печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

"11" грудня 2014 р. Печерський районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С.В.

при секретарі Грицюк Н. А.

вирішуючи у відкритому судовому
засіданні в м. Києві питання про
закриття провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів
і зборів України, третя особа
Генеральна прокуратура України, про
зняття арешту із майна та усунення
перешкод у його користуванні, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває вказана
справа.

В обґрунтування вимог позову
представник позивача зазначив, що в
рамках кримінальної справи № 69-107
постановою слідчого від 14.01.2011
накладено арешт на належне позивачу
майно, зокрема на квартиру за адресою
АДРЕСА_1, як на спільне майно подружжя.

У судовому засіданні представник
відповідача та представник третьої
особи порушили перед судом питання
щодо закриття провадження у справі,
посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Представник позивача заперечував щодо
задоволення клопотання, посилаючись на
те, що в основі позовних вимог є
цивільні правовідносини, тому спір
повинен вирішуватися в рамках
цивільного судочинства.

Посилаючись на те, що квартира належить
позивачу на праві приватної власності
та не має статусу спільного майна
подружжя просить зняти арешт та
усунути перешкоди в користуванні
квартирою.

Заслухавши думку учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

За правилом ч. 1 ст. 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин; інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Тобто, в силу положень ст. 15 ЦПК України,
допускається вирішення спору за
правилами цивільного судочинства, за
умовою, якщо його вирішення не
проводиться за правилами іншого
судочинства.

Арешт на майно накладений постановою
слідчого з ОВС Слідчого управління
податкової міліції ДПА України
Пасюкова В.В. від 14.01.2011 р., тобто під час
дії КПК України у редакції 1960 року.

Не погоджуючись з даним процесуальним
рішенням позивач зверталася до слідчих
органів із вимогами про зняття арешту,
який накладений на належне позивачу
майно, вимоги ОСОБА_1 не були
задоволені.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень
Кримінального процесуального кодексу
України 2012 року, запобіжні заходи,
арешт майна, відсторонення від посади,
застосовані під час дізнання та
досудового слідства до дня набрання
чинності цим Кодексом, продовжують
свою дію до моменту їх зміни,
скасування чи припинення у порядку, що
діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно положенням ст.126 КПК України (в
редакції 1960р.) накладення арешту на
майно скасовується постановою
слідчого, коли в застосуванні цього
заходу відпаде потреба.

Відповідно положенням п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК
України (в редакції 1960р.) постановляючи
вирок, суд повинен вирішити питання, що
зробити з майном, описаним для
забезпечення цивільного позову і
можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 4 ст. 374 КПК України 2012 року, під
час винесення вироку суд вирішує
питання, щодо заходів забезпечення
кримінального провадження, тобто
арешту майна.

Представник третьої особи в судовому
засіданні повідомив, що ухвалою
Деснянського районного суду м. Києва
від 11.11.2014 кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_2, у вчиненні
злочинів передбачених ч. 5, ст. 191, ч. 2 ст.
28, ч. 1 ст. 32, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 200 КК України
та інших осіб, направлено Генеральному
прокурору України для організації
додаткового розслідування.
Представник позивача підтвердив даний
факт.

Разом з тим, представник Генеральної
прокуратури України зазначив, що дане
судове рішення оскаржено в
апеляційному порядку, тобто справа
перебуває у провадженні Деснянського
районного суду м. Києва.

Згідно вимог ст. 131 КПК України,
заходами забезпечення кримінального
провадження є арешт майна, скасування
якого на стадії судового розгляду
відноситься до компетенції суду у
провадженні якого перебуває
кримінальна справа, а відтак питання
пов'язане із скасуванням арешту майна,
яке фігурує у кримінальному
провадженні вирішується за приписами
кримінального судочинства.

Відповідно положенням п. 4 постанови
Пленуму Верховного суду України від 27
серпня 1976 року № 6 «Про судову практику
в справах про виключення майна з
опису», за правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Позивачем вимог позову щодо виключення
майна з опису не ставиться.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що даний спір не
підлягає розгляду у порядку цивільного
судочинства, оскільки повинен
вирішуватись за правилами
кримінального судочинства.

Згідно положень п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.
205 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Міністерства доходів і зборів
України, третя особа Генеральна
прокуратура України, про зняття арешту
із майна та усунення перешкод у його
користуванні - закрити.

Повідомити позивачу що вирішення
такого спору підлягає за правилами
кримінального судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
С.В. Вовк