АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6588/14
Справа № 646/475/14-ц
Категорія: договірні
Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Бородіна М.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного Акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» на рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 30 липня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль» до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 про визнання правочинів
недійсними, витребування майна з
чужого незаконного володіння,
зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

22 січня 2014 року представник позивача
звернувсь у суд з позовом в якому ,з
урахуванням уточнень позовних вимог,
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу, який був укладений
19.10.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7 в реєстрі за №2640 та застосувати
наслідки недійсності правочину.
Визнати припиненим право власності та
припинити державну реєстрацію таких
прав ОСОБА_5 на нежитлові приміщення
2-го поверху №1-:18, 20, 21, 22, ? частину
приміщення №1 загальною площею 657.0 кв.м
в літ. «В-4», що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. Поновити право власності та
державну реєстрацію таких прав за
ОСОБА_6, витребувати вказані нежитлові
приміщення у ОСОБА_5 та повернути їх
ОСОБА_6. Зобов'язати приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_7 зареєструвати у
Державному реєстрі прав записи про
реєстрацію накладення заборони
відчуження вищевказаного нерухомого
майна з вказівкою параметрів
первинного запису, які існували до
моменту укладення договору
купівлі-продажу, укладений 19.10.2010р. між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та зареєстрований у
реєстрі під №2640, на підставі
нотаріально посвідченого договору
іпотеки №010-2/07/1-772/1-07 від 27.06.2007р. та
наступної іпотеки №07-01-74/1-08 від 09.04.2008р.
(а.с.123, 124, 125-126).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.06.2007
року між позивачем та ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір
№010-2/07/1-772-07. На виконання зобов'язань
позичальника за цим кредитним
договором його сторони уклали договір
іпотеки №010-2/07/1-772/1-07 від 27.06.2007р.
об'єктом якого є вищевказане нерухоме
майно. Крім того, 09.04.2008р. між тими ж
сторонами була укладена Генеральна
кредитна угода №07-01-74-08, відповідно до
якої був укладений кредитний договір
№010-2/07-01-0335-08 від 09.04.2008р. На виконання
зобов'язань позичальника за цією
Генеральн угодою та кредитним
договором від 09.04.2008р. їх сторони уклали
договір наступної іпотеки №07-01- 74/1-08
від 09.04.2008р., об'єктом якого також є
спірні нежитлові приміщення.

Представник позивача зазначає, що
кредитні зобов'язання позичальником
ОСОБА_6 не виконуються належним чином.
Постановою господарського суду
Харківської області від 02.09.2010р.
фізична особа - підприємець ОСОБА_6 був
визнаний банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру та призначено
ліквідатора - арбітражного керуючого
Оскаленка Д.П. У межах процедури
банкрутства було знято арешти та
заборони з іпотечного майна банкрута
та 19.10.2010 року ліквідатор здійснив
відчуження спірного майна ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_7 .

Представник позивача також зазначає,
що 20.06.2013 року постановою Харківського
апеляційного господарського суду,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 03.09.201
3року провадження у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_6 було припинено
як таке, що було порушене безпідставно.

Як на підставу своїх вимог
представник позивача посилається на
ненадання ним згоди як
іпотекодержателя на відчуження
спірного майна, а також на те, що справа
про банкрутство ФОП ОСОБА_6 була
порушена безпідставно, у зв»язку з чим
спірне майно набуте ОСОБА_5 без
достатньою правової підстави, і це є
підставою для визнання недійсним
вказаного договору купівлі-продажу від
19.10.2010р. та приведення сторін цього
правочину у первісний стан.

Як на підставу витребування
спірного нерухомого майна у ОСОБА_5
представник позивача посилається на
відсутність правових підстав для
вибуття майна що перебуває у іпотеці
та скасування постанови
господарського суду про визнання
банкрутом ФОП ОСОБА_6

У судовому засіданні суду першої
інстанції представники позивача
підтримали позов з урахуванням
уточнень, підтвердили ті обставини, які
викладені у позовній заяві та пояснили,
що вважають, що спірний договір
купівлі-продажу порушує права позивача
як іпотекодержателя, оскільки він не
надавав своєї згоди на укладення цього
правочину, а спірне нерухоме майно,
передане йому в іпотеку позичальником
ОСОБА_6, має бути повернуто останньому.
На переконання представників позивача,
постанова господарського суду
Харківської області про визнання
боржника банкрутом не передбачена
законом як підстава для зняття
заборони з іпотечного майна, а тому
порушені права позивача мають бути
відновлені у ті способи, які
передбачені ст.16 ЦК України, та які
містяться у позовних вимогах.

Представник відповідача - приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_9 - ОСОБА_10 в
судовому засіданні суду першої
інстанції заперечував проти позову в
частині позовних вимог, які пред'явлені
до нотаріуса, пояснивши, що вважає їх
безпідставними, оскільки зняття
заборони зі спірного нерухомого майна
було здійснено у межах процедури
банкрутства за правилами ч.І ст.23
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», а тому, коли
ліквідатор звернувся до нотаріуса з
відповідною постановою господарського
суду, яка згідно зі ст. 124 Конституції
України є обов'язковим для виконання
судовим рішенням, нотаріус не мала
права безпідставно відмовляти у
вчиненні нотаріальної дії. При цьому
провадження у справі про банкрутство
ФОП ОСОБА_6 було припинено лише через 32
місяці з часу скасування нотаріусом
арештів спірного майна. Відповідно до
вимог чинного на цей час законодавства
заборона відчуження майна може бути
накладена лише при посвідченні
договору застави чи договору про
внесення змін до договору застави, і
нотаріус має право накласти заборону
на відчуження об'єкта іпотеки лише за
заявою іпотекодержателя одночасно з
посвідченням договору про іпотеку.
Оскільки ж державна реєстрація прав, їх
обтяжень у результаті вчинення
нотаріальної дії проводиться
одночасно з вчиненням такої дії (згідно
з ч.9 ст.15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»), то немає
правових підстав для зобов'язання
нотаріуса зареєструвати у Державному
реєстрі записи про реєстрацію
накладення заборони відчуження майна з
вказівкою параметрів первинного
запису, які існували до моменту
укладення спірного договору.

Справу розглянуто судом першої
інстанції за відсутності інших
відповідачів.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 30 липня 2014 року у
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
позивача, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам. Наводить ті ж
доводи що і в суді першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач ОСОБА_6, посилаючись на
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та
безпідставність доводів апеляційної
скарги просить рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечень на апеляційну
скаргу, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позовних вимог , суд першої інстанції
виходив з відсутності правових підстав
для задоволення позовних вимог про
визнання недійсним договору,
застосування наслідків недійсності
правочину та витребування майна у
ОСОБА_5

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 27.06.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 був
укладений кредитний договір
№010-2/07/1-772-07, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит у розмірі 259263
долара США на придбання нерухомого
майна з відсоткової ставкою 12% річних
та строком повернення до 27.06.2017р. (а.с.
13-23).

17.12.2008 року додатковим договором №1 до
вказаного кредитного договору були
внесені зміни щодо графіку погашення
кредитної заборгованості (а.с.23а-25).

На виконання зобов'язань ОСОБА_6 за
кредитним договором №010-2/07/1-772-07 від
27.06.2007р. між ним та позивачем було
укладено договір іпотеки №010-2/07/1 -772/1-07
від 27.06.2007р., об'єктом якого є нерухоме
майно, а саме: нежитлові приміщення 2-го
поверху №1-:-18, 20, 21, 22, 1 / 2 частину
приміщення №1 загальною площею 657,0 кв.м
в літ. «В-4», що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 та належать іпогекодавцю
ОСОБА_6 на праві приватної власності
(а.с.42-45).

Договором №1 від 09.04.2008р. до договору
іпотеки від 27.06.207р. були внесені зміни
стосовно заставної вартості об'єкта
іпотеки (а.с.46).

Крім того, 09.04.2008р. між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 була укладена
Генеральна кредитна угода №07-01-74-08,
предметом якої є надання кредитором
позичальнику кредитних коштів в
порядку та на умовах, визначених у
кредитних договорах, укладених у
відповідності до цієї угоди, з
загальним розміром позичковою
заборгованості позичальника за
наданими кредитами не більше 400'000
доларів СІІІА, строком дії до 09.04.201 8р.
(а.с.8-12).

09.04.2008р. відповідно до цієї угоди між її
сторонами був укладений кредитний
договір №010- 2/07-01-0335-08, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у
розмірі 400'000 доларів США на проведення
ремонту нерухомого майна з відсоткової
ставкою 14,5% річних та строком
повернення до 09.04.2018р. (а.с.26-38).

17.12.2008р. додатковим договором №1 до
вказаного кредитного договору були
внесені зміни щодо графіку погашення
кредитної заборгованості (а.с.41).

На виконання зобов'язань позичальника
за вказаними Генеральною угодою та
кредитним договором від 09.04.2008р. між
банком та ОСОБА_6 було укладено договір
наступної іпотеки №07-01-74/1-08 від 09.04.2008р.,
об'єктом якого також є спірні нежитлові
приміщення (а.с.47-52).

Згідно з копіями розрахунків
заборгованості, станом на 17.01.2014р.
відповідач ОСОБА_6 мав перед позивачем
непогашену прострочену заборгованість
за кредитним договором №010-2/07-01-0335-08 від
09.04.2008р. у розмірі 200'316,50 доларів США, що
дорівнювало 1'601'129,78 грн., а за кредитним
договором №010-2/07/1-772-Овід 27.06.2007р. - у
розмірі 202'421,70 доларів США, що
дорівнювало 1'617'956,65 грн. (а.с.68, 69).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 02.09.2010р.
господарський суд Харківської області
виніс постанову у справі №Б-50/136-10, якою
визнав банкрутом фізичну особу -
підприємця ОСОБА_6, відкрив
ліквідаційну процедуру, скасував
арешти, накладені на майно боржника (у
тому числі податкову заставу) та інші
обмеження щодо розпорядження майном
боржника, призначив ліквідатором -
арбітражного керуючого Оскалепка
Дмитра Петровича та зобов'язав його у
строк до 02.03.2011р. виконати ліквідаційну
процедуру (а.с.57-61).

У біржовому віснику «Правопорядок» за
17.09.2010р. №17-1 (25) було розміщено
повідомлення про проведення 19.10.2010р. о
09-00 год. Товарною біржею «Правопорядок»
аукціону з продажу спірного майна, яке
належало банкруту ФОП ОСОБА_6 (а.с. 121).

Як вбачається з копії протоколу №1
проведення аукціону 19.10.2010р. на
Товарній біржі «Правопорядок» за
результатами проведених торгів,
об'єктом яких було спірне нерухоме
майно, їх переможцем став ОСОБА_5 (а.с.56).

На підставі вказаних результатів
аукціону 19.10.2010р. між ліквідатором
банкрута-ФОП ОСОБА_6 - Оскаленком Д.П. та
ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу спірних приміщень,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7 (а.с.53-55).

20.06.2013р. Харківський апеляційний
господарський суд за результатами
розгляду апеляційної скарги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» припинив
провадження у справі про банкрутство
ФОП ОСОБА_6 (а.с.62-67). При цьому суд
прийняв таке рішення з мотивів
неправомірності порушення справи про
банкрутство.

В правових позиціях, викладених в
постанові Верховного Суду України № 6-58
від 26 червня 2013 року зазначено, що
згідно зі статтею 5 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
(у редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України. З дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника ( пункт 6 частини першої статті
23 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» ), при цьому
згоди іпотекодержателя на відчуження
предмета іпотеки за договором, що
укладається під час ліквідаційної
процедури боржника, яка здійснюється в
межах справи про банкрутство,
положеннями Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника» непередбачено . Крім цього в
зазначеній постанові Верховний суд
зазначає на вимоги частини другою
статті 388 ЦК України, якою передбачено,
що майно, не може бути витребувано від
набувача, якщо воно було продане у
порядку, установленому для виконання
судових рішень.

Згідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України
вказане судове рішення Верховного Суду
України , яке прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов»язковим для
всіх судів України.

Зазначені вище обставини справи також
свідчать про те, що відповідач ОСОБА_5 у
встановлено законом порядку набув
право власності на спірні приміщення .

У відповідності ж до вимог п.8 ч.1 ст. 346
ЦК України таке право власності
припиняється в разі звернення
стягнення на майно за зобов»язаннями
його як власника.

Частиною другою статті 388 ЦК України
передбачено, що майно не може бути
зитребувано від набувача, якщо воно
було продане у порядку, установленому
для виконання судових рішень.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами та позивачем вказаний
факт не заперечується, що спірне майно
було відчужене в період ліквідаційної
процедури боржника, проте постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 20.06.2013р.
припинено провадження у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_6

Згідно із частиною другою статті 16,
статтею 215 ЦК України одним із способів
захисту порушеного права є визнання
недійсним правочину, укладеного з
недодержанням вимог, установлених
частинами першою-третьою, п'ятою,
шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі
правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (частина перша статті
216 ЦК України) застосовується лише в
разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку із
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Положення частини першої статті 216 ЦК
України не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником
майна, не підлягають захистові шляхом
задоволення лозову до набувача з
використанням правового механізму,
установленого статтями 215, 216 ЦК
України. І такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо для цього існують
підстави, передбачені статтею 388 ЦК
України, які дають право витребувати в
набувача це майно.

Разом із тим віндикація як спосіб
захисту права власності
застосовується, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належним йому майном.
Отже, право на звернення до суду з
вимогою про витребування майна від
набувача має власник цього майна.

Вказані обставини справи та вимоги
норм матеріального права свідчать про
те, що суд першої інстанції прийшов до
обгрнутованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача.

Доводи, викладені представником
позивача в апеляційній скарзі були
предметом їх розгляду судом першої
інстанції, яким суд дав належну оцінку.
Вказані доводи апеляційної скарги не
дають підстав для скасування та зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України ,судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного
Акціонерного товариства «Райффайзен
банк Аваль» відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 30 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції надирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :