Справа № 344/1531/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2029/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого:
Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М.,
Горейко М.Д.

за участю секретаря:
Гавриляк Є.М.

сторін: представника
позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника
КП ЄРЦ, Жиляка М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства "Єдиний
розрахунковий центр" (далі - КП "ЄРЦ") до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
11 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

31.01.2014 року КП "ЄРЦ" звернулося до суду
із зазначеним позовом посилаючись на
те, що ОСОБА_2 мешкає за адресою АДРЕСА_1
та користується послугами з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій. Згідно ухвали
Івано-Франківського міського суду від
07.03.2013 року, ОСОБА_2 зобов'язалася
провести розрахунок КП "ЄРЦ" за надані
житлово-комунальні послуги в період з
01.11.2011 року по 26.02.2013 року. Відповідач не
виконує обов'язки, покладені на нього
Договором про надання таких послуг від
26.02.2013 року, у зв'язку з чим утоворилася
заборгованість за надання послуг в
сумі 2 186 грн. 43 коп.

Просили задовольинит позов, стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 2 186
грн. 43 коп. та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 11.06.2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
КП "ЄРЦ" заборгованість за період з
01.03.2013 року по 30.04.2014 року в розмірі 767
грн. 97 коп. та судові витрати.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що воно є незаконним
та необгрунтованим, ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Вказав, що суд ухвалив рішення, яке за
своєю суттю є заочним. У відповідності
до ч.1 ст.224 ЦПК України, суд ухвалює
заочне рішення, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи. В оскаржуваному рішенні не
зазначено про те, що позивач не
заперечує проти заочного вирішення
справи.

Зазначив, що відповідач була відсутня в
судовому засіданні 11.03.2014 року. В
матеріалах справи відсутні докази
належного повідомлення останньої про
час та місце розгляду справи.

Вказав, що з огляду на те, що у спорі між
тими самими сторонами, про той самий
предмет і з тих самих підстав було
укладено мирову угоду, яка визнана
ухвалою від 07 березня 2013 року, суд
першої інстанції виніс ухвалу про
відкриття провадження у даній справі,
що є порушенням п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Також зазначив, що позивач звернувся до
суду з вимогою стягнути з відповідача
заборгованість за період з листопада
2011 року по січень 2014 року. Суд вийшов за
межі позовних вимог та рішенням
ухвалив стягнути з відповідача
заборгованість за період з 01.03.2013 року
по 30.04.2014 року.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
позовну заяву залишити без розгляду.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ухвалою
Івано-Франківського міського суду від
07.03.2013 року затверджено мирову угоду
між КП "ЄРЦ" та ОСОБА_2 За умовами даної
мирової угоди, сторони укладають між
собою Договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у формі і за
змістом, які відповідають додатку №1 до
цієї угоди. ОСОБА_2 зобов'язується
провести розрахунок із КП "ЄРЦ" за
надані послуги за період з 01.11.2011 року
по 26.02.2013 року, на умовах, визначених у
Договорі, текст якого сторони між собою
затвердили. 26.02.2013 року на виконання
мирової угоди, між сторонами було
укладено такий договір.

Відповідно до Договору, позивач
надавав послуги відповідачу-споживачу,
яка проживає в АДРЕСА_2. Відповідач їх
частково оплачувала, що
підтверджується копіями квитанцій
(а.с.27-28).

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
власники квартир багатоквартирних
будинків зобов'язані оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду", власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.

Задовольняючи частково позовні вимоги
КП "ЄРЦ" про стягнення боргу, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заборгованість за період з 01.11.2011 року
по 26.02.2013 року повинна бути сплачена
згідно ухвали Івано-Франківського
міського суду від 07.03.2013 року.

Оскільки ОСОБА_2 в період з березня 2013
року по час ухвалення рішення суду не
вносила оплату за надані їй послуги з
утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій, то відповідно
до розрахунку, наданого представником
позивача, та копій квитанцій, наданих
представником відповідача, має
заборгованість в розмірі 767 грн. 97 коп.

За змістом п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 08.10.1992
року №572 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 14.01.2009 року №5)
власник квартири зобов'язаний
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про часткове задоволення позову.

Доводи представника позивача, про те що
спір між сторонами уже вирішений,
спростовуються ухвалою
Івано-Франківського міського суду від
05 квітня 2013 року, зі змісту якої
вбачається, що між сторонами була
затверджена мирова угода у справі про
зобов'язання укласти договір. Питання
стягнення заборгованості по
комунальних платежах за період з
березня 2013 року по 26 лютого 2013 року
предметом розгляду не було. ( а.с. 5).

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 11 червня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М.Вакарук

М.Д.Горейко