Справа 688/4014/14-ц
№ 2/688/824/14
Рішення

Іменем України

(вступна та резолютивна частини)

28 жовтня 2014 року
Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді: Мазур Н.В.,

при секретарі Ярощук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Шепетівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Грицівського вищого професійного
училища № 38 про визнання незаконним
наказу від 17.07.2014 року про звільнення у
зв'язку з закінченням контракту,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди

в с т а н о в
и в:

Зважаючи на складність у викладенні
повного рішення суду, пов'язаного з
потребою у обгрунтуванні доводів
сторін, на що може бути витрачений
значний час, суд вважає за необхідне
проголосити його вступну та
резолютивну частини.

Виходячи з наведеного, керуючись
ст. 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Грицівського вищого
професійного училища № 38 про визнання
незаконним наказу від 18.07.2014 року про
звільнення у зв'язку з закінченням
контракту, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шепетівський
міськрайонний суд Хмельницької
області.

Суддя:

Справа 688/4014/14-ц

№
2/688/824/14

Рішення

Іменем України

28 жовтня 2014 року
Шепетівський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді: Мазур
Н.В.,

при секретарі Ярощук
Я.В.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представників відповідача Ганаби
Д.Д., Новачука Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Шепетівці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Грицівського вищого професійного
училища № 38 про визнання незаконним
контракту в частині визначення терміну
дії, визнання незаконним наказу від
17.07.2014 року про звільнення у зв'язку з
закінченням контракту, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
Грицівського вищого професійного
училища № 38 (далі - ВПУ № 38) про визнання
незаконним контракту в частині
визначення терміну дії, визнання
незаконним наказу від 17.07.2014 року про
звільнення у зв'язку з закінченням
контракту, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що наказом
директора Грицівського ПТУ № 38 на
даний час ВПУ № 38 від 15.09.1992 року
прийнята на посаду викладача
літератури народів світу. Наказом від
11.11.1992 року була звільнена з роботи у
зв'язку з реорганізацією Грицівського
ПТУ № 38 в Грицівське ВПУ № 38 та наказом
за цією датою була прийнята на посаду
викладача літератури народів світу
згідно контракту терміном дії до 01.09.1993
року. Наказом від 17.07.2014 року її
звільнено за ст. 36 п.2 КЗпП України у
зв'язку із закінченням контракту.
Вважає своє звільнення з роботи
незаконним, оскільки працювала на
постійному місці 22 роки, має відповідну
освіту, не мала жодного
дисциплінарного стягнення, а лише
заохочення, є учасником ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
ІІ-ї категорії, членом профкому та ради
трудового колективу. Крім того
зазначає, що заяв на укладення
контракту ніколи не писала, копії
контракту їй не вручали. За таких
обставин вважає, що оскільки її
строковий трудовий договір був
переукладений декілька разів, то
відповідно до ч.2 ст. 39-1 КЗпП України
вважається таким, що укладений на
невизначений строк. У контракті, який
декілька разів переукладався було
зазначено, що він діє до 01.07.2014 року.
Однак, їй було оформлено додаткову
відпустку з 01.07.2014 по 16.07.2014 року, що
також свідчить про те, що її трудові
стосунки були продовженими і
звільнення з роботи є незаконним. А
тому просила суд визнати незаконним та
скасувати наказ про звільнення з
посади викладача Грицівського ВПУ № 38
у зв'язку із закінченням контракту,
поновити на посаді викладача, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в сумі 5 000
грн.

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлені вимоги частково,
просила частину позовних вимог про
визнання контракту в частині
визначення терміну його дії залишити
без розгляду. Підтвердила обставини на
які посилається в позовній заяві та
пояснила, що в момент укладення
контракту 11 листопада 1992 року
ознайомилась з його змістом, була
згідна з його умовами і підписала
контракт. Претензій до її роботи на
посаді викладача з боку дирекції ВПУ №
38 в період дії контракту не було. В
квітні 2014 року комісія, в складі якої
була інспектор з кадрів ОСОБА_5 та
технічні працівники, повідомляли її
про закінчення дії контракту, але вона
відмовилась від підпису і продовжувала
працювати. З 01.07.2014 року по 16.07.2014 року за
її заявою від 23.06.2014 року їй була
надана додаткова відпустка як такій, що
належить до ІІ-ї категорії потерпілих
від Чорнобильської катастрофи, з 15.07.2014
року по 18.07.2014 року хворіла і
знаходилась на лікарняному. 18.07.2014 року
до неї додому прийшла ОСОБА_5 з двома
працівниками училища та повідомили, що
її звільнено з роботи у зв'язку із
закінченням контракту. Вона
відмовилась отримувати трудову книжку
та копію наказу. Не заперечувала, що
подавала заяву про укладення
контракту, що отримувала його копію і
що при продовженні контракту ставила
свій підпис у контракті. Просить
поновити її на роботі, стягнувши з
відповідача середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Представник позивача ОСОБА_2
підтримала позовні вимоги частково та
підтримала заяву позивача про
залишення частини позовних вимог без
розгляду. Надала пояснення, аналогічні
поясненням позивача, та зазначила, що з
ОСОБА_1 кілька разів переукладався
контракт, а тому такий трудовий договір
став безстроковим. Крім того,
зазначила, що звільнення позивача з
роботи з 18.07.2014 року, а не з 01.07.2014 року
також дає підстави вважати, що
строковий трудовий договір став
безстроковим.

Представники відповідача Ганаба Д.Д. та
Новачук Л.П. позов не визнали, та суду
пояснили, що між Грицівським ВПУ-38 та
ОСОБА_1 було укладено контракт, який за
згодою сторін неодноразово
продовжувався, термін якого
закінчувався 1 липня 2014 року. Однак,
остання 23.06.2014 року подала заяву про
надання додаткової відпустки з 01.07.2014
року по 16.07.2014 року так, як мала право на
таку відпустку, оскільки належить до
ІІ-ї категорії потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, її заява
була задоволена і з 01.07.2014 року по 16.07.2014
року вона перебувала у відпустці. Крім
того, з 15.07.2014 року по 18.07.2014 року позивач
захворіла, надала лікарняний лист і
відпустку було продовжено. 18.07.2014 року,
в останній день перебування на
лікарняному, наказом директора № 18-к
була звільнена з посади викладача у
зв'язку із закінченням дії контракту
за п.2 ст.36 КЗпП України.

Вважають, що звільнення позивача
відбулось у визначений законом спосіб,
згідно з вимогами трудового
законодавства. Крім того, вказують, що
роботодавець зобов'язаний вручити
працівнику копію наказу про звільнення
лише при звільненні працівника з
ініціативи адміністрації. При
звільненні працівника в зв'язку з
закінченням строкового трудового
договору, вручення копії такого наказу
не є обов'язком роботодавця. Позивач
знала умови та строк дії Контракту,
тому просить у задоволенні позову
відмовити.

Ухвалою суді від 28жовтня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
контракту в частині визначення терміну
його дії залишено без розгляду.

Заслухавши пояснення позивача, її
представника, представників
відповідача, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
знаходить позов не підлягаючим
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 статті 23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимогу про їх
припинення.

Особливою формою трудового договору,
як визначено ч.3 ст. 21 КЗпП України, є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки, відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу Грицівського СПТУ-38 № 58 від
30.09.1992 року ОСОБА_1 було прийнято на
посаду викладача літератури народів
світу тимчасово з 15.09.1992 року по 11.11.1992
року.

Відповідно до наказу від 11.09.1992 року №
378 від 11.09.1992 року «Про реорганізацію
Грицівського СПТУ-38 в вище професійне
училище № 38 - Грицівське СПТУ - 38 з 11.1992
року було ліквідоване і всі працівники
були звільнені з роботи.

Наказом № 75 від 11.11.1992 року по
Грицівському ВПУ - 38 визначено прийом
на роботу усіх працівників у
Грицівське ВПУ № 38 проводити тільки по
контракту, що узгоджується з вимогами
Закону України «Про освіту».

11 листопада 1992 року між Грицівським ВПУ
№ 38 в особі директора Ганаби Д.Д. та
ОСОБА_1, відповідно до заяви останньої
був укладений строковий трудовий
договір (контракт), відповідно до умов
якого позивач була прийнята для роботи
в навчальний заклад викладачем на
період з 11.11.1992 року по 01.09.1993 року, що
визначено п. 1.3 Контракту, про що було
зазначено у вищевказаному наказі.

Пунктом 1.4 Контракту визначено, що
підставою для продовження строку дії
контракту є письмова згода сторін, яка
викладається у кінці договору.
Буквальний аналіз змісту цього пункту
вказує на те, що продовження дії
договору можливе лише за згодою обох
сторін Контракту, що і відбувалось
починаючи з 01.09.1993 року по 01.07.2014 року.

Укладений строковий трудовий
договір між Грицівським ВПУ № 38 та
ОСОБА_1 був погоджений сторонами, про що
свідчать їх підписи. Позивач була
ознайомлена з умовами контракту та
терміном його дії, оскільки у
подальшому неодноразово за згодою
керівництва навчального закладу було
продовжено строк його дії. Разом з тим,
з часу укладення договору і до її
звільнення, позивачка не оскаржувала
його в частині строку дії.

23.06.2014 року позивач звернулася до
директора Грицівського ВПУ № 38 про
надання додаткової відпустки строком 14
робочих днів з 01.07.2014 року, як такій, що
належить до ІІ-ї категорії потерпілих
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Наказом директора Грицівського ВПУ-38
від 26.06.2014 року № 215 ОСОБА_1 надано
додаткову відпустку відповідно до її
заяви з 01.07.2014 року по 16.07.2014 року.

З пояснень сторін та листка
непрацездатності вбачається, що
позивач ОСОБА_1 з 15.07.2014 року по 18.07.2014
року перебувала на амбулаторному
лікуванні.

Свідок ОСОБА_5, інспектор з кадрів
Грицівського ВПУ № 38 суду пояснила, що
ОСОБА_1 в квітні 2014 року повідомлялась
про те, що вона буде звільнена з роботи
у зв'язку із закінченням терміну дії
контракту, однак відмовилася
розписатись у повідомленні. 01.07.2014 року
остання мала бути звільнена з посади у
зв'язку із закінченням терміну дії
контракту. Однак, вона 23.06.2014 року
написала заяву про надання їй
додаткової відпустки з 01.07.2014 року в
кількості 16 календарних днів. В період
відпустки вона також перебувала на
лікарняному і повинна була виходити на
роботу 19.07.2014 року. Але 18.07.2014 року був
виданий наказ про звільнення ОСОБА_1 з
посади викладача у зв'язку із
закінченням терміну дії листка
непрацездатності по закінченню
контракту по п.2 ст.36 КЗпП України. В той
же день вона разом з двома
працівниками училища намагалась
ознайомити ОСОБА_1 з наказом та
передати їй трудову книжку, але від
ознайомлення з наказом та отримання
трудової книжки відмовилася.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є
заступником директора Грицівського
ВПУ № 38. В липні 2014 року виконувала
обов'язки директора у зв'язку з
відпусткою директора Ганаби Д.Д., нею
18.07.2014 року видавався наказ про
звільнення ОСОБА_1 з посади викладача у
зв'язку із закінченням контракту, знає,
що остання відмовилась від
ознайомлення з наказом та отримання
трудової книжки.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України
«Про відпустки» у разі звільнення
працівника у зв'язку із закінченням
строку трудового договору
невикористана відпустка може за його
бажанням надаватися й тоді, коли час
відпустки повністю або частково
перевищує строк трудового договору. У
цьому випадку чинність трудового
договору продовжується до закінчення
відпустки.

