У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого суддів: Ткачука О.С.,
Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
Колодійчука В.М., Умнової
О.В.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
професійного захворювання, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Червоногвардійського міського суду
Львівської області від 19 грудня
2013 року, ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 24 квітня
2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача на його користь
30000 грн в рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання.

Позов мотивовано тим, що позивач 24
вересня 1984 року прийнятий учнем
підземного гірника на шахту «їм. 60
річчя СРСР». 5 жовтня 1984 року
направлений на курси підземних
гірників. 7 грудня 1984 року переведений
на посаду гірника III розраду. 27 лютого
1986 року переведений на посаду
підземного гірника по ремонту гірничих
виробіток IV розряду. 16 травня 1996 року
звільнений у зв'язку з невідповідністю
виконуваній роботі. У зв'язку з
тривалою роботою в особливо шкідливих
та тяжких умовах праці у позивача
значно погіршився стан здоров'я,
внаслідок чого останній неодноразово
був змушений звертатися за медичною
допомогою. Довідкою МСЕК від 19 червня
1996 року йому вперше встановлено 50%
втрати професійної працездатності та
III групу інвалідності. Довідкою МСЕК
від 4 березня 2008 року позивачу
безстроково встановлено 60% втрати
профпрацездатності. Довідкою МСЕК від 4
березня 2008 року безтерміново
встановлено III групу інвалідності.
Позивач посилається на те, що страждає
на захворювання - бронхіт, вібрація рук,
має задишку, дефекти мовлення після
обвалу породи. Внаслідок отримання
професійного захворювання йому
завдано моральної шкоди, розмір якої
він оцінює у 30 000 грн та просить
стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Червоногвардійського
міського суду Львівської області
від 19 грудня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 24 квітня 2014
року, позов задоволено частково.
Стягнуто державного підприємства
«Львіввугілля» на користь позивача
3000 грн в рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання. У задоволенні іншої
частини вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить їх
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
частково задовольняючи позов та
визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди виходив з того, що
відповідно до ст. 12
Закону України «Про охорону праці» від
24 листопада 1992 року, який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин,
відшкодування моральної шкоди
проводиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, заподіяні працівникові
внаслідок фізичного або психічного
впливу, що спричинило погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру. Відшкодування моральної
шкоди можливе без втрати потерпілим
працездатності. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством. Такий порядок був
передбачений Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 1993 року
№492, які вступили в дію 1 липня 1993 року
(далі - Правила).

Відповідно до п. 11 Правил, в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, розмір відшкодування
моральної шкоди не міг перевищувати 200
мінімальних розмірів заробітної плати,
розмір якої на цей час становив 500000 крб.
(постанова Верховної Ради України
№49/96-ВР «Про порядок введення в дію
статей 10, 33, 34 Закону України «Про
оплату праці» та встановлення
мінімального розміру пенсії за віком»
від 20 лютого 2006 року), що відповідає
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленому Указом Президента
України від 28 травня 1996 року №762/96, який
становив 15.00 грн.

Виходячи з наведеного, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про обґрунтованість стягнення з
Державного підприємства
«Львіввугілля» на користь ОСОБА_6
моральної шкоди у розмірі 3000 грн (15x200=3000
грн.).

Визначаючи розмір грошового
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 3000 грн суд першої інстанції
зазначив, що ним враховуються
обставини справи та глибина моральних
страждань. З такими висновками
погодився і апеляційний суд.

Вказані висновки судів попередніх
інстанцій відповідають фактичним
обставинам справи та узгоджуються з
нормами матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.38 Правил право на
отримання потерпілим виплат на
відшкодування шкоди настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що довідкою МСЕК
від 19 червня 1996 року позивачу вперше
встановлено 50% втрати професійної
працездатності та III групу
інвалідності.

На той час абзацом 5 пункту 11 Правил
було передбачено, що розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 200
мінімальних розмірів заробітної плати
незалежно від інших будь-яких виплат.

Суди попередніх інстанцій дали
належну оцінку вказаним обставинам та
зібраним у справі доказам, правильно
застосували норми матеріального права
до спірних правовідносин, зокрема
положення вищевказаних Правил та
дійшли правильного висновку про
обґрунтованість стягнення з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Встановивши факти та визначивши
правовідносини, зумовлені
встановленими фактами, суд першої
інстанції вірно застосував правові
норми та ухвалив правильне по суті
рішення, а суд апеляційної інстанції
при перегляді справи, дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
скасування рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних рішень. При вирішенні
даної справи місцевим та апеляційним
судами правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Червоногвардійського
міського суду Львівської області
від 19 грудня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 24 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді
В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М.
Колодійчук О.В. Умнова