Справа № 22-ц-4881/12 Головуючий у І
інстанції Закаблук О.В.Провадження №
22-ц/780/3/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 46
УХВАЛА

Іменем України

30 вересня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді: Яворського
М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 04 липня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, - Кагарлицька міська рада
Київської області, ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
земельною ділянкою, в якій просила суд
ухвалити рішення, яким встановити
порядок землекористування присадибною
земельною ділянкою, розташованою по
АДРЕСА_1, відповідно до розподілу її
площі між співвласниками визначеного
рішенням Кагарлицької міської ради № 15
від 17 лютого 1995 року, виділивши їй в
користування ? частину її площі, що
становить 0,035 га, судові витрати
покласти на відповідачку.

Свої вимоги мотивувала тим, що
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом виданого 02.12.1989 р.
державним нотаріусом Кагарлицької
нотаріальної контори вона є власником
? частини житлового будинку АДРЕСА_1.
Власником інших ? частин вказаного
житлового будинку є відповідачка у
справі ОСОБА_2, яка стала власником ?
частини будинку на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом
виданого 02.12.1989 р. державним нотаріусом
Кагарлицької нотаріальної контори та
власником на ? частину цього ж будинку
на підставі договору купівлі-продажу
укладеного 30.11.1999 р. між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2

Позивачка також зазначала, що у порялку
прийняття спадщини після смерті їх
матері ОСОБА_4, вона як власник ? частини
житлового будинку АДРЕСА_1,
відповідачка як власник ? частини цього
ж будинку та ОСОБА_3, як власник ?
частини цього ж будинку, погодили
порядок користування земельною
ділянкою біля вказаного будинку за
яким їй і ОСОБА_3 було виділено по 0,035 га
біля вказаного будинку, а відповідачці
ОСОБА_2 0,07 га. Вказаний порядок був
затверджений рішенням виконкому
Кагарлицької міськради від 17.02.1995 р.

В подальшому рішенням Кагарлицького
районного суду Київської області від 26
жовтня 2000 р. було задоволено її позовні
вимоги та виділено в натурі ? частину
житлового будинку та господарських
споруд.

Будучи власником ? частини
домоволодіння вона звернулася до
Кагарлицької міської ради із заявою
про приватизацію земельної ділянки
необхідної для обслуговування її
частини домоволодіння, однак отримати
Державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку вона не
змогла, оскільки відповідачка ОСОБА_2
подала заяву про припинення
приватизації із за спору між ними щодо
порядку користування земельною
ділянкою. Тому просила в судовому
порядку визначити порядок
користування земельною ділянкою біля
будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду
від 04 липня 2012 року позов задоволено
частково.

Встановлено порядок користування
присадибною земельною ділянкою площею
1137 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 на
підставі рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 15 від
17.02.1995 року наступним чином:

- виділено ОСОБА_1 в користування ?
частину земельної ділянки,
розташованої за вищевказаною адресою в
розмірі 284,25 кв.м, місце розташування
якої визначено на схематичному плані
земельної ділянки, який є невід'ємною
частиною рішення виконавчого комітету
Кагарлицької міської ради № 15 від
17.02.1995 р.

- зобов'язано земельний відділ
Кагарлицької міської ради встановити
межі земельної ділянки площею 284,25 кв.м
за вказаною адресою та передати на
зберігання ОСОБА_1

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати вказане рішення
районного суду як незаконне та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на те, що суд не перевірено
всіх обставин справи відповідно до
наявних в матеріалах справи доказів, що
призвело до порушення норм
матеріального та процесуального права.

При розгляді вказаної справи апелянт
та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6
апеляційну скаргу підтримали та
вважали, що позивачка у справі має
право на отримання у володіння та
користування та подальшу приватизацію
земельну ділянку площею не менше 0.0375
га., виходячи із загальної площі
земельної ділянки біля спадкового
будинку 0.15 га. яка рахувалася за
померлою ОСОБА_4.

Відповідачка у справі ОСОБА_2 на час
апеляційного розгляду справи померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1
виданого 20 вересня 2012 року, а тому
ухвалою апеляційного суду від 28
березня 2013 року до розгляду справи
притягнуто правонаступника прав та
обов'язків ОСОБА_2 - ОСОБА_7, який прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_2 подавши
відповідну заяву до нотаріальної
контори. Під час розгляду апеляційної
скарги ОСОБА_8, просив вирішити спір
відповдіно до норм чинного
законодавства.

Третя особа у справі ОСОБА_3 подала свої
пояснення в яких просила суд відмовити
у задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішенням
апеляційного суду Київської області
від 11 червня 2014 року підтверджено
законність набуття нею у власність
шляхом приватизації земельної ділянки
площею 0.1310 га., а тому на її думку
вимоги позивачки про поділ земельної
ділянки біля успадкованого будинку з
врахування приватизованої нею частини
земельної ділянки є незаконними.

Колегія суддів, перевіряючи законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
заявлених позовних вимог, відповідно
до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань

Суд першої інстанції, вирішуючи
вказаний спір, задовольняючи частково
позовні вимоги, та встановлюючи
порядок користування земельною
ділянкою згідно до якої позивачці у
користування виділив частину
земельної ділянки площею 284,25 кв.м., що
становить ? частину від загальної
частини земельної ділянки - 1137 кв.м.
біля спадкового будинку АДРЕСА_1,
мотивував своє рішення тим, що вказані
вимоги ґрунтуються на нормах
матеріального права ст.ст. 377, 386, 391 ЦК
України, ст.89 ч.3, ч.4, та ст. 120 ЗК України,
а також підтверджується наявними в
матеріалах справи доказах.

Колегія суддів вважає даний висновок
суду першої інстанції обґрунтованим
та таким, що зроблений на підставі
наданих сторонами та досліджених в
судовому засіданні доказами.

Так посилання апелянта на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права не відповідає
обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4, спадкоємцями
першої черги за законом були позивачка
у справі: ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 та син ОСОБА_9, який
відмовився від свої частки в
спадковому майні на користь ОСОБА_2 .

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 02 грудня 1989
року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками по 1/4
частини, а ОСОБА_2 є власником 2/4 частини
будинку АДРЕСА_1 ( з врахування частки
ОСОБА_9.). Згідно до цього ж свідоцтва
предметом спадкування був дерев'яний
будинок площею 25.7 кв.м., та господарські
споруди : сарай «Б», сарай «В», сарай
«Г», сарай «Д», та огорожа, які
розташовані на радгоспній землі. (а.с.8
т.1).

Згідно договору купівлі-продажу від
30.11.1999 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/4
частину успадкованого житлового
будинку. Тобто, власником 3/4 частин
вказаного будинку є ОСОБА_2, а власником
? частин позивачка у справі ОСОБА_1 , що
підтверджується також і технічним
паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1
( а.с. 29-32).

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 26 жовтня 2000 року
ОСОБА_1 виділено в натурі її частку
житлового будинку із спільної
часткової власності. Зокрема за
вказаним рішенням суду ОСОБА_1 виділено
в натурі та визнано право власності на
кімнату 1-4 площею 9.1 м.2, частину сараю
«Б» площею 8.7 кв.м., прибудову «Г» до
сараю «Б» площею 7 м.2. (а.с.12,13).

Крім того при розгляді вказаної справи
було встановлено, що на підставі наказу
Кагарлицького цукрового заводу № 92 від
03 червня 1965 року ОСОБА_2 було виділено
земельну ділянку площею 0,10 га для
будівництва житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2, за рахунок земельної
ділянки ОСОБА_10 (чоловіка ОСОБА_4.). (а.с.
143)

У зв'язку з даруванням ОСОБА_2 житлового
будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3, останній було
надано у користування земельну ділянку
площею 0,10 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2 (наказ Кагарлицького цукрового
заводу № 190 від 25 листопада 1970 року).
(а.с. 144 т.1)

На підставі наказу Кагарлицького
цукрового заводу № 31 від 13 березня 1990
року ОСОБА_3 була виділена земельна
ділянка площею 0,03 га під город з
присадибного фонду покійної її матері
і за нею рахувалася земельна ділянка
площею 0,13 га. (а.с. 68 т.1 )

Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії
І-КВ №082068 виданого 23 червня 2001 року
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
загальною площею 0.1310 га. в АДРЕСА_3. ( а.с.
207 т.1 ).

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 11 червня 2014 року
ухваленому у справі № 368/2298/13 (
апеляційне провадження №22ц/780/3087/14) за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Кагарлицької
міської ради, управління
Держземагенства України у
Кагарлицькому районі, Публічного
акціонерного товариства «Кагарлицький
цукровий завод» про скасування
рішення, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку та скасування його реєстрації,
в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено
та підтверджено правомірність набуття
ОСОБА_3 права власності на земельну
ділянку в тому числі і на 0.0310 га. за
рахунок земель, які раніше перебували у
користуванні ОСОБА_4

Дане рішення відповідно до вимог ст. 61
ч.3 ЦПК України має преюдиційне
значення для вирішення і вказаного
спору.

З матеріалів вказаної справи
вбачається, що на час вирішення спору
та проведення судової
будівельної-технічної експертизи
№1889/10-15 від 31 січня 2011 року біля
спадкового будинку в натурі (на
місцевості) мається земельна ділянка
площею 1137 кв.м., що підтверджується
даними кадастрового плану
виготовленого ТОВ НВФ
«Кадастр-Універсал» (а.с.96,97), а тому
експерти проводячи дослідження, та
надаючи суду висновок виходили із того
що можливість поділу земельної ділянки
з врахуванням реального виділу ?
частини майна позивачкиОСОБА_1. біля
вказаного будинку можлива лише шляхом
виділу їй 284,25 м.2 ( 1137 х ?) з врахуванням
місця розташування її частини
нерухомого майна .

Суд першої інстанції погоджуючись із
вказаним висновком
будівельно-технічної експертизи
виходив із норм ст. 120 ЗК України та ст.
377 ЦК України та встановив порядок
користування земельною ділянкою
відповідно до висновків судової
будівельної-технічної експертизи
№1889/10-15 від 31 січня 2011 року.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму
ВСУ «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 р. у разі,
коли громадяни, яким жилий будинок
належить на праві спільної власності,
крім наданої для будівництва й
обслуговування цього будинку та
господарських будівель земельної
(присадибної) ділянки з належного
дозволу відповідного органу
виконавчої влади або місцевої ради
тимчасово користуються ще й незайнятою
суміжною ділянкою, суд, вирішуючи спір
про порядок користування присадибною
ділянкою та розпорядження нею, може
одночасно визначити за тими ж
правилами і порядок тимчасового
користування суміжною ділянкою,
зазначивши в рішенні, що він
встановлюється на період до припинення
права користування нею.

Доводи апелянта про необхідність
поділу земельної ділянки з врахуванням
0.03 га приватизованих ОСОБА_3 за рахунок
земельної ділянки якою раніше
користувалася спадкодавець ОСОБА_4 не
можуть бути прийняті колегіє суддів як
підстава для скасування рішення суду,
оскільки рішенням апеляційного суду
Київської області від 11 червня 2014 року
ухваленому у справі № 368/2298/13 (
апеляційне провадження №22ц/780/3087/14) яке
набрало законної сили підтверджено
правомірність приватизації ОСОБА_3
вказаної частини земельної ділянки, а
тому суд правомірно провів поділ
земельної ділянки між співвласниками
житлового будинку виходячи із розміру
наявної земельної ділянки біля
вказаного будинку 1137 кв.м.,
розподіливши її у частках відповідно
до розміру ОСОБА_1 ? частину - 284,25 кв.м.
(1137 : 4), ОСОБА_2 ? частин - 852,75 м.2 (1137: 4 х 3).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, розглядаючи спір повно та
всебічно дослідив і оцінив обставини
справи, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, а тому визнає дане рішення
суду законним та обґрунтованим.

Інші доводи апелянта про не законність
рішення суду і порушення норм
процесуального законодавства є
безпідставними та необґрунтованими, а
тому апеляційна скарга задоволення не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308, 313,314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 04 липня 2012 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Яворський М.А.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Фінагєєв В.О.