Наказом в.о. директора Грицівського
ВПУ-38 від 18 липня 2014 року № 18-к ОСОБА_6
викладача ОСОБА_1 18 липня 2014 року
звільнено у зв'язку із закінченням
терміну дії контракту згідно п.2 ст. 36
КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку про те, що позивача
правомірно, у відповідності до вимог
чинного законодавства було звільнено
за п. 2 ст. 36 КЗпП України і при її
звільненні вимог вищезазначених
статей відповідачем не порушувалось,
що підтверджується матеріалами справи.

Посилання позивача про те, що підстав
для її звільнення не було, оскільки
роботодавець не висловлював жодних
претензій щодо її роботи, суд відхиляє
з наступних підстав.

Пункт 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
передбачає можливість припинення
трудового договору у зв'язку з
закінченням його строку. На цій
підставі може бути припинений тільки
строковий трудовий договір, укладений
як строковий відповідно до закону.

Припинення трудового договору після
закінчення строку не вимагає заяви або
якогось волевиявлення працівника. Свою
волю на укладення строкового договору
позивач уже виявила, укладаючи
строковий трудовий договір, у цей же
час вона виразила і волю на припинення
такого трудового договору після
закінчення строку, на який він був
укладений. Власник також не
зобов'язаний попереджати або в інший
спосіб інформувати працівника про
майбутнє звільнення за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП
України.

Відповідно до ч.2 ст.39-І КЗпП
України, на положення якої позивач
посилається як на підтвердження
законності своїх вимог, трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, за винятком випадків,
передбачених ч.2 ст. 23, вважаються
такими, що укладені на невизначений
строк.

Аналіз змісту вказаної норми свідчить
про те, що строковий трудовий договір
вважається продовженим на
невизначений строк за виключенням
договору, укладеного на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін. Як вбачається з контракту, що
міситься в матеріалах справи, строк
його дії був визначений до 01.07.2014 року
за погодженням сторін, про що свідчать
їхні підписи. Тому обґрунтування вимог
позивачем положеннями ч.2 ст. 39-І КЗпП
України, суперечить змісту цієї норми.

Доводи позивача на обґрунтування своїх
вимог неврученням копії наказу про
звільнення з роботи суд відхиляє. В
обов'язки роботодавця не входить
вручення звільненому працівникові
копії наказу про звільнення з роботи,
крім, випадків звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, що
передбачено ч.2 ст.47 КЗпП України.
Позивач звільнена з роботи по
закінченню строкового трудового
договору, а не з ініціативи власника чи
уповноваженого ним органу. Про
звільнення позивача з займаної посади
їй було повідомлено 18.07.2014 року
комісією в складі трьох чоловік і від
отримання трудової книжки та копії
наказу, вона відмовилася, що не
заперечила в судовому засіданні.

У зв'язку з правомірним звільненням
позивача, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову і в
частині стягнення моральної шкоди з
наступних підстав.

Згідно ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Тобто, згідно з чинним законодавством
України, загальною підставою
відповідальності є протиправне,
шкідливе, винне діяння завдавача шкоди
(цивільне правопорушення). Отже,
відповідальність настає лише за вини
заподіювача.

Оскільки позивачем суду не надано
доказів неправомірності чи
протиправності дій відповідача, суд
вважає, що вимоги в частині стягнення
моральної шкоди, задоволенню не
підлягають.

За наведених обставин вимоги позивача
не ґрунтуються на законі, в зв'язку з
чим у їх задоволенні суд знаходить
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Грицівського вищого
професійного училища № 38 про визнання
незаконним наказу від 18.07.2014 року про
звільнення у зв'язку з закінченням
контракту, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення через Шепетівський
міськрайонний суд Хмельницької
області.

Суддя: