АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2414/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 44 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. УХВАЛА
08 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоДемченка В.
А.суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 24 квітня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про виселення та зняття з
реєстраційного обліку, -
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з
позовом до відповідачів про виселення
та зняття з реєстраційного обліку.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 28.01.2014 року приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_10. було посвідчено
свідоцтво, в якому вказано, що йому
ОСОБА_7 належить право власності на
майно, яке складається з квартири
АДРЕСА_1, яку він придбав на прилюдних
торгах, які були проведені Соснівським
відділом ДВС Черкаського міського
управління юстиції 12.12.2013 року.
Право власності на квартиру було
зареєстровано в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно про реєстрацію
Однак, він як власник квартири не може
належним чином реалізувати своє право
власності, так як колишні власники
квартири ОСОБА_6, ОСОБА_8. ОСОБА_9, так і
проживають у даній квартирі і в
добровільному порядку звільнити її
відмовляються, тому позивач звернувся
до суду з даним позовом та просив суд
виселити ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 , які
зареєстровані та проживають у квартирі
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку і Відділі у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України у
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 24 квітня 2014 року
позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про виселення та зняття з
реєстраційного обліку задоволено та
виселено ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 із
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення зі зняттям з
реєстраційного обліку у Відділі у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
у Черкаській області.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу на дане рішення, в
якій просить скасувати рішення суду,
оскільки вважає його ухваленим із
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення , яким
відмовити в позові ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін по справі,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Так, за матеріалами справи колегією
суддів установлено, що 22.11.2013 року
Черкаською філією НП «Спеціалізоване
підприємство «Юстиція» були
проведенні прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна, а саме:
трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

За результатами їх проведення було
складено протокол № 16/169-131-1 у
відповідності до якого, предмет
іпотеки (вищевказана квартира) було
реалізовано за 205 500 грн., громадянину
ОСОБА_7, який і став її власником ( а. с. 8).

12.12.2013 року державним виконавцем
Соснівського відділу ДВС Черкаського
міського управління юстиції було
складено акт про реалізацію предмета
іпотеки, в якому зазначено, що
переможцем прилюдних торгів став
ОСОБА_7, що придбав об'єкт за ціною 205 500
грн.( а. с. 9).

28.01.2014 року приватним нотаріусом
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 було посвідчено
свідоцтво, в якому вказано, що ОСОБА_7
належить право власності на майно, яке
складається з квартири АДРЕСА_1 ( а. с. 10).

Право власності на квартиру
зареєстровано за ОСОБА_7 в Державному
реєстрі прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності ( а. с. 11).

Колишні власники квартири ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 так і проживають у даній
квартирі, і в добровільному порядку
звільнити її відмовляються.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно
до Закону N 475/97-ВР від ІІ.07.97 "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року.
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 1 І до Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належить права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 319 Цивільного Кодексу
України - власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України закріплено, що
власник квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання.

Згідно ст. 386 ЦК України власник може
звернутися до суду з вимогою про
вчинення певних лій для запобігання
порушення його прав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із
займаного житлового приміщення
допускається з підстав передбачених
законом.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Якщо громадяни
не звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції
відносно того, що позивач ОСОБА_7 є
власником квартири АДРЕСА_1, яку
придбав з прилюдних торгів 12.12.2013 року
та яка зареєстрована в Державному
реєстрі прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за ОСОБА_7,
є вірними і ґрунтуються на доказах у
справі.

Зважаючи на встановлені обставини,
надані сторонами докази, положення
норм матеріального права, відсутність
добровільного виселення відповідачів
з житлового приміщення, яке перейшло у
власність позивача, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обгрунтовано прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що судом першої інстанції не
розглянуто та не вирішено питання про
надання відповідачам іншого житлового
приміщення з фонду для тимчасового
проживання є безпідставними, оскільки
ст.109 ЖК України передбачає тільки, що
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення, є
підставою для надання цим громадянам
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання відповідно до
статті 1322 цього Кодексу. Відсутність
жилих приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 1322 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

В той же час, з матеріалів справи
установлено, що спірна квартира не була
придбана за рахунок кредитних коштів
ОСОБА_6, так як виступала тільки
предметом іпотеки в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_8 за
кредитним договором від 22.06.2007 року, а
сама квартира була придбана ОСОБА_6 за
договором купівлі-продажу від 31.08.2000
року (а.с.9).

У зв'язку з чим, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції вірно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи, а тому доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і не впливають на
законність судового рішення, у зв'язку
з чим апеляційна скарга підлягає до
відхилення, а рішення суду першої
інстанції до залишення без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 303, ст. 304. ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315, ст.
317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Соснівського районного
суду м. Черкаси від 24 квітня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення та
зняття з реєстраційного обліку -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий :

Судді :