Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/838/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській
Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства „Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне
акціонерне товариство „Укрсоцбанк"
звернулось до суду з названим позовом.
В обґрунтування вимог позивач
зазначав, що 04.04.2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є позивач, та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№287/1-603, за яким остання отримала
кредитні кошти в розмірі 58 390,79 дол. США
зі сплатою 14 % річних та строком
повернення кредиту - 03.04.2033 року.
Оскільки ОСОБА_1 не виконує
зобов"язання належним чином, виникла
заборгованість, що, після уточнення
позовних вимог /а.с.70-71/, станом на 27.05.2014
року складає 1 224 100,25грн., яку ПАТ
„Укрсоцбанк" просило стягнути з
відповідача на свою користь, а також
судові витрати. Остаточно позивач
просив стягнути суму боргу станом на
27.05.2014 року в розмірі 1 292 346,79 грн. з
урахуванням курсу Національного банку
України станом на 07.08.2014 року.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 серпня 2014 року позов ПАТ
„Укрсоцбанк" задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ПАТ „Укрсоцбанк"
заборгованість за договором кредиту
№287/1-603 від 04.04.2008 року станом на 27.05.2014
року в сумі 1 292 346,79 грн.,що еквівалентно
104 168,53 дол. США за курсом Національного
банку України станом на 07.08.2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Укрсоцбанк" 3 654,00 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити. Посилається
на те, що судом неправомірно було
відмовлено в задоволенні її заяви про
застосування строків позовної
давності, а відтак безпідставно
задоволено вимоги позивача. Вказує, що
суд помилково дійшов висновку про те,
що п.3 Додаткової угоди №2 від 25.06.2009
року про внесення змін до договору
кредиту від 04.04.2008 року заміняє п.4.5
самого договору кредиту, оскільки ці
пункти договору та додаткової угоди є
паралельними та є складовою кредитного
договору. При цьому п.4.5 договору
кредиту містить умови про сплив строку
користування кредитом, а п.3 додаткової
угоди - про умови, які є підставою
дострокового погашення кредиту.
Вважає, що є протиправним висновок
суду про те, що претензія позивача нею
була отримана і це є підставою для
переривання перебігу строків позовної
давності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов"язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Зобов"язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином /ст.599 ЦК
України/.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
04.04.2008 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №287/1-603, за яким
остання отримала кредитні кошти в
розмірі 55 000 дол. США зі сплатою 13 %
річних та строком повернення кредиту -
03.04.2028 року/а.с.5-8/.

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору /пункт 1.1.1 Договору/,
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

31 жовтня 2008 року додатковою угодою №1
до зазначеного кредитного договору
внесені зміни, а саме з 20.10.2008 року
встановлено процентну ставку за
користування кредитом на рівні 14%
річних /а.с.113/.

Додатковою угодою №2 від 25 червня 2009
року сторони внесли зміни до умов
кредитування, визначених Договором,
зокрема, пункт 1.1 Договору викладено в
новій редакції: Кредитор надає
Позичальнику грошові кошти на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання в сумі 58 390,79дол.
США зі сплатою 14% річних та з кінцевим
терміном погашення суми основної
заборгованості до 3 квітня 2033 року
/а.с.12/.

Банк свої зобов"язання виконав, що
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачкою.

Водночас ОСОБА_1 свої зобов"язання по
поверненню кредиту виконувала не
належним чином, внаслідок чого
утворилась заборгованість, що
підтверджується розрахунками банку та
визнається самою відповідачкою.

Встановивши такі обставини, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про необхідність стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором.

Апеляційна скарга не містить доводів,
пов"язаних з належним та своєчасним
виконанням ОСОБА_1 своїх боргових
зобов"язань.

Натомість відповідачка визнає, що
останній платіж по погашенню тіла
кредиту нею було здійснено 22.12.2008 року,
а по погашенню відсотків - 25.11 2009 року,
що також підтверджується довідкою ПАТ
„Укрсоцбанк" від 29.05.2014 року №10.1-186/5713
/а.с.92/.

У зв"язку з наведеним та, зважаючи на те,
що Банк звернувся до суду з позовом про
стягнення кредитної заборгованості
25.02.2014 року, просила відмовити в
задоволенні позову у зв"язку з
пропуском строку позовної давності
/а.с.57-60/.

Аналогічні вимоги наведені й у
апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що вимоги
ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі,
підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Вказаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року № 6-116цс13 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим.

Матеріалами справи підтверджено, що за
умовами кредитного договору № 287/1-603
від 4 квітня 2008 року погашення кредиту
повинно здійснюватись ОСОБА_1
частинами кожного місяця, а тому
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

ОСОБА_1 повинна була здійснити черговий
платіж по погашенню кредиту до 10 січня
2009 року, а по відсотках - в останній
робочий день грудня 2009року /а.с.5-6,92/.
Проте вона перестала виконувати
щомісячні зобов"язання з погашення
кредиту та відсотків, у той час як із
даним позовом банк звернувся 25 лютого
2014 року.

Суд першої інстанції зазначеного не
врахував та не застосував строк
позовної давності щодо стягнення
заборгованості за кредитом /тіло та
відсотки/ за період до 24 лютого 2011 року.

Згідно наданого банком розрахунку
прострочена заборгованість за тілом
кредиту за період з січня 2009 року по
лютий 2011 року включно становить 1 655,62
дол. США, заборгованість за відсотками
за період з грудня 2009 року по лютий 2011
року становить 10 007,46дол. США.

Згідно розрахунку заборгованості
банку /а.с.70-71/ внаслідок невиконання
умов кредитного договору ОСОБА_1 станом
на 27.05.2014 року виникла заборгованість в
сумі 56 557,05дол. США - заборгованість по
кредиту (тіло), 39 319,50 дол. США -
заборгованість по відсотках.

А тому із застосуванням строку
позовної давності до стягнення
підлягає 54 901,43дол. США (56 557,05-1 655,62) -
заборгованості за кредитом (тіло), що
еквівалентно на час розгляду справи в
суді першої інстанції 683 522,80грн. та 29
312,04 дол. США (39 319,50 - 10 007,46) -
заборгованості за відсотками, що
еквівалентно 364 934,89грн.

Окрім того позивачем нараховано пеню
поза межами строку позовної давності
для стягнення пені, а тому замість
стягнутої судом першої інстанції суми
пені у 90 460,15грн. підлягає стягненню 44
951,21грн., що підтверджується
розрахунком банку суми пені за один
рік.

Суд розглядає цивільні справи за
зверненнями фізичних чи юридичних осіб
в межах заявлених ними вимог /ч.1 ст.11
ЦПК України/.

Як в позовній заяві так і в заявах про
збільшення позовних вимог позивач
просив стягнути заборгованість за
кредитним договором у гривнях.

А тому суд першої інстанції вийшов за
межі позовних вимог, сягнувши
заборгованість у доларах із
зазначенням гривневого еквіваленту.

З огляду на наведене, з ОСОБА_1 підлягає
стягненню на користь ПАТ „Укрсоцбанк"
заборгованість за договором кредиту
№287/1-603 від 04.04.2008 року станом на 27.05.2014
року в загальній сумі 1 093 408,91грн., в тому
числі 683 522,80грн. - борг по кредиту, 364
934,89грн. - по відсотках, 44 951,21- по пені.

На стадії апеляційного розгляду
позивач позбавлений права збільшувати
чи зменшувати позовні вимоги, а тому
вимоги банку про стягнення апеляційним
судом заборгованості за кредитом за
новим курсом долара не підлягають до
задоволення.

Пунктами 3.2.3 та 3.2.3.1 Договору кредиту
№287/1-603 від 04.04.2008 року визначено, що
кредитор має право вимагати
дострокового повернення кредиту,
нарахованих процентів, сплати комісії
та можливих штрафних санкцій у разі
затримання позичальником сплати
кредиту або процентів щонайменше на 30
календарних днів.

Пунктом 3.3.14 Договору кредиту
передбачено, що позичальник
зобов"язаний протягом 30-ти календарних
днів з дати одержання письмового
повідомлення кредитора, достроково
повернути в повному обсязі кредит,
нараховані проценти, комісії, а також
можливі штрафні санкції, у випадках,
визначених п.п. 2.7.3, 3.2.3,5.4 цього
Договору.

Отже, в договорі кредиту сторони
визначили спеціальний порядок
обрахування строків дострокового
повернення позичальником кредиту в
досудовому порядку в разі виникнення у
позивача права, передбаченого п.3.2.3
цього договору.

Оскільки письмова претензія банку від
27.04.2012 року №19.1-01/96-6167 про дострокове
повернення кредиту отримана ОСОБА_1
18.05.2012 року та не виконана нею, то у
позивача були підстави вимагати
дострокового повернення усієї суми
кредиту. Водночас пред"явлення
претензії банку про дострокове
повернення кредиту не свідчить про
визнання позичальником простроченої
заборгованості.

Оскільки суд першої інстанції належним
чином не перевірив тверджень
відповідачки про сплив строку позовної
давності відносно вимог про стягнення
кредитної заборгованості з
нарахованими на неї відсотками та
пенею, то рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.
209,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 08 серпня 2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Укрсоцбанк" заборгованість за
договором кредиту №287/1-603 від 04.04.2008
року станом на 27.05.2014 року в загальній
сумі 1 093 408,91грн., в тому числі 683 522,80грн. -
борг по кредиту, 364 934,89грн. - по
відсотках, 44 951,21- по пені.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді