АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/3071/14 № апеляційного
провадження:22-796/12567/14 Головуючий у суді
першої інстанції: Яценко Н.О. Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Семенюк
Т.А.

10 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4,
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 19 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» про визнання договорів
факторингу недійсними в частині
передачі права грошової вимоги,
визнання договорів про передачу права
за іпотечним договором недійсним в
частині передачі прав за іпотечним
договором , -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 19 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_4, через свого представника
подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, вважаючи його таким, що
винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом не враховано обставини, які мають
суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у лютому 2014 року
позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про визнання недійсним
договору факторингу та договору про
передачу прав за іпотечним договором,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що 25 грудня 2007 року між
ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк», яке виступає
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
укладено кредитний договір № 2631/1207/45-011
на купівлю житлової нерухомості.
Кредит було забезпечено іпотекою, а
саме було укладено іпотечний договір
№ 2631/1207/45-011-Z-1 від 25 грудня 2007 року, за
умовами якого позивач передав в
іпотеку належне йому на праві
приватної власності житлову квартиру,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 21
грудня 2012 року позивач отримав
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги, в якому зазначено про
те, що ПАТ «Сведбанк» відступило право
вимоги за Кредитним договором ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
за Договором факторингу № 15 від 28.11.2012
року. Даним договором передбачено
також передачу прав по всіх
забезпеченнях зобов'язань боржників.
Зазначив, що договором порушено його
права та просив суд визнати договір
факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року,
укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
недійсним в частині передачі права
грошової вимоги ОСОБА_4 за кредитним
договором № 2631/1207/45-011, визнати договір
про передачу прав за іпотечним
договором від 28 листопада 2012 року
недійсним в частині передачі прав за
іпотечним договором № 2631/1207/45-11-Z-1,
вважаючи, що дані договори порушують
його права як споживача фінансових
послуг, договір факторингу був
укладений з порушенням Розпорядження
ДКРРФП « 231 від 3 квітня 2009 року, за яким
договори факторингу стосуються лише
юридичних осіб та осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, а він
укладав договори кредиту та іпотеки як
фізична особа..

В подальшому уточнив позовні вимоги,
просив суд визнати договір факторингу
від 28 листопада 2012 року, укладений між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
недійсним в частині передачі права
грошової вимоги до ОСОБА_5 за кредитним
договором № 2631/1207/45-011, визнати договір
про передачу прав за іпотечним
договором від 28.11.2012 року, укладений між
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи»
недійсним в частині передачі прав за
іпотечним договором № 2631/1207/45-011-Z-1,
зазначаючи, що вимоги кредитора до
боржника пов'язані з отриманням від
боржника будь-яких робіт, послуг або
інших благ в натуральній формі, не
можуть бути предметом відступлення за
договором факторингу, а ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулось до нього з
позовом про звернення стягнення на
належну йому квартиру, крім того,
зазначав, що договори факторингу
порушують його права як споживача
фінансових послуг, оскільки договір
факторингу був укладений з порушенням
Розпорядження ДКРРФП « 231 від 3 квітня
2009 року, за яким договори факторингу
стосуються лише юридичних осіб та осіб
- суб'єктів підприємницької діяльності,
а він укладав договори кредиту та
іпотеки як фізична особа..

Як вбачається з матеріалів справи, 24
травня 2013 року ПАТ «Сведбанк» змінило
своє найменування на ПАТ «Омега Банк».

25.12.2007 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5
укладено кредитний договір № 2631/1207/45-011,
відповідно до якого банк надав
позивачу кредит у розмірі 74 000, 00
доларів США, з процентною ставкою 11.90 %
річних за користування кредитом зі
строком кредитування до 25 грудня 2037
року включно.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк»,
та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс» було укладено договір факторингу
№ 15, згідно умов якого банк відступив
фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить банку на
підставі документації, а фактор шляхом
надання фінансової послуги банку
набуває права вимоги такої
заборгованості від боржників та
передає банку за плату грошові кошти в
розпорядження в розмірі, що становлять
ціну продажу та в порядку
передбаченому даним договором. Таким
чином, ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» набув право вимоги до
позивача за кредитним договором №
2631/1207/45-011 та іпотечним договором №
2631/1207/45-01/-Z-l від 25.12.2007 року.

28 листопада 2012 року між ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено
договір факторингу, відповідно до умом
якого відбулося відступлення права
вимоги за кредитним договором №
2631/1207/45-11 від 25 грудня 2007 року та за
іпотечним договором № 2631/1207/45-01/-Z-l від
25 грудня 2007 року на користь останнього.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

За положенням ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
змінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом..

Частиною 1 статті 516 ЦК України
визначено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладені договори відповідають
вимогам закону.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляційної скарги, що ТОВ
«Кредитні ініціативи» не надано
доказів на підтвердження того, що на
момент укладення договору
іпотекодержателем по іпотечному
договору було ТОВ «Вектор плюс»,
оскільки договором факторингу від 28
листопада 2012 року, укладеного між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» визначено, що
всі права вимоги за кредитним
договором та іпотечним договором від 25
грудня 2007 року переходять до ТОВ
«Кредитні ініціативи».

Доводи позивача та його представника
про порушення прав та інтересів
позивача є безпідставними та такими, що
не ґрунтуються на встановлених судом
обставинах.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що посилання
позивача на невідповідність договору
факторингу п.1 Розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України № 231 від
03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг», оскільки, відповідно до
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року п. 1 Розпорядження Державної
комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України № 231 від
03.04.2009 р. «Про віднесення операцій з
фінансовими активами до фінансових
послуг» визнано нечинним та таким, що
не відповідає правовому акту вищої
юридичної сили.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що оспорювані договори
факторингу суперечать положенням ст.
1078 ЦК України, оскільки, як вбачається з
даних договорів, до нового кредитора
перейшло право грошової вимоги за
кредитним договором, а договір іпотеки
було укладено у забезпечення
зобов'язання ОСОБА_4 саме за кредитним
договором.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 серпня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий

Судді