Справа № 2-1673/12
Провадження № 2/712/20/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді
Мельник І.О.

при секретарі
Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Соснівського
районного суду м. Черкаси цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя.
В обґрунтування своїх вимог вказувала,
що з червня 2001 року вона проживала з
відповідачем однією сем»єю без
реєстрації шлюбу, а 14.02.2003 року
зареєстровано шлюб між ними у
Черкаському міському відділі РАГС,
актовий запис № 147, який згодом за
рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 22.01.2010 року розірвано.
ОСОБА_2 25.02.2002 року за договором
купівлі-продажу був придбаний жилий
будинок з надвірними спорудами
АДРЕСА_1, вартість будинку становила 43735
грн. Позивачка вказує, що за час
спільного проживання у шлюбі внаслідок
спільних трудових та грошових витрат
подружжя була здійснена капітальна
перебудова зазначеного вище будинку, а
саме: переобладнані літня кухня в
житловий будинок з прибудовою, тамбур,
огорожа, вимощення, також були
переобладнані кімнати в кухню, в
житлові кімнати. Зазначені будівельні
роботи було розпочато без відповідного
дозволу. 15.02.2008 року рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
за ОСОБА_2 було визнано право власності
на переобладнану літню кухню в
житловому будинку з прибудовою літ
«В-І», літ «в», тамбур літ «а», огорожу №
7-9, вимощення літ «І» та переобладнанні
кімнати « 1-5» в кухню, « 1-8», « 1-9» в
житлові по АДРЕСА_1. Після розлучення з
відповідачем, позивачка залишилась
проживати в будинку АДРЕСА_1, оскільки
була домовленість про те, що цей
будинок під час поділу спільного майна
залишиться позивачці разом з сином
ОСОБА_3, 2004 року народження. Проте, після
поділу спільного майна подружжя за
рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 12.01.2012 року, відповідач
ОСОБА_2 став виганяти позивачку із
сином, мотивуючи тим, що вона не має
ніякого права там проживати і він є
одноособовим власником житла. З цих
підстав, позивачка вимушена звернутися
до суду з даним позовом, враховуючи, що
вартість спірного будинку за часу
шлюбу істотно збільшилася і на даний
час становить 1600000 грн., тому дане майно
повинно бути віднесено до спільної
сумісної власності подружжя. Просить
суд визнати за нею та ОСОБА_2 право
спільної сумісної власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 та стягнути з
відповідача на її користь 1600 грн.
судового збору.

В судовому засіданні представник
позивачки за довіреністю - ОСОБА_4 позов
підтримала, просила задовольнити
позовні вимоги. В своїх поясненнях
посилалася на той факт, що під час
перебування її довірительки -
позивачки у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2, було здійснено поліпшення
спірного будинку АДРЕСА_1, а саме:
переобладнана літня кухня, тамбур,
огорожа, переобладнані кімнати. Дані
роботи були розпочаті без відповідного
дозволу, а 15.02.2008 року було визнано
право власності за відповідачем та
внесено відповідні записи до
інвентаризаційної справи. Всі ці дії
були здійснені під час шлюбу. Просила
визнати дане будинковолодіння об'єктом
спільної сумісної власності сторін,
вартість якого збільшилася за рахунок
праці та спільних коштів подружжя.
Також, клопотала про вирішення питання
розподілу судових витрат, пов'язаних із
проведенням судової
будівельно-технічної експертизи
відповідно до діючого законодавства.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав. Суду пояснив, що перебував у
зареєстрованому шлюбі із позивачкою з
2003 року по 2010 рік. Проте, спірний
будинок за адресою: АДРЕСА_1, придбав у
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до реєстрації вказаного
шлюбу, на підставі договору
купівлі-продажу від 25.02.2002 року.
Вказаний договір купівлі-продажу
недійсним у судовому порядку не
визнаний, як і не визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
спірний жилий будинок, на підставі
якого він є власником будинку з
господарськими спорудами. Ремонт та
перепланування було зроблено до
реєстрації шлюбу, він переобладнав
надвірні споруди за власні кошти без
участі у цьому позивачки і лише згодом
за рішенням Соснівського районного
суду м. Черкаси від 15.02.2008 року набув на
них право власності, оскільки всі
роботи проводилися без відповідного
дозволу. Позивачка ніяким чином не
приймала участі у поліпшенні спірного
будинковолодіння, оскільки всі
поліпшення проведені відразу після
придбання будинку і до реєстрації
шлюбу з позивачкою. Суду пояснив, що не
належить майно до спільної сумісної
власності набуте особою за власні
кошти до шлюбу, тому просив у
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу,
покази свідків, експерта, вивчивши
письмові матеріали справи, дослідивши
матеріали цивільної справи
Соснівського райсуду м.Черкаси № 2-1819/08,
матеріали інвентарної справи КП ЧООБТІ
№ 762 на будинок АДРЕСА_1, суд приходить
до наступного.

Судом встановлено, що з 14.02.2003 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який за рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 22.01.2010
року розірвано. Від даного шлюбу
сторони мають дитину - сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. Факт проживання позивачки
з ОСОБА_2 однією сім»єю з червня 2001 року
належним чином не встановлений і така
вимога позивачкою не заявлялася.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25.02.2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
продали, а ОСОБА_2 купив жилий будинок з
надвірними спорудами, що знаходиться в
АДРЕСА_1. Жилий будинок з прибудовами
під літ. А-1, жилою площею 75.0 кв.м, літня
кухня В; тамбур в, сарай Г, гараж Б,
погріб Д, вбиральня Е, огорожа № 1-3, 5-6,
свердловина № 4, розташований на
земельній ділянці загальною площею 834
кв.м, інвентаризаційною оцінкою 43735 грн.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 15.02.2008 року визнано за
ОСОБА_2 право власності на
переобладнану кухню в житловий будинок
з прибудовою літ. «В-І», літ. «в», тамбур
літ. «а1», огорожу «№ 7-9», вимощення літ.
«І» та переобладнані кімнати « 1-5» в
кухню, « 1-8», « 1-9» в житлові по АДРЕСА_1 3,
що в м. Черкаси.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно з п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Спірне
домоволодіння набуте ОСОБА_2 до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_1, а тому воно є
його особистою приватною власністю.

Відповідно до сімейного законодавства
суд може визнати майно дружини
(чоловіка) об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, якщо воно
за час шлюбу істотно збільшилося у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат другого з
подружжя, але при цьому майно, що
належало одному із подружжя в порядку
ст. 57 СК України не перетворюється у
спільну сумісну власність. Спільна
сумісна власність виникає лише в
порядку, визначеному ст. 62 СК України,
тобто право спільної сумісної
власності виникає на частку майна, яка
істотно збільшилася внаслідок умов,
передбачених цим законом. Для
застосування передбачених зазначеною
статтею правил, збільшення вартості
майна повинно відбуватися якраз
внаслідок затрат подружжя, незалежно
від інших факторів, (зокрема, тенденцій
до загального подорожчання чи
здешевлення конкретного майна) і
наявним повинно бути істотне
збільшення вартості майна як об'єкту.

Представник позивачки вказує на те, що
вартість будинку істотно збільшилась
за рахунок спільних трудових і
грошових затрат як ОСОБА_2, так і ОСОБА_1,
а тому це майно є спільною сумісною
власністю подружжя. При цьому, як на
підставу своїх вимог посилається на
висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 07-БТ від 27.05.2014 року,
згідно з яким вартість даного будинку
АДРЕСА_1 після здійснення невід'ємних
поліпшень становить 1051263 грн.

Допитана в судовому засіданні експерт
Оніщенко Н.С. суду пояснила, що
дослідження будинковолодіння по
АДРЕСА_1 проводилося методом
співставлення результатів візуального
обстеження і обмірних робіт, даних
технічного паспорту ЧООБТІ на
будинковолодіння станом на 22.02.2002 року
та 19.11.2007 року з вимогами нормативних
документів. При обчисленні вартості
нерухомого майна нею
використовувалися різні підходи, в
тому числі й порівняльний. При цьому,
виключено з обрахунку коливання цін на
нерухомість. Розмір частки проведених
поліпшень (у відсотках) до вартості
будинковолодіння наведений в таблиці
17, а вартість ремонтно-будівельних
робіт в таблиці 16.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкова вартість квартири не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкту.

З матеріалів інвентарної справи № 762 на
будинок АДРЕСА_1 вбачається, що право
власності на зазначений будинок
зареєстровано за ОСОБА_2 14.03.2002 року.
Поточна інвентаризація
будинковолодіння проводилася 22.02.2002
року та 16.11.2007 року.

З інвентарної справи вбачається, що
прибудова літ. «а1» збудована у 2002 році
та зафіксована 22.02.2002р. як тамбур, про що
у технічному паспорті у розділі «Дані
про самовільне будівництво» зроблена
відповідна відмітка, літня кухня «В»
побудована у 1993 році. У 2007 році, під час
проведення поточної інвентаризації,
зафіксоване наступне: переобладнана
літня кухня «В» в житловий будинок літ.
«В-І» з прибудовою літ. «в», збудована
огорожа № « 7-9», зроблене вимощення літ.
«І», кімната « 1-5» переобладнана в
кухню, кімнати « 1-8» та «1-9» - в житлові.
Будь-які відомості про фактичний час
здійснених переобладнань в матеріалах
інвентарної справи відсутні.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8, будучи сестрою позивачки,
пояснила, що ОСОБА_2 знає з 2000 року, коли
він з'явився в їх сім»ї. Перший раз була
у будинку АДРЕСА_1 в лютому 2002 року, коли
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 його купили і фактично
розпочали там проживати. З 2002 року по
сьогоднішній день в домі бувала багато
разів. Бачила, що з 2002 року в будинку та
на території будинковолодіння
проводилися глобальні будівельні
роботи. У 2004 році у позивачки та
відповідача народився син, тому
повністю робився ремонт у дитячий
кімнаті. Будинок був цегляний - робили
шубу, перекривали дах, була літня кухня,
вони зробили з неї житлове приміщення.
У 2004-2005 році будували паркан.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона працювала на одному
підприємстві з ОСОБА_1. У 2003 року пішла
працювати до ОСОБА_2. Крім того,
працювала у них в домі по АДРЕСА_1, З 2007
року гувернанткою. Останній раз була в
будинку в літку 2012 року. Бачила, що в
будинку та біля нього проводилися
будівельні роботи.

Свідок ОСОБА_10, подруга ОСОБА_1, в
судовому засіданні пояснила, що знає
позивачку з 1994 року, ОСОБА_2 знає з 2000
року. Перший раз була у будинку по
АДРЕСА_1, коли вони його купили, тобто в
2002 році. Після купівлі проводилися
внутрішні дворові роботи. Капітальні
роботи почалися в 2003 році, 2004 році був
зроблений спочатку перший поверх
(перекриття покрівлі, змінено фасад
зовнішній, фасад стіни). Побудовано
гараж. Капітальний ремонт врем»янки
проводився приблизно в 2009 році. Була
покладена плитка, покладений асфальт
приблизно в 2006 році.

Покази свідків суд оцінює критично,
оскільки вони пов»язані родинними та
дружніми стосунками із позивачкою і їх
покази носять суто суб»єктивний
характер.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 07-БТ
від 27.05.2014 року вбачається, що дійсна
(ринкова) вартість будинковолодіння
по АДРЕСА_1 на час проведення
експертизи, в стані до його поліпшення,
відповідно до технічного паспорту від
22.02.2002 року, розрахована порівняльним
підходом, складає 587223 грн. без ПДВ.

Домоволодіння - житловий будинок із
прилягаючою до нього земельною
ділянкою приналежними йому
господарськими спорудженнями й
будівлями. Як, видно із визначення у
вартість будинковолодіння входить
вартість земельних поліпшень (вартість
будівель та споруд) та вартість
земельної ділянки.

Дійсна ринкова вартість житлового
будинку «А-І», надвірних будівель та
споруд по АДРЕСА_1 в стані після його
поліпшення складає 783 263 грн.

Вартість ремонтно-будівельних робіт
становить 257360 грн. При цьому, як
встановлено під час розгляду справи,
прибудова «а1», прибудова «в», споруда
«В», яка була переобладнана у житловий
будинок літ. «В-І», існували на час
придбання відповідачем спірного
домоволодіння. Переобладнання
нежитлових приміщень у житлові не
призвело до істотного збільшення
вартості домоволодіння. З таблиці 17
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 07-БТ від 27.05.2014 року
вбачається, що частка робіт в
домоволодіння у відсотковому
відношенні по кожному виду робіт не
перевищує 6,38.

Аналізуючи викладене, суд доходить до
висновку, що спірний житловий будинок
істотно не збільшився у своїй вартості.
Ремонтно-будівельні роботи виконані на
суму 257360 грн. Проте, належних та
допустимих доказів щодо часу їх
проведення та участі у їх проведенні
позивачки суду не надано і в ході
судового розгляду справи не добуто.
Відсутні докази того, що здорожчення
будинковолодіння відбулося внаслідок
спільних трудових та грошових затрат
подружжя. Проведення поточного ремонту
будинку не є підставою для визнання
його спільним майном подружжя. Участь в
утриманні житла є прямим обов'язком
другого з подружжя.

Представником позивачки не було надано
суду належних доказів того, що за
рахунок грошових та трудових затрат
позивачки істотно збільшилась
вартість спірного будинку. Також не
надано суду належних доказів, що за
рахунок коштів позивачки проводився
саме капітальний ремонт будинку, а не
поточний ремонт.

Таким чином, позивачкою не доведено, що
будинок істотно збільшився у своїй
вартості саме внаслідок здійснених за
період шлюбу поліпшень, проведення
переобладнання та ремонтних робіт у
будинку, із залученням її грошових чи
трудових затрат.

Враховуючи викладене, аналізуючи
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що відсутні правові
підстави для визнання
будинковолодіння АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Згідно з ст.79 ЦПК України витрати за
проведення дослідження не входять до
складу судових витрат. За таких
обставин вимоги ОСОБА_1 про стягнення
витрат за проведення експертного
будівельно-технічного дослідження не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 57, 60, 61, 62, 104 СК України,
ст.ст. 325, 368, 386, 392 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
апеляційної скарги.

Головуючий:
І.О.Мельник