Справа № 380/1120/14-ц Головуючий у І
інстанції Косович Т.П.Провадження №
22-ц/780/6634/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 19
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Черепинець
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «П'ятигори», треті
особи П'ятигірська сільська рада,
Тетіївська державна нотаріальна
контора про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним. Заявлені вимоги мотивував
тим, що поряд з його домогосподарством
по АДРЕСА_1 знаходиться криниця
загального користування, збудована
громадою села понад 40 років тому. По
сусідству з ним за адресою АДРЕСА_2
проживає ОСОБА_2, який 17 грудня 2010 року
придбав у СВК «П'ятигори» будинок із
надвірними спорудами, до яких також
включено громадську криницю. Про
придбання громадської криниці йому
стало відомо влітку 2013 року, коли
ОСОБА_2 намагався огородити криницю та
став перешкоджати йому здійснювати
забір води з криниці. Оскільки СВК
«П'ятигори» здійснило продаж криниці,
не будучи її власником, вважав, що
договір купівлі-продажу суперечить
вимогам закону. Просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_2 від 17 жовтня 2010
року, укладений між СВК «П'ятигори» та
ОСОБА_2, скасувати державну реєстрацію
договору.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні
позову.

Позивач ОСОБА_1, не погоджуючись із
рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення та неправильне застосування
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати рішення та
ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, суд першої
інстанції виходив із того, що на момент
вчинення правочину - нотаріального
посвідчення та державної реєстрації,
його зміст не суперечив ЦК України,
іншим актам цивільного законодавства
та моральним засадам суспільства,
оскільки був укладений відповідно до
вимог закону, сторони договору були
наділені необхідним обсягом цивільної
дієздатності, їх волевиявлення було
вільним і відповідало внутрішній волі,
правочин вчинений в письмовій формі,
нотаріально посвідчений, здійснена
його державна реєстрація, правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
права позивача не порушені даним
правочином.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 17
грудня 2010 року між СВК «П'ятигори» в
особі голови правління кооперативу
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями (хлів, погріб,
криниця), що знаходиться на АДРЕСА_2,
який зареєстрований в Тетіївському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 22 грудня 2010 року (а. с. 10).

Згідно акту від 18 лютого 2010 року,
житловий будинок в АДРЕСА_2 перебував
на балансі СВК «П'ятигори», біля
будинку знаходяться хлів, погріб і
криниця. ОСОБА_2 із сім'єю проживає в
даному будинку із 1986 року (а. с. 8).
Рішенням загальних зборів СВК
«П'ятигори» від 25 лютого 2010 року № 2
вирішено продати належний СВК
«П'ятигори» житловий будинок по
АДРЕСА_2 з надвірними будівлями (погріб,
хлів, криниця) ОСОБА_2 та уповноважити
на підписання договору купівлі-продажу
будинку голову правління СВК
«П'ятигори» ОСОБА_3 (а. с. 9).

Житловий будинок по АДРЕСА_2 належав
СВК «П'ятигори» на праві власності на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 01 липня 2010 року (а.
с. 75). Із копії витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого Тетіївським міжміським бюро
технічної інвентаризації від 01 липня
2010 року вбачається, що право власності
на будинок з надвірними спорудами в
АДРЕСА_2 зареєстровано за СВК
«П'ятигори» на підставі свідоцтва про
право власності, виданого
П'ятигорською сільською радою (а. с. 76).

Згідно витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно, виданого
Тетіївським міжміським бюро технічної
інвентаризації від 03 грудня 2010 року,
СВК «П'ятигори» належить житловий
будинок в АДРЕСА_2 Тетіївського району
Київської області з надвірними
будівлями (хлів, погріб, криниця) (а. с.
77).

За довідкою СВК «П'ятигори» № 32 від 24
липня 2010 року, до будинку, який
знаходиться в АДРЕСА_2 належать
надвірні споруди: хлів, погріб, криниця
(а. с. 87).

Листом Комунального підприємства
«Тетіївське бюро технічної
інвентаризації» № 221 від 30 вересня 2014
року повідомлено, що на час видачі СВК
«П'ятигори» витягу із реєстру прав
власності на нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_2 були розташовані такі об'єкти
нерухомого майна: житловий будинок,
хлів, погріб, криниця. Криниця внесена
на підставі довідки СВК «П'ятигори» № 32
від 24 липня 2010 року (а. с. 88).

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Обґрунтовуючи підставність позову,
позивач посилався на те, що спірне
майно не належало продавцеві СВК
«П'ятигори» на час продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Оскільки право власності на колодязь
було зареєстровано за СВК «П'ятигори»
до моменту його відчуження, що
вбачається із витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 03
жовтня 2010 року, правомірність внесення
відповідного запису до реєстру ніким
не оспорена, висновки суду першої
інстанції щодо правомірності
вчиненого відповідачем правочину є
вірними та обґрунтованими, а доводи
апеляційної скарги щодо ігнорування
судом довідки № 36 від 24 квітня 2014 року
про перебування на балансі СВК
«П'ятигори» лише будинку даних
висновків суду першої інстанції не
спростовують і відхиляються колегією
суддів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення.

Посилаючись на порушення своїх прав та
звертаючись за їх захистом, позивач під
час розгляду справи вказував, що
укладенням оспорбваного договору
відповідачі порушили його право
користування колодязем, однак
будь-яких доказів на підтвердження
свого права власності або користування
спірним колодязем не надав.

Відповідно до ст. 395 ЦК України,
речовими правами на чуже майно є: право
володіння; право користування
(сервітут); право користування
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій). Законом можуть
бути встановлені інші речові права на
чуже майно.

Разом із тим, позивачем як під час
розгляду справи, так і у апеляційній
скарзі не надано доказів, що він має
будь-які передбачені законом речові
права на користування колодязем, які
підлягають захисту.

Таким чином вірними є висновки суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для оскарження спірного
договору позивачем, оскільки ним не
доведено, які його права та законні
інтереси як належного користувача
відчуженого майна порушуються
договором купівлі-продажу від 17 грудня
2010 року.

Доводи апелянта, що колодязь
знаходиться на землях комунальної
власності територіальної громади, а
тому він повинен мати безперешкодний
доступ до нього, не ґрунтуються на
вимогах закону і відхиляються колегією
суддів.

Колегія суддів звертає увагу, що в
матеріалах справи наявне клопотання
відповідача ОСОБА_2, в якому останній
пропонував вирішити питання шляхом
влаштування проходу в паркані та
укладення договору сервітуту
користування криницею із позивачем (а.
с. 21).

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.