АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І.,Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки, стягнення
матеріальної та моральної шкоди, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог - Банилівська сільська рада
Вижницького району Чернівецької
області, Державна інспекція сільського
господарства у Чернівецькій області,
відділ Державного агентства земельних
ресурсів у Вижницькому районі
Чернівецької області, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 27 жовтня 2014 року,

встановила:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом.

Просив:

- зобов'язати ОСОБА_4 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
площею 0,045 га, яка розташована між
житловими будинками ОСОБА_2 та ОСОБА_4
по АДРЕСА_1 та привести її до стану,
придатного для використання за
цільовим призначенням, шляхом знесення
спорудженої огорожі у вигляді
металевих щитів з решіткою та
натягнутого поверху колючим дротом;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
завдану матеріальну шкоду в розмірі 61
457 гривень;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
завдану моральну шкоду в розмірі 10 000
гривень.

Посилався на те, що він є користувачем
земельної ділянки загальною площею,
0,2479 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.

Відповідач ОСОБА_4 самовільно зайняв
частину вищевказаної земельної
ділянки площею 0,045 га, ринковою
вартістю 20 250 гривень, та огородив її
спорудою у вигляді металевих щитів з
решіткою та колючим дротом.

Крім того, користуючись відсутністю
позивача вдома ОСОБА_4 вирубав фруктові
дерева в кількості 27 штук, вартістю 40 660
гривень, знищив посіви ячменю та
люцерни, вартістю 287 гривень, розбив
п'ять листів шиферу на загальну суму 260
гривень, які знаходилися на належній
позивачу земельній ділянці.

Внаслідок вказаних неправомірних дій
відповідача ОСОБА_2 була завдана
моральна шкода, яка полягає в
емоційних, душевних стражданнях та
хвилюваннях, погіршення здоров'я
позивача та його дружини, порушення їх
звичного життєвого укладу.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 27 жовтня 2014
року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким його позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що в матеріалах справи
відсутні будь-які документи, які б
свідчили про факт самовільного
зайняття відповідачем земельної
ділянки.

Позивач не надав доказів наявності
всіх умов необхідних для застосування
цивільно-правової відповідальності, а
саме не довів протиправності поведінки
відповідача, причинного зв'язку між
поведінкою відповідача та шкодою, а
також не довів вини відповідача у
заподіяні шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Так, згідно частини 1 статті 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Частиною 1 статті 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

В статті 1166 ЦК України визначені
загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до статті 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно статті 126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Відповідно до частин 1, 2 статті 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до статті 157 ЗК України
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам здійснюють
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування, громадяни та
юридичні особи, які використовують
земельні ділянки, а також органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, діяльність яких обмежує права
власників і землекористувачів або
погіршує якість земель, розташованих у
зоні їх впливу, в тому числі внаслідок
хімічного і радіоактивного
забруднення території, засмічення
промисловими, побутовими та іншими
відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 1 статті 1 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» від
19 червня 2003 року, N 963-IV (далі - Закону)
самовільне зайняття земельної
ділянки - будь-які дії, які свідчать
про фактичне використання
земельної ділянки за відсутності
відповідного рішення органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) або за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, за винятком дій, які
відповідно до закону є правомірними.

Частиною 1 статті 5 Закону встановлено,
що державний контроль за
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності здійснює
центральний орган виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі.

Статтею 10 Закону визначено
повноваження державних інспекторів у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель та
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель.

Згідно пункту 3.1 Методичних
рекомендацій щодо застосування ОСОБА_1
визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, затверджених
наказом Державної інспекції з контролю
за використанням і охороною земель 12
вересня 2007 року, N 110 підставою для
здійснення розрахунку розміру шкоди,
заподіяної державі, територіальним
громадам, юридичним чи фізичним особам
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, є матеріали
справи про адміністративне
провадження, які підтверджують факт
вчинення правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства;

- протокол про адміністративне
правопорушення;

- припис (з вимогою усунення
порушення земельного

законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від 27
березня 1992 року № 6 розглядаючи позови
про відшкодування шкоди, суди повинні
мати на увазі, що відповідно до статей
440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року, № 4 передбачено, що відповідно до
ст.137 ЦПК у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

В пункті 5 вказаної Постанови вказано,
що відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить,виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Згідно частини 1
статті 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
правильно встановлено судом першої
інстанції згідно договору
купівлі-продажу від 04 травня 1984 року
ОСОБА_2 купив у ОСОБА_5 житловий будинок
в селі Банилів Вижницького району
Чернівецької області на присадибній
ділянці 800 км.м. (а.с.21-22).

Згідно протоколу №8 засідання комісії
по вирішенню земельних спорів
Банилівської сільської ради
Вижницького району Чернівецької
області від 19 серпня 2013 року комісією
вирішено користування земельними
ділянками для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
здійснити за фактичним користуванням
0,2479 га гр. ОСОБА_2 га 0,1910 га ОСОБА_4;
залишено фактично спільну межу між
ділянками гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка
проходить на відстані 1,5 м. від
господарської споруди ОСОБА_4, по
фактично встановленій огорожній сітці
та фруктових деревах (а.с.77).

Згідно рішення Банилівської сільська
рада Вижницького району Чернівецької
області 25 сесії 6 скликання рішення №215
від 27 вересня 2013 року користування
земельними ділянками для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
здійснено за фактичним користуванням
0,2479 га гр. ОСОБА_2 та 0,1910 га гр. ОСОБА_4
(а.с.23).

Вищевказане рішення визнано
протиправним та скасоване постановою
Вижницькогго районного суду
Чернівецької області від 25 вересня 2014
року.

25 березня 2014 року позивач звернувся до
Державної інспекції сільського
господарства в Чернівецькій області із
заявою в якій просив вжити заходів
реагування стосовно самовільного на
його думку захоплення відповідачем
ОСОБА_4, земельної ділянки орієнтовною
площею 0,25 га.

08 квітня 2014 року листом №10-11369 заявнику
надано відповідь в якій зазначено, що в
ході розгляду встановлено ,що при
узгодженні з сусідом питання місця
розташування спільної межі під час
проведення ОСОБА_2 приватизації своєї
присадибної ділянки 2013 році, між
сусідами виник земельний спір ,який
відповідно до частини 3 ст.158 Земельного
кодексу України вирішують органи
місцевого самоврядування, оскільки в
заяві ОСОБА_2 були відсутні додатки, які
б свідчили про розгляд органами
місцевого самоврядування спірного
питання (факту самовільного зайняття
земельної діл янки), інспекція
рекомендувала останньому звернутися з
письмовою заявою до Банилівської
сільської ради про направлення комісії
по врегулюванню земельних спорів
(а.с.44).

Колегія суддів вважає правильними
висновку суду першої інстанції про те,
що в матеріалах справи відсутні
будь-які документи, які б свідчили про
факт самовільного зайняття
відповідачем спірної земельної
ділянки.

Позивач не надав доказів наявності
всіх умов необхідних для застосування
цивільно-правової відповідальності
щодо ОСОБА_4 , а саме не довів
протиправності поведінки відповідача,
причинного зв'язку між поведінкою
відповідача та шкодою, а також не довів
вини відповідача у заподіяні майнової
та моральної шкоди.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема помилковими є доводи скарги
про те, що ОСОБА_4 самовільно зайняв
земельну ділянку, площею 0,045 га, яка
розташована між житловими будинками
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 якою
тривалий час правомірно користувався
позивач.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що ОСОБА_2 на законних підставах
набув право власності або права
користування спірною земельною
ділянкою.

Таким чином ОСОБА_2 не довів тієї
обставини, що відповідач вчинив
неправомірні дії, якими порушив його
законні права чи інтереси.

Також у справі відсутні докази
протиправних дій відповідача щодо
знищення посівів ячменю, люцерни,
фруктових дерев, пошкодження листів
шиферу та завдання майнової та
моральної шкоди позивачу внаслідок
таких дій.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 27 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: