АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості з
ОСОБА_3, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що згідно умов кредитного
договору б/н від 25.01.2008 відповідачу було
надано кредит на споживчі потреби у
розмірі 2 500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 22,8%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий же
термін.

Відповідно до умов договору погашення
боргу має відбуватися щомісяця із
сплатою процентів кожного місяця,
однак відповідач не виконує умов
договору, в зв'язку з чим виникла
заборгованість, яка станом на 31.10.2013
становить 12 218,36 грн., яку позивач
просить стягнути з відповідача, а також
судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 8 030,22 грн. та судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що позовні вимоги ПАТ
КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
були заявлені зі спливом позовної
давності, визначеної ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258
ЦК України, про застосування якої він
заявляв, а тому, у суду були відсутні
підстави для їх задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з викладених в ній підстав та просив її
задовольнити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явивсь, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу за
відсутності представника позивача,
оскільки його неявка не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення суду,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів
оскаржуване рішення суду не відповідає
вказаним вимогам процесуального
закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання, визначені договором щодо
вчасного повернення коштів, що
призвело до виникнення заборгованості
перед банком, яка, в силу вимог закону
та умов договору, підлягає стягненню з
відповідача. При цьому, суд дійшов
висновку, що строк звернення до суду не
пропущено.

З висновками суду погодитись не
можливо, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно умов кредитного договору б/н від
25.01.2008 відповідачу було надано кредит
на споживчі потреби у розмірі 2 500 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 22,8% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
продовжується на такий же термін.

Відповідно до п. п. 3.1.1. та 3.1.3. правил
користування платіжною картою Умов та
правил надання банківських послуг
строк дії карти вказується на лицевій
стороні карти (рік та місяць). Карта
дійсна до останнього календарного дня
місяця вказаного на картці. По
закінченню строку дії відповідна карта
продовжується банком на новий строк
(шляхом надання клієнту карти з новим
строком дії) якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява держателя про
закриття картрахунку, а також за умови
наявності на картрахунку грошових
коштів для оплати послуг по виконанню
розрахункових операцій (а. с. 8-11).

Даних про отримання відповідачем нової
картки матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Пунктами 3.1.1, 5.4 правил користування
платіжною карткою визначено, що
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, відповідно до Правил
користування платіжною карткою, які є
складовою кредитного договору, картка
діє в межах визначеного нею строку. За
таким договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.
Така правова позиція була висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14).

За змістом п. 3.1.3. правил користування
платіжною карткою продовження дії
картки на новий строк здійснюється
шляхом надання клієнту картки з новим
строком дії, а також за умови наявності
на картрахунку грошових коштів для
оплати послуг по виконанню
розрахункових операцій.

Платіжну картку ОСОБА_3 було видано
25.01.2008. Для оформлення нової картки
ОСОБА_3 до банку не звертався. Як
вбачається з розрахунку
заборгованості наданого позивачем,
останній платіж на картці було
здійснено 25.03.2009.

З позовом до суду про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за кредитним
договором від 25.01.2008 ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося лише 07.02.2014,
тобто зі спливом позовної давності,
визначеної ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув та з урахуванням
положень п. п. 3.1.1. та 3.1.3., 5.4 правил
користування платіжною карткою дійшов
помилкового висновку, що ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» при зверненні з даним
позовом не було пропущено строку
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що у зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосування норм
матеріального права, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст.
218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 15 липня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді