УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,
Євграфової Є.П., Іваненко
Ю.Г.,розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» до ОСОБА_6 про стягнення
суми, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 6 лютого 2014 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 16 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Приватне акціонерне
товариство «Український Страховий
Дім» (далі - ПрАТ «Український
Страховий Дім») звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 27 березня 2008 року між ОСОБА_7 та
Відкритим акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» (далі
- ВАТ «Державний ощадний банк України»)
був укладений договір про відкриття
фізичній особі карткового рахунка та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою (для пенсіонерів за програмою
«Арсенал» з кредитною лінією на умовах
«Арсенал+»). Відповідно до умов
договору банк відкрив ОСОБА_7 картковий
рахунок і відновлювальну кредитну
лінію, а останній зобов'язався погасити
кредит і відсотки за його користування.

19 жовтня 2009 року між банком та ПрАТ
«Український Страховий Дім» був
укладений договір КР-09 № 0002 ХР-0204
добровільного страхування кредитного
портфеля, предметом якого є майнові
інтереси банку (страхувальника) та
пов'язані з невиконанням або
неналежним виконанням позичальниками
банку своїх зобов'язань за договорами
про відкриття фізичній особі
карткового рахунка та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою для
пенсіонерів за програмою «Арсенал +» і
у межах якого страховиком на
страхування був прийнятий, у тому
числі, і ризик невиконання або
неналежного виконання ОСОБА_7, як
позичальником, своїх договірних
зобов'язань. ОСОБА_7 зобов'язання за
кредитним договором не виконав, у
зв'язку з чим утворилася прострочена
заборгованість за його картковим
рахунком, і банк звернувся до
страховика із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

Страховиком була здійснена виплата
банку страхового відшкодування в
розмірі 44 030 грн 90 коп. ОСОБА_7 помер,
спадкоємцем після його смерті є його
дружина ОСОБА_6, яка прийняла спадщину,
а тому зобов'язана задовольнити вимоги
кредитора відповідно до вимог ст. 1282 ЦК
України. Про відкриття спадщини після
смерті свого чоловіка відповідач
всупереч вимогам ч. 1 ст. 1281, ст. 1282 ЦК
України не повідомив. А оскільки
ОСОБА_6, як спадкоємець ОСОБА_7, є
боржником перед кредитором у межах
вартості майна, одержаного у спадщину,
позивач просив стягнути з відповідача
суму виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 44 030 грн 90 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 6 лютого 2014 року у
задоволенні позову ПрАТ «Український
Страховий Дім» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 16 червня 2014
року рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 6 лютого 2014 року
скасовано, ухвалено нове рішення. Позов
ПрАТ «Український Страховий Дім»
задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на
користь позивача компенсацію завданих
збитків - суму виплаченого страхового
відшкодування у розмірі 44 030 грн 90 коп. у
межах вартості спадкового майна,
одержаного ОСОБА_6 у спадщину після
смерті ОСОБА_7 Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просила
скасувати рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 6 лютого
2014 року та рішення апеляційного суду
Харківської області від 16 червня 2014
року, справу направити на новий розгляд
до суду першої інстанції, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що 27 березня 2008 року між
ОСОБА_7 та ВАТ «Державний ощадний банк
України» був укладений договір,
відповідно до якого банк відкрив
ОСОБА_7 картковий рахунок і
відновлювальну кредитну лінію, а
останній зобов'язався погашати кредит
і відсотки за його користування.

19 жовтня 2009 року між банком та ПрАТ
«Український Страховий Дім» був
укладений договір КР-09 № 0002 ХР-0204
добровільного страхування кредитного
портфеля. Відповідно до п. 1.1 договору
його предметом є майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з
невиконанням або неналежним
виконанням позичальником своїх
договірних зобов'язань за кредитним
договором. Страховим випадком є
невиконання або часткове невиконання
позичальником своїх зобов'язань з
повернення суми кредиту та/або сплати
відсотків за користування кредитом в
строки та на умовах, що передбачені в
конкретній кредитній угоді, внаслідок
неплатоспроможності позичальника, що
випливає з п. 3.1 договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

У жовтні 2010 банк звернувся до
страховика із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_7 своїх зобов'язань
за кредитним договором, а саме:
виникненням у зв'язку з його смертю
простроченої заборгованості за його
картковим рахунком.

За умовами укладеного договору
страхування страховиком було визнано
заявлену подію страховим випадком і
здійснено виплату страхового
відшкодування в розмірі 44 030 грн 90 коп.

Відповідно до листа приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округ ОСОБА_8 від 9 січня
2013 року № 1/02-14 спадкоємцем ОСОБА_7 є
його дружина ОСОБА_6 Інші спадкоємці,
які прийняли спадщину, відсутні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив з того, що
закон вимагає від позивача доказів
того, що відповідач отримав свідоцтво
про право на спадщину, тобто прийняв
спадщину після померлого з визначенням
обсягу спадкового майна та його
вартості.

Колегія суддів апеляційного суду,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позову, виходила з того, що
одержання свідоцтва про право на
спадщину є правом, а не обов'язком
спадкоємця, тому спадкоємець, який
прийняв спадщину, може звернутися за
одержанням свідоцтва в будь-який час
після закінчення строку, встановленого
для прийняття спадщини. Неодержання
спадкоємцем свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє його права на
спадкування.

Однак з такими висновками судів
попередніх інстанцій повністю
погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну
ділянку, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України від 2
вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою всіх
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво
про право на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місяців із часу відкриття спадщини,
тому спір про спадкування може бути
вирішений лише після закінчення цього
строку.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці
зобов'язані повідомити кредитора
спадкодавця про відкриття спадщини,
якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов'язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового
платежу суд за позовом кредитора
накладає стягнення на майно, яке було
передане спадкоємцям у натурі (стаття
1281 ЦК України).

Суди попередніх інстанцій належним
чином не визначилися з характером
спірних правовідносин, не встановили
коло спадкоємців, обсяг та вартість
спадкового майна та дійшли
передчасного висновку про відмову чи
задоволення позовних вимог. У
матеріалах справи відсутня копія
спадкової справи померлого ОСОБА_7, що
позбавляє суд можливості належним
чином встановити вказані обставини.
Крім того, не взято до уваги, що для
набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, а також, що
право на нерухоме майно, яке підлягає
державній реєстрації, виникає з
моменту такої реєстрації.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення і передачі справи
на новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення було
допущено судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції,
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 6 лютого 2014 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 16 червня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.Головуючий

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко