Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4082/14
Головуючий у 1 інстанції: Кучеренко В.В.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого:
Осоцького І.І.,

Суддів
Дзярука М.П.,

Мануйлова Ю.С.,

при секретарі:
Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Таскомбанк»
на рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 21 серпня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на нерухоме майно,
-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ПАТ «Таскомбанк»
звернулося до суду з вищевказаним
позовом до ОСОБА_3, в якому зазначив, що
01 червня 2006 року між Банком та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір № КФ
(03) 127-06, відповідно до якого Банк надав
Позичальнику кредит у сумі 150 000 грн. на
задоволення споживчих потреб
Позичальника строком до 31 травня 2011
року, а Позичальник зобов'язався
погашати кредит та сплачувати відсотки
за користування кредитом у розмірі
передбаченому кредитним догово ром,
згідно графіку, який є додатком № 1 до
кредитного договору.

В забезпе чення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ОСОБА_3 та
Банком було укладено іпотечний договір
№ ЗФ (03)127-06 від 01 червня 2006 р., за п.1.2.
якого Іпотекодавець, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором перед Банком пере
дав в іпотеку Банку об'єкт нерухомості,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1
(надалі - «предмет іпотеки, майно»), а
саме: квартиру загальною площею 115,9 кв.
м., житловою площею 50 кв. м.

Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю
на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 23.03.2006 року, яке посвідчене
державним нотаріусом Мелітопольсь кої
державної нотаріальної контори
Малихіною Т.А.

Відповідно до п. 3.2.3 договору іпотеки
визначено, що Іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки у випадку порушення позичаль
ником будь-якої з умов кредитного
договору.

Згідно Додатку № 1 до кредитного
договору № КФ (03) 127-06 від 01 червня 2006
року встановлено графік погашення
кредиту(до 21 числа кожного місяця), який
позичальником не викону ється, станом
на 18.04.2014 р. заборгованість ОСОБА_4 перед
Банком за кре дитним договором не
погашена і складає 262 148,43 грн., із них:
заборгова ність за кредитом - 54 152,19 грн.,
заборгованість за відсотками - 43 105,34
грн., пеня за період з 28.11.2011 р. по 28.11.2012
р. - 164 890,90 грн..

Позивач просив суд звернути стяг нення
на предмет іпотеки, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, на користь АТ «Тас комбанк» в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № КФ (03) 127-06 від
01.06.2006 року, а саме: 262 148,43 гривень,
шляхом проведення прилюдних торгів
згідно ЗУ «Про виконавче провадження»,
встановивши ціну пре дмету іпотеки на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на під ставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, а також стягнути
витрати на сплату судового збору у
розмірі 2 612,48 гривень.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 21 серпня 2014 року в
задоволені позову відмовлено
внаслідок того, що завершення 31.05.2011
року строку дії кредитного договору
припинило строк дії іпотечного
договору.

ПАТ «Таскомбанк» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 3 ст. 309 ЦПК
України підставмми для зміни рішення
суду першої інстанції є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд помилково виходив з того, що
завершення 31.05.2011 року строку дії
кредитного договору припиняє строк дії
іпотечного договору.

Судом встановлено, що 01 червня 2006 року
між Банком та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № КФ (03) 127-06,
відповідно до якого Банк надав
Позичальнику кредит у сумі 150 000 грн. на
задоволення споживчих потреб
Позичальника строком до 31 травня 2011
року, а Позичальник зобов'язався
погашати кредит та сплачувати відсотки
за користування кредитом у розмірі
передбаченому кредитним догово ром,
згідно графіку, який є додатком № 1 до
кредитного договору.

В забезпе чення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ОСОБА_3 та
Банком було укладено іпотечний договір
№ ЗФ (03)127-06 від 01.06.2006р., за п.1.2. якого
вона, з метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
перед Банком пере дала в іпотеку Банку
об'єкт нерухомості, розташований:
АДРЕСА_1, загальною площею 115,9 кв.м.,
житловою площею 50 кв.м., яка належить їй
на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 23.03.2006 року.

Предмет іпотеки на ім"я Іпотекодавця
зареєстровано в реєстрі за № 4-487, що
підтверджується витягом № 10784163 з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, який було видано КП
„Мелітопольске міжміське бюро
технічної інвентаризації" 30.05.2006р..

Верховний Суд України на
засіданні Судової палати у цивільних
справах 22 жовтня 2014 року ухвалив
постанову у справі № 6-153цс14, предметом
якої був спір про визнання договорів
іпотеки припиненими і зробив
відповідний правовий висновок про те,
що аналіз ст. 599 ЦК України та ст. 17
Закону України "Про іпотеку" дає
підстави для висновку про те, що сам
факт закінчення строку дії кредитного
договору за наявності заборгованості
боржника за цим договором не є
підставою для припинення договору
іпотеки, який укладений для
забезпечення виконання кредитного
договору боржником.

Враховуючи наведене, відсутні
підстави для відмови у задоволені
заявленого Банком позову з вказаних
судом підстав, бо завершення 31.05.2011 року
строку дії кредитного договору не
припиняє строк дії іпотечного
договору.

Проте матеріали справи свідчать,
що маються інши підстави для відмову у
задоволені позову Банку, бо сума
заборгованості за кредитним договором
та вартість іпотечного майна є
неспівмірними, порушення основного
зобов'язання не є таким, що завдає
збитків іпотекодержателю і змінює
обсяг його прав.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

При вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом із вартістю
іпотечного майна, оскільки згідно зі
ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути відмовлено,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Як роз'яснено в п. 41 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Оскільки вказане положення закону
є оціночним, то суд має належним чином
його мотивувати, співставити обставини
зі змістом цього поняття, визначитись,
чи не суперечить його застосування
загальному змісту та призначенню
права, яким урегульовано конкретні
відносини (зокрема, про право на
першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1
ст. 3 ЦК України).

Також і нормами ч.7 ст.52 Закону
України «Про виконавче провадежння»
передбачено, що коли сума, що підлягає
стягненню за виконавчим провадження не
перевищує 10 розмірів мінімальної
зарплати( 12 180 грн. на 2014 рік), звернення
стягнення на єдине житло боржника не
здійснюється.

Позивач в позові зазначав, що
встановлений графік погашення кредиту
позичальником не викону ється, станом
на 18.04.2014 р. заборгованість ОСОБА_4 перед
Банком за кре дитним договором не
погашена і складає 262 148,43 грн., із них:
заборгова ність за кредитом - 54 152,19 грн.,
заборгованість за відсотками - 43 105,34
грн., пеня за період з 28.11.2011 р. по 28.11.2012
р. - 164 890,90 грн. і тому просив звернути
стяг нення на предмет іпотеки
заставною вартістю - 222 412,10 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № КФ (03) 127-06 від
01.06.2006 року, яка складала суму у розмірі
- 262 148,43 гривень.

Однак рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 06.10.2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційної інстанції від
25.11.2014 року, встановлено, що
зобов"язання про сплаті на користь ПАТ
КБ „Таскомбанк" заборгованості за
кредитним договором № КФ(03) 127-06,
укладеним між ПАТ КБ „Таскомбанк" та
позичальником кредитних коштів -
ОСОБА_4, станом на 18.04.2014 року не
виконанні лише за травень 2011 року і
складають суму у розмірі - 2 560,27 грн..

Відповідно до ч. 3 ст. 61, ст.14 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких бере
участь та сама особа, щодо якої
встановлено ці обставини. Судові
рішення, що набрали законної сили,
обов"язкові для всіх органів державної
влади, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягаєть
виконанню на всій території України.

За кредитним договором№ КФ (03)
127-06 від 01.06.2006 року та графіком
виконання зобов'язань повернення
кредитних коштів повинно відбуватися
до 21 числа кожного місяця, а при
порушенні термінів повернення кредиту,
позичальник повинен сплатити Банку
пеню у розмірі - 0,5 % від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, а тому пеня при
невиконанні зобов"язань, встановлених
за судовим рішення, нараховується з 21
травня 2011 року до часу дії договору,
тобто до 31травня 2011 року, і складає (
2065,27 * 0,5 % * 10 днів) - 128 грн..

З наведеного слідує, що позовні
вимоги Банку про звернення стягнення
на предмет іпотеки заставною вартістю
у розмірі - 222 412,10 грн. в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № КФ (03) 127-06 від 01.06.2006 року,
розмір якої складає( 2560,27 грн.+128 грн) - 2
688,27 грн. не є співмірними та такими, що
завдають збитків іпотекодержателю і
змінюють обсяг його прав.

При цьому неможливо погодитися з
тим, що виникла заборгованість за
кредитним договором, яка
нараховувалася у період після
закінчіння дії строку кредитного
договору, бо умовами кредитним
договором № КФ (03) 127-06 від 01.06.2006 року не
передбачено нарахування процентів за
користування кредитними коштами,
нарахування пені за несвоєчасне
повернення кредитних коштів після
закінчення строку дії цього кредитного
договору, тобто після 31.05.2011 року, що не
позбавляє права Банку на звернення до
суду з позовом про отримання грошових
сум у порядку відповідальності
боржника згідно до вимог норм ч.2 ст.625
ЦК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
колегія суддів змінює оскаржене судове
рішення в частині правового
обгрунтування відмови у задоволенні
позову Банку про звернення стягнення
на предмет іпотеки, про що зазначено у
мотивувальній частині рішення
апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Таскомбанк»
задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 21 серпня 2014 року у цій
справі змінити в частині правового
обгрунтування відмови у задоволенні
позову.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: