за нею право власності за
набувальною давністю на квартиру
АДРЕСА_1, що складається із коридору
літ. 2-1 площею 4,8 кв. м, кухні літ. 2-2
площею 10,2 кв. м, вбиральні літ.
2-3 площею 4,0 кв. м, житлової кімнати літ.
2-4 площею 8,7 кв. м, житлової кімнати літ.
2-5 площею 6,4 кв. м, житлової кімнати літ.
2-6 площею 19,6 кв. м, житлової кімнати літ.
2-7 площею 10,6 кв. м, комори літ. 2-8 площею
3,3 кв. м, прихожої літ. 2-9 площею 8,9 кв. м,
коридору літ. 2-10 площею 7,1 кв. м,
загальною площею 83,6 кв. м, а також на
допоміжні приміщення - підвал літ. Б,
гараж літ. В, сараї літ. «Е», «Ж», «З»,
«И», що знаходяться на земельній
ділянці площею 1246 кв. м.

Вимоги щодо встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу
позивач обґрунтовувала тим, що ОСОБА_8
та ОСОБА_7, які є її батьками, у період з
початку 1968 року проживали однією сім'єю
без шлюбу а 02 лютого 1980 року шлюб
зареєстрували.

Вказувала, що у 1981 році під час
спільного проживання без шлюбу батьки
побудували новий будинок за зазначеною
вище адресою заміть зруйнованого, який
було знесено на підставі рішення
Фрунзенського райвиконкому від 20 липня
1977 року № 206/2.

Новий будинок не прийнято в
експлуатацію.

Посилаючись на те, що встановлення
цього факту має значення для
визначення частки матері у спільно
нажитому з батьком майні, просила
задовольнити позов.

Вимоги щодо визнання права власності
на зазначене вище нерухоме майно за
набувальною давністю позивач
обґрунтовувала тим, що на підставі
рішення Московського районного суму м.
Харкова від 08 лютого 1968 року за її
батьком ОСОБА_8 та матір'ю батька
ОСОБА_10 визнано право власності на
нього в порядку спадкування за
заповітом у рівних частках за кожним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 померла, після
смерті якої залишились спадкоємці - її
(позивача) батько ОСОБА_8 та брат батька
ОСОБА_5, який набув право власності на
квартиру № 1 вказаного домоволодіння
на підставі рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова
від 26 листопада 2008 року.

Батько на момент смерті своєї матері
проживав з зазначеному домоволодінні й
вважається таким, що прийняв спадщину у
розумінні ст. 549 ЦК України в редакції
1963 року.

Вона (позивач) з дня свого народження,
тобто з квітня 1969 року, також проживає у
спірній квартирі.

Посилаючись на вказані обставини та на
вимоги ст. 344 ЦК України вважає, що
набула право власності на зазначені
вище житлові та нежитлові приміщення, а
також на допоміжні прибудови в порядку
набувальної давності, у зв'язку з чим
просила задовольнити позов.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 травня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 24 вересня 2014 року, в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з їх
безпідставності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
відмову в позові.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 24 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова