АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/860/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3371/14
Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Кривчун Т.О., Петренка В.М.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її
представника-адвоката ОСОБА_2

на рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 26 вересня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання грошових коштів спільним
майном подружжя та стягнення ? частини
спільного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом та
посилаючись на те, що в період шлюбу
відповідачка привласнила наданий йому
кредит в сумі 28305 грн. 43 коп., просив
визнати дані кошти та сплачені ним
відсотки, комісії по кредиту загальною
сумою 56045 грн. 30 коп. спільним майном
подружжя та стягнути з відповідачки на
його користь 1/2 частку цих коштів в
розмірі 28022 грн. 65 коп.

Рішенням Диканського районного суду
Полтавської області від 26 вересня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя
грошові кошти, отримані за кредитним
договором № 1/1120462 від 30.06.2011 року та
сплачені в рахунок його погашення
ОСОБА_3 в сумі 56045 грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 1/2 частину спільного
майна подружжя у вигляді грошових
коштів, отриманих за кредитним
договором № 1/1120462 від 30.06.2011 року на
користь ОСОБА_3 та обов'язкових касових
платежів в загальній сумі 26391 грн. 65 коп.

Вирішено питання судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір в сумі 523 грн. 85
коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
та її представник адвокат ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просили рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити за безпідставністю.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції, встановивши
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено доказами по справі, що
сторони перебували у шлюбі з 31 серпня
2004 року. Рішенням Диканського
районного суду Полтавської області від
07 вересня 2011 року, яке набрало законної
сили 20 вересня 2011 року, шлюб сторін було
розірвано.

Під час шлюбу сторін, 30 червня 2011 року
між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та
позивачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 1/1120462, відповідно
до умов якого останній отримав
кредитні кошти на споживчі потреби у
сумі 28305 грн. 43 коп. строком на 36 місяців
з кінцевим терміном повернення до
29.06.2014 року.

На виконання умов кредитного договору,
в період з 26.07.2011 року по 21.05.2014 року
позивачем особисто було сплачено у
погашення кредиту 56045 грн. 30 коп.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції
виходив з того, що кошти за кредитним
договором було одержано в період шлюбу
сторін, що створює презумпцію
виникнення права спільної сумісної
власності, яка відповідачкою по справі
не спростована, тому сума коштів,
сплачена позивачем після розірвання
шлюбу на погашення кредитного
зобов'язання підлягає пропорційному
розподілу між ними у співвідношенні по
1/2 частині за виключенням 3262 грн., які
позивач сплатив перебуваючи у шлюбі з
відповідачкою.

Колегія суддів з такими
висновками суду першої інстанції
погодитися не може з огляду на
наступне.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на
увазі окрему річ, сукупність речей, а
також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Договір, укладений одним із подружжя,
за яким майно використане не на потреби
сім'ї, а на інші потреби, не створює
обов'язків для іншого з подружжя.

Вказана правова позиція викладена у
поставі Верховного Суду України від 19
червня 2013 року у справі № 6-55цс13 та
відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Таким чином, належність майна,
одержаного за договором, до спільної
сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
цільовим використанням даного майна на
задоволення потреб сім`ї.

Визнаючи право спільної сумісної
власності подружжя на майно, суд
повинен установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, але й факт
використання одержаного за договором
на потреби сім'ї, який підлягає
доказуванню заінтересованою стороною.

Тільки в разі встановлення цих фактів
норма ст. 60 СК України вважається
правильно застосованою.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції вказані вимоги закону
не врахував та факту використання
спірних коштів для задоволення потреб
сім`ї сторін не встановив.

Докази, на які послався суд, вказаних
обставин не доводять, а свідчать лише
про наміри сторін придбати за кредитні
кошти торгівельний кіоск, але фактично
на ці потреби спірні кошти використані
не були, як не було придбано і іншого
майна, що визнано сторонами в судовому
засіданні.

Оскільки по справі не встановлено і
суду позивачем не доведено, що кошти,
одержані ОСОБА_3 за кредитним договором
№ 1/1120462 від 30.06.2011 року з ПАТ «Креді
Агріколь Банк», використані на
задоволення потреб сім`ї, висновки
місцевого суду про набуття цими
коштами статусу спільного майна
подружжя та виникнення у відповідачки
ОСОБА_1 обов'язків щодо повернення
кредиту за цим договором є помилковими.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви ОСОБА_3, його вимоги ґрунтуються
на протиправному заволодінні ОСОБА_1
грошима, одержаними ним за кредитним
договором, що виключає застосування
інституту права спільної сумісної
власності подружжя.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
постановленням по справі нового
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_3 за його недоведеністю та
безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, колегія суддів керується
нормами ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
відповідно до якої стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

З матеріалів справи вбачається, що за
подання апеляційної скарги
відповідачкою ОСОБА_1 сплачено 261 грн. 92
коп. (а.с. 107, 108), які підлягають
стягненню на її користь з позивача
ОСОБА_3 при ухваленні нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її
представника - адвоката ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 26 вересня 2014
року - скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 відмовити повністю.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 261
грн. 92 коп. судового збору сплаченого за
подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
Т.О. Кривчун

В.М. Петренко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б.Бутенко