СЛОВ'ЯНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Єд. унік. № 243/4398/14
Провадження № 2/243/1891/2014
Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:
суддя Мінаєв І.М.
при секретарі судового
засідання Рудь Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судового засідання
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -
24.09.2014 року до Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги
тим, що він є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
дарування від 10.09.2001 року. Відповідач
ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача,
та відповідач ОСОБА_3 є його донькою.
Шлюб між позивачем та відповідачем
ОСОБА_2 було розірвано рішенням
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 12.12.2011 року.
Відповідачі як члени сім'ї позивача
вселилися в належний останньому
будинок, проживали в ньому та
зареєстрували в ньому своє місце
проживання. Після припинення сімейних
відносин позивач, відповідно до ч. 4 ст.
156 та ст. 162 ЖК УРСР, запропонував
відповідачу ОСОБА_2 укласти договір про
порядок користування житловим
приміщенням та підсобними спорудами,
визначити оплату за користування
житловим приміщенням та підсобними
спорудами та оплату за комунальні
послуги. Однак, відповідач ОСОБА_2
відмовилася укладати з позивачем
зазначений договір, та з 15.08.2013 року
відповідачі у відсутність позивача
виселилися з належного останньому
будинку та вивезли все належне їм
майно, з зазначеного часу в будинку не
проживають, але з реєстрації за даною
адресою не знялися до теперішнього
часу. Місце проживання відповідачів
позивачу на теперішній час не відомо.
Позивач змушений нести витрати по
оплаті комунальних платежів із
розрахунку на відповідачів, а також
позивач позбавлений можливості
використати своє право на оформлення
субсидії. Оскільки відповідачі
добровільно знятися з реєстрації у
належному позивачу будинку не бажають
та не проживають у даному будинку без
поважних причини більше року, позивач
просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3
втратившими право користування
житловим приміщенням, а саме - житловим
Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились,
надали суду заяву з проханням
розглядати справу без їх участі,
наполягали на задоволенні позовних
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, хоча були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, про
причини неявки суду не повідомили,
клопотання про розгляд справи у їх
відсутність не надали.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Позивач та його представник не
заперечували проти ухвалення заочного
рішення.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

Відповідно до договору дарування від
10.09.2001 року, посвідченого завідуючою
Першою слов'янською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за № 1-2127,
ОСОБА_6 добровільно подарувала, а
ОСОБА_1 прийняв у дар належний
дарувателю жилий будинок АДРЕСА_1. (а. с.
8)

Згідно з довідкою № 1686-3/0.45/01 від 29.07.2013
року, виданою КП «БТІ» м. Слов'янська,
право власності на житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_1, станом на 01.01.2013
року зареєстровано за ним на підставі
договору дарування, посвідченого
Першою слов'янською ДНК 10.09.2001 року за р.
№ 1-2127. Дата реєстрації - 21.09.2001 року. (а.
с. 11)

Відповідно до викопіювання з домової
книги для приписки громадян за адресою:
АДРЕСА_1, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровані за даною адресою з 09.08.2002
року. (а. с. 14-15)

Заочним рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 12.12.2011 року у цивільній справі №
2-3231-2011 було розірвано шлюб між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 (а. с. 13)

Згідно з довідкою, виданою виконавчим
комітетом Слов'янської міської ради
02.08.2013 року, сумісно з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3
(а. с. 16)

У відповідності до акту № 436 від 20.09.2013
року, складеного керівником комітету
мікрорайону Черевківка м. Слов'янська у
присутності сусідів ОСОБА_7, що мешкає
по АДРЕСА_3, та ОСОБА_8, що мешкає по
АДРЕСА_2, 15.08.2013 року з житлового будинку
АДРЕСА_1 самостійно виселилися ОСОБА_2
та ОСОБА_3 (а. с. 9)

У відповідності до акту № 348 від 16.09.2014
року, складеного керівником комітету
мікрорайону Черевківка м. Слов'янська у
присутності сусідів ОСОБА_9, що мешкає
по АДРЕСА_4, та ОСОБА_8, що мешкає по
АДРЕСА_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому
будинку АДРЕСА_1 не проживають,
особистих речей цих осіб в будинку
немає. (а. с. 10)

Відповідно до абзацу першого частини
другої статті 3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Частинами першою та другою статті 156 ЖК
УРСР передбачено, що члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї, на вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей згоди власника не
потрібно.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року, відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року», Першого протоколу та
протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від
17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися та
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушенні і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК
України).

Права власника житлового будинку
визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК
УРСР, які передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, судом встановлено, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
проживають у житловому будинку АДРЕСА_1
з 15.08.2013 року, тобто вже більше року, та
відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

З огляду на вищенаведене суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб
втратившими право користування
житловим приміщенням, обґрунтовані та
підлягають задоволенню, а тому
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають
бути визнані такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
оскільки їх право користування
житловим будинком АДРЕСА_1 перешкоджає
позивачу, як власнику житла,
розпоряджатися даним житлом на свій
розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, понесені позивачем судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
243,60 грн. слід стягнути з відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача в
солідарному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, а
саме: житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_2, виданий
Слов'янським МВ УМВС України в
Донецькій області 28.04.2009 року, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, витрати по
сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.
(двісті сорок три грн. 60 коп.)

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення складене та підписане у
нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду

Мінаєв І.М.