АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8124/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 630/464/14-ц
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кіпенко
І.С.,

- Макарова
Г.О.,

за участю секретаря -
Прийміч А.І.,

перекладачів-дактилологів -
ОСОБА_3 і ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Люботинського міського суду
Харківської області від 23 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_7, треті особи: приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним та визнання права
власності, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з
позовом в якому просив суд:

- визнати частково недійсним договір
купівлі-продажу № 03.06.2011 року житлового
будинку АДРЕСА_2 в частині права
власності ОСОБА_7 на 1/2 частину
вказаного житлового будинку з
надвірними будівлями;

- анулювати в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно правову
реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_2;

- визнати за ним право власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_2;

- судові витрати покласти на
відповідача.

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначив, що деякий час у нього із
ОСОБА_7 були стосунки та вони проживали
як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу
у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_7 умовила його
продати квартиру та придбати житловий
будинок. Оскільки він є інвалідом,
глухонімим, а також що йому важко
спілкуватись з людьми, питаннями
продажу квартир та придбання будинку
займалась відповідач. Вона знайшла для
придбання житловий будинок і 03.06.2011
року він продав свою квартиру АДРЕСА_1
за 13300 доларів США та в той же день купив
у гр-ки ОСОБА_10 за 10000 доларів будинок
АДРЕСА_2. Даний договір посвідчено
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстровано в реєстрі за № 2313.

Під час підписання договору була
присутня перекладач ОСОБА_9, яку
запросила відповідач, та перекладала
йому умови договору таким чином, що він
буде єдиним власником житлового
будинку. Після укладення договору
відповідач забрала у позивача його
документи (паспорт, ідентифікаційний
код, закордонний паспорт та трудову
книжку), а також оригінали договорів
продажу квартири та купівлі будинку. В
подальшому стосунки між сторонами
погіршились та тільки в червні 2014 року
позивач дізнався про те, що договір
купівлі житлового будинку було
укладено на двох покупців на нього та
на ОСОБА_12 і вона є власницею 1/2 частини
житлового будинку.

Враховуючи, що перекладач ОСОБА_9 текст
договору йому не прочитала, що умови
угоди переклала для нього таким чином,
що все майно буде належати йому, хоча
насправді зміст договору був інший, що
текст договору він не читав,
довірившись ОСОБА_7, він підписав
договір купівлі-продажу будинку.
Вважає, що помилився щодо істотних умов
договору, а тому звернувся до суду із
даним позовом.

Відповідач ОСОБА_7, а також залучені до
справи у якості третіх осіб приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
перекладач-дактилолог Харківської
обласної організації Українського
товариства глухих (УТОГ) ОСОБА_9 позов
не визнали, посилаючись на те, що при
укладенні договору купівлі-продажу
будинку всі вимоги закону були
дотримані, умови договору попередньо
обговорювалися сторонами, з їх змістом
ОСОБА_5 ознайомлений, текст договору
сторони прочитали і кожен з них
підтвердив власноручним підписом
згоду з умовами договору.

Рішенням Люботинського міського суду
Харківської області від 23 жовтня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_5
відмовлено та скасовані заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
Люботинського міського суду
Харківської області від 02.07.2014 року.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати
вказане рішення та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та
такою, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що перекладач ОСОБА_9
не попередила нотаріуса ОСОБА_8 про те,
що вона не володіє державною мовою, а
оскільки ОСОБА_5 не вміє писати і читати
російською мовою і не розуміє
українську мову він не міг самостійно
прочитати договір. Текст договору був
зачитаний нотаріусом українською
мовою і перекладений перекладачем на
мову глухонімих.

У якості свідка у суді першої інстанції
була допитана перекладач на мову
глухонімих ОСОБА_13, яка знає ОСОБА_5 на
протязі 20 років і яка охарактеризувала
його як неграмотну та слабко розвинуту
людину, дуже примітивну та важко
розуміючу. Для того щоб донести до
нього суть питання треба говорити
простим язиком та повільно, повторюючи
суть перекладу декілька разів. Таким
чином ОСОБА_9, яка раніше не знала
ОСОБА_5, не знала його особистості і не
могла бути впевненою, що він правильно
розумів те, що вона йому перекладає.

Роз'яснення ОСОБА_5 змісту договору
проходило таким чином: нотаріус
українською мовою зачитував вголос
текст договору, одночасно з цим
перекладач ОСОБА_9, яка не розуміє
українську мову, перекладала текст
договору на мову глухонімих ОСОБА_5,
який не розуміє українську мову і важко
розуміє російську мову.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5
пояснив, що не мав наміру і
необхідності утворювати разом з
відповідачем спільну власність, бажав
купити будинок тільки для себе.

Отже, вважає апелянт, є всі підстави
стверджувати, що ОСОБА_5 під час
укладання договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_2 неправильно
сприйняв істотні обставини правочину,
що вплинуло на його волевиявлення.

Посилання відповідача на те, що вона
утримувала ОСОБА_5, сплачувала його
борги, не відповідає дійсності,
оскільки з наданих суду доказів
вбачається, що ОСОБА_5 в період 2010-2012
років постійно працював, отримував
пенсію. Із довідки із податкової
інспекції убачається, що ОСОБА_12
доходів не мала, інших доказів про свою
участь у витратах на придбання 1/2
частину спірного будинку не надала.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 і
його представник підтримали
апеляційну скаргу і просили її
задовольнити, посилаючись на вказані в
апеляційній скарзі доводи.

Відповідач ОСОБА_7 та її представник
просили відхилити апеляційну скаргу, а
рішення суду залишити без змін,
вказуючи, що на протязі шести років
ОСОБА_7, яка також, як і ОСОБА_5, є
глухонімою, знаходилась з позивачем у
фактичних шлюбних відносинах. Дійсно
03.06.2011 року ОСОБА_5 продав належну йому
квартиру готельного типу і купив на
двох будинок АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_7 не заперечувала, що
будинок був куплений на гроші ОСОБА_5,
однак стверджує, що саме ОСОБА_5, у якого
не склалося особисте життя у шлюбах з
двома попередніми дружинами, побажав,
щоб вона була співвласником будинку в
Люботині, оскільки на той час між ними
були близькі відносини. Більше того,
спочатку, при оформленні договору
купівлі-продажу будинку, він взагалі
виявив бажання оформити будинок
повністю на неї і лише після
застереження нотаріуса та роз'яснень
щодо можливих наслідків вирішив
зазначити у договорі їх обох покупцями
в рівних частках.

Відповідач стверджує, що і після
укладення договору купівлі-продажу
будинку вони тривалий час підтримували
близькі відносини, відремонтували
будинок, поліпшили його стан, однак під
тиском свого сина від попереднього
шлюбу ОСОБА_5 розірвав з нею відносини і
звернувся до суду з таким позовом.

Перекладач-дактилолог ОСОБА_9, залучена
до справи у якості третьої особи,
апеляційну скаргу не визнала і просила
її відхилити, пояснивши, що влітку 2011
року до неї, як перекладача-дактилолога
ХО УТОГ звернулися глухонімі ОСОБА_5 і
ОСОБА_7, які були з нею знайомі як з
перекладачем, з проханням надати
допомогу у спілкуванні з іншими
особами, які не мають вад слуху, при
здійсненні угод купівлі-продажу житла.
При укладенні договорів нотаріус
роз'яснювала кожну обставину, а вона
здійснювала сурдопереклад. Саме ОСОБА_5
побажав, щоб у договорі покупцем була
вказана ОСОБА_7 і за спільною згодою
всіх сторін покупцями зазначили ОСОБА_5
і ОСОБА_7 в рівних частках. Текст
договору сторони читали, потім
підписали. Вона не має жодних сумнівів
щодо правильності перекладу перебігу
узгодження умов договору та
усвідомлення позивачем ОСОБА_5 його
змісту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
сторін, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, до
яких дана справа не відноситься.

Розглядаючи дану справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам та іншим
особам, які беруть участь у справі,
рівні можливості щодо подання доказів,
їх дослідження та доведеності перед
судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 03.06.2011 року ОСОБА_5
продав громадянці ОСОБА_15 за 13300
доларів належну йому однокімнатну
квартиру готельного типу АДРЕСА_1. У цей
же день, 03.06.2011 року, приватним
нотаріусом ОСОБА_8 посвідчено договір
купівлі-продажу, за умовами якого
ОСОБА_10 (продавець) передала, а ОСОБА_5 і
ОСОБА_7 прийняли у рівних частках, а
саме по ? частці, житловий будинок
АДРЕСА_2. Продаж здійснено за 80000 грн.,
що на день підписання договору є
еквівалентом 10000 доларів США.

З позовом про визнання частково
недійсним договору купівлі-продажу
будинку ОСОБА_5 звернувся 18.06.2014 року.

За умовами статті 229 ЦК України
правочин може бути визнаний судом
недійсним у разі, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилялася щодо
обставин, які мають істотне значення.
Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використанням за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не доведено
наявність саме тих обставин, існування
яких дає підставі вважати, що договір
ним укладено внаслідок помилки щодо
умов договору, які мають істотне
значення.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції, оскільки воно
ухвалене у відповідності з законом, на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд надав оцінку усім доказам, які
надали сторони, їх представники та
треті особи, з огляду на вимоги
процесуального закону щодо їх
належності, допустимості,
достовірності кожного з цих доказів
окремо, а також щодо їх достатності і
взаємного зв'язку у їх сукупності.

Аналізуючи покази свідків, суд
правильно відзначив, що покази
допитаних за клопотанням сторони
позивача свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19 не впливають на
висновок суду, оскільки їх свідчення
відносяться до стосунків сторін до
укладення оспорюваного правочину та
після нього, однак не стосуються
безпосередньо події укладення
правочину та доводів позивача про
укладення договору під впливом
помилки.

Зазначені в позовній заяві і в
апеляційній скарзі доводи позивача та
його представника, зосереджені на
ствердженні того, що ОСОБА_7
скористалася його довірою та їх
близькими стосунками, що
перекладач-дактилолог ХО УТОГ ОСОБА_9
неправильно переклала йому зміст
договору купівлі-продажу будинку та
роз'яснення нотаріуса суті договору і
його правових наслідків, що сам він
прочитати текст договору не зміг, що
відповідач ОСОБА_7, знову ж таки
скористалася його довірою і забрала
примірники договору купівлі-продажу
будинку та його особисті документи
(паспорти, трудову книжку, довідку про
ідентифікаційний код) і утримувала їх у
себе.

Однак такі обставини, у разі їх
доведеності, можуть свідчити про
наявність інших підстав для визнання
недійсним договору купівлі-продажу, а
не передбачених ст.229 ЦК України.

Судом встановлено, а сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не спростовано ту обставину, що
як позивач ОСОБА_5 так і відповідач
ОСОБА_7 мають одні і ті ж вади, є
глухонімими, а відтак користуються
допомогою перекладачів-дактилологів
ХО УТОГ, рівноправними членами якого є
і запрошені кожною із сторін для участі
у судовому розгляді перекладачі ХО
УТОГ ОСОБА_3 і ОСОБА_4, і запрошена
сторонами для участі в укладенні
договорів 03.06.2011 року
перекладач-дактилолог ХО УТОГ ОСОБА_9, і
допитана за клопотанням сторони
позивача перекладач-дактилолог
ОСОБА_13, яка знайома з ОСОБА_5 за час
його роботи слюсарем на ДП «Завод
ім.Малишева» в період 1978-1994р.р. (а.с.117-118).

За таких обставин не свідчать про
наявність підстав для скасування
рішення доводи апелянта в тій частині,
що допитана у якості свідка
перекладач-дактилолог ОСОБА_13
повідомила суду, що ОСОБА_5 є
неграмотною, слабко розвинутою
людиною, діже примітивною та важко
розуміючому сутність перекладу.

ОСОБА_13, як правильно зазначив суд
першої інстанції, не була присутня при
укладенні оспорюваного договору і її
твердження про те, що позивача ОСОБА_5
обманули не може покладено в основу
доведеності позовних вимог. Оцінка
ОСОБА_13 особистих якостей ОСОБА_5 є її
суб'єктивним висновком, ґрунтується на
фактах її спілкування з ОСОБА_5 під час
його роботи на заводі двадцять років
тому.

Позивачем та його представником не
спростовані доводи відповідача та її
представника про те, що ОСОБА_5
достатньо розвинутий, щоб розуміти
значення своїх вчинків та оточуючих,
після роботи слюсарем на заводі
тривалий час працював продавцем у
приватних підприємців, що не сумісне з
оцінкою рівня його розвитку, яку надала
ОСОБА_13

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_5 лише через три роки після
укладення договору купівлі-продажу
будинку звернувся 06.06.2014р. до
Люботинського ВМ Харківського РВ ГУ
МВС України в Харківській області з
заявою про вжиття заходів до його
цивільної дружини ОСОБА_7, яка, начебто,
шляхом обману заволоділа документами
та виявилася співвласником будинку
АДРЕСА_2 (а.с.48)

Разом з тим, стороною позивача не
надано належних та допустимих доказів,
які б свідчили, що ОСОБА_5 є
неписьменним, не вміє читати, писати, є
розумово відсталий, а також доказів
того, що ОСОБА_9 здійснила неправильно
переклад.

Доказування, згідно ч.4 ст.60 ЦПК України,
не може ґрунтуватися на припущеннях.

З пояснень ОСОБА_5 та інших матеріалів
справи вбачається, що він припустився
помилки, поділившись 03.06.2011 року при
укладенні договору купівлі-продажу
будинку своїм майном зі своєю
співмешканкою ОСОБА_7, спільне життя з
якою у подальшому не склалося, однак ця
помилка не тягне наслідків,
передбачених ст.229 ЦК України.

Відсутні підстави і для задоволення
позову ОСОБА_5 в частині визнання вимог
про визнання за ним права власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_2,
оскільки йому й так, без рішення суду,
згідно умов договору купівлі-продажу
від 03.06.2011 року належить ? частина
вказаного будинку. Це його право ніхто
не оспорює, воно зареєстровано у
передбаченому на той час порядку.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданих ними відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, згідно ч.1 ст.303
ЦПК України, перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції і не вправі
ухвалювати рішення щодо вимог, які
позивачем у передбаченому законом
порядку в суді першої інстанції не
заявлялися.

Разом з тим, таке вирішення даної
справи не є перешкодою для звернення
ОСОБА_5, згідно ст.3 ЦПК України, до суду
в порядку, встановленому цим Кодексом,
за захистом своїх порушених прав,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Люботинського міського суду
Харківської області від 23 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: