Справа № 377/531/13-ц Головуючий у І
інстанції Орел А.С.Провадження №
22-ц/780/6288/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого
Голуб С.А.

суддів
Таргоній Д.О., Приходька К.П.

за участю секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Славутицького
міського суду Київської області від 17
травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» про стягнення заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л
а :

У квітні 2013 року позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним
позовом в якому, посилаючись на вимоги
ст.ст. 116-117 КЗпП України та ст.ст. 1,3,21-24
Закону України «Про оплату праці»
просив стягнути заборгованість по
заробітній платі за період з 1 травня 2009
р. по 26 січня 2010 р. та середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 26 січня 2010 р. по
день фактичного розрахунку,
посилаючись на те, що за період роботи у
відповідача з 1 травня 2009 р. по 26 січня
2010 р. йому заробітна плати не
виплачувалась та в день звільнення
відповідач здійснив розрахунок лише в
сумі 453,60 грн., що не відповідає повному
розрахунку заборгованості по виплаті
заробітної плати.

Рішенням Славутицького
міського суду Київської області від 17
травня 2013 року в задоволенні позову
про стягнення заробітної плати за
період з 1 травня 2009 р. по 26 січня 2010 р.
відмовлено за пропуском строків
звернення до суду. В частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
відмовлено з підстав неістотності
заборгованої суми яка становила 8,5 грн.
і була виплачена позивачу через 10 днів
після звільнення.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача заробітної плати за
період з 01 травня 2009 року по 26 січня 2010
року та ухвалити в цій частині нове
рішення .

Рішенням колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області
від 31 липня 2013 року апеляційна скарга
задоволена частково. Рішення
Славутицького міського суду Київської
області від 17 травня 2013 року скасоване
та ухвалено нове, яким відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні. При цьому
суд апеляційної інстанції в
мотивувальній частині свого рішення
погодився із судом першої інстанції в
тому, що виплата позивачу через 10
днів після звільнення 8,5 грн. є
неістотним порушенням, а тому підстав
для застосування ст.. 117 КЗпП України
немає. В задоволенні вимог про
стягнення заборгованої заробітної
плати судова колегія відмовила у
зв»язку із безпідставністю цих вимог.

Позивач оскаржив рішення
Апеляційного суду Київської області
від 31 липня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
заборгованої заробітної плати до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 вересня 2014 року рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Київської області від 31 липня 2013 року
скасоване в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні і справу в
цій частині передано на новий судовий
розгляд до апеляційного суду. При
цьому в колегія судів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вказала на те, що нетривалий час
роботи працівника на підприємстві й
незначна частка заборгованості
підприємства перед працівником у
виплаті заробітної плати не є
підставою для звільнення роботодавця
від відповідальності за затримку
розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов»язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

З врахуванням наведеного, судова
колегія виходить за межі апеляційної
скарги і переглядає рішення суду
першої інстанції в частині вирішення
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що з 06 червня 2008 р. позивач
був прийнятий на посаду провідного
менеджера у Центр персонального
обслуговування індивідуальних
клієнтів в м. Славутичі ПАТ КБ
«ПриватБанк», з восьмигодинним та
п»ятиденним робочим тижнем; а з 31.03.2009 р.
переведений у підрозділ Головний офіс
на посаду провідного юрисконсульта по
обробці позовів з окладом в ) гривень,
група преміювання 90 ( юридичного
департаменту) із встановленням
персональної надбавки ( а.с.31-34).

Наказом керівника напрямку
трудових ресурсів ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 23 січня 2010 р. позивач був звільнений
з роботи за власним бажанням з 26 січня
2010 року та того ж дня отримав
розрахунок у розмірі 373 грн. 61 коп.; 05
лютого 2010 р. отримав 8 грн. 50 коп. (а.с.35,
36).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні суд
виходив з підстав неістотності
заборгованої суми яка становила 8,5 грн.
і була виплачена позивачу через 10 днів
після звільнення.

Колегія суддів не
погоджується з такими висновками суду
з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 КЗпП
України працівник може звернутися із
заявою про вирішення трудового пору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права .

В разі порушення законодавства про
оплату праці, працівник має право
звернутись до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Як роз»яснено в п. 25 Постанови
пленуму Верховного Суду України N 13 від
24.12.1999 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі
перебіг тримісячного строку звернення
до суду починається з наступного дня
після проведення зазначених виплат
незалежно від тривалості затримки
розрахунку.

Пропуск без поважних причин
тримісячного строку звернення до суду
є самостійною підставою для відмови в
позові, однак якщо суд установить, що
останній є необгрунтованим, він
відмовляє в його задоволенні саме з цих
підстав.

Враховуючи те, що відповідач
провів повний розрахунок із позивачем 5
лютого 2010 року, строк звернення до суду
обчислюється починаючи з 6 лютого 2010
року і закінчився 6 травня 2010 року.
Позивач же звернувся з даним позовом
до суду лише 16 квітня 2013 року. Таким
чином вказана обставина є самостійною
підставою для відмови у задоволенні
позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Таким чином судова колегія вважає, що
суд першої інстанції помилково прийшов
до висновку про відмову у задоволенні
позовної вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з підстав
невеликого часу затримки розрахунку та
невеликої суми заборгованості, а мав
встановити, що право позивача на
отримання повного розрахунку на час
звільнення було порушене, але не
підлягало захисту у зв»язку із
пропуском строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,
314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Рішення Славутицького
міського суду Київської області від 17
травня 2013 року скасувати в частині
відмови у задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні і в
цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
відмовити у зв»язку з пропуском
позивачем тримісячного строку
звернення до суду .

Рішення апеляційного
суду набирає законної сили з моменту
проголошення та може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :