Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2368/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л.І.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

30.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Суровицької Л.В., Франко В.А.

при секретареві: Пітель Г.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «ПриватБанк» на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 16 травня 2014 року по
цивільній справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «Приват Банк» (далі по тексту ПАТ
КБ «Приват Банк») звернулось в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором від 12.12.2006 року в
сумі 13 228 грн. 73 коп., яка складається з 4
863 грн. 76 коп. заборгованості за
кредитом, 5 751 грн. 00 коп. заборгованості
по процентам за користування кредитом,
1 507 грн. 84 коп. заборгованості по
комісії за користування кредитом, 500
грн. штрафу (фіксованої частини), 606 грн.
13 коп. штрафу (процентної складової) та
судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12
грудня 2006 року відповідно до
укладеного того ж дня кредитного
договору відповідач отримала кредит у
розмірі 1 800 грн. 00 коп. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Свої зобов'язання ОСОБА_2
не виконувала, у зв'язку з чим
утворилась зазначена заборгованість.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 16 травня 2014 року
у задоволені позову ПАТ КБ «Приват
Банк» відмовлено у повному обсязі з тих
підстав, що позивачем порушено строк
звернення до суду.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції ПАТ КБ «Приват Банк»
подало апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі. Зокрема,
зазначив, що відповідач частково
погашала заборгованість у 2010-2011 роках,
востаннє 31.03.2011 року, а тому позивач
звернувся до суду у межах строку
позовної давності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився. Про час та місце слухання
справи повідомлений належним чином.
Представник відповідача подав до суду
клопотання про відкладення слухання
справи. Проте, доказів зайнятості в
іншому судовому засіданні суду не
надав (а.с.78). Колегія суддів ухвалила
слухати у справу у відсутності
належним чином повідомленого
відповідача на підставі ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, який підтримав
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції - скасуванню, виходячи
з такого.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог банку суд першої
інстанції виходив з того, що прострочка
платежу за кредитним договором від
12.12.2006 року рахується з 31.03.2009 року,
оскільки крім нарахування банком
процентів за користування кредитним
лімітом, інших операцій по картковому
рахунку не проводилось, а представник
відповідача надав заяву про
застосування строку позовної давності.
Суд дійшов помилкового висновку про те,
що у позивач з вимогою про стягнення з
відповідача заборгованості звернувся
поза межами строку позовної давності,
оскільки позов до суду було пред'явлено
у листопаді 2013 року.

Проте, погодитись з таким
висновком суду колегія суддів не може з
таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно
до заяви від 12.12.2006 року відповідач
отримала кредит у розмірі 1800 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Своїм підписом у заяві про отримання
кредиту відповідач підтвердила свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами та правилами надання
банківських послуг (далі по тексту
Умови) складає між нею та банком
договір (а.с.9-13). Того ж дня відповідач
отримала універсальну кредину картку
за НОМЕР_2, що також підтверджується
вказаною заявою (а.с.9). ОСОБА_2
зобов'язання, передбачені даним
договором, не виконувала, в результаті
чого утворилась заборгованість у
розмірі 13228 грн. 73 коп., яка згідно з
наданим банком розрахунком
складається з 4863 грн. 76 коп.
заборгованості за кредитом, 5751 грн. 00
коп. заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1507 грн. 84 коп.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 500 грн. штрафу
(фіксованої частини) та 606 грн. 13 коп.
штрафу (процентної складової), що
підтверджується розрахунком
заборгованості за договором, наданим
позивачем (а. с. 4-6).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048
ЦК України).

П. 9.12 Умов, які є частиною кредитного
договору, сторони домовились, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання, якщо жодна зі
сторін не заявляє про його припинення
він автоматично лонгується на такий же
термін.

З матеріалів справи не убачається, що
одна із сторін заявляла про свій намір
розірвати вказаний договір.

Як пояснив у судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_2 кредитну
картку, видану строком на 24 місяці
12.12.2006 року, неодноразово
переоформлювала, що дало їй змогу
користуватися кредитним лімітом та
періодично вносити платежі в рахунок
погашення заборгованості, у тому числі
протягом 2010-2011 років. Останній платіж
було здійснено 31.03.2011 року.

Пунктом 2 частини І Умов визначено
поняття «платіжна картка» - це
спеціальний платіжний засіб у вигляді
емітованої в установленому
законодавством порядку пластикової
або іншого виду картки, яка
використовується для ініціалізації
переказу коштів з рахунку платника або
відповідного рахунку банку з метою
оплати вартості товарів та послуг,
перерахунок коштів зі свого рахунку на
рахунок інших осіб, а також інших
операцій, передбачених відповідним
договором.

Пунктом 3.1.3 ч. ІІ Умов передбачено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка пролонгується банком на новий
строк шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії, якщо до початку
місяця строку закінчення її дії не
надано письмової заяви держателя
картки про закриття карткового рахунку
(а.с.10-13).

Відповідно до наданої у судовому
засіданні представником банку виписки
по особовому рахунку ОСОБА_2 (картка
договору НОМЕР_2), протягом 2010 та 2011
років позивач поповнювала свій
картковий рахунок, а банк відправляв ці
кошти на погашення боргу. Останній
платіж відповідачем було здійснено 31
березня 2011 року (а. с. 82-88). Позовну заяву
про стягнення заборгованості з
відповідача подано банком до суду у
листопаді 2013 року (а.с.2).

Висновки суду першої інстанції про те,
що прострочка платежу виникла з 31.03.2009
року і будь-яких операцій по картковому
рахунку не проводилося, не відповідає
письмовим доказам по справі, а саме
виписці по особовому рахунку
відповідача та розрахунком
заборгованості за договором (графа
«погашені проценти»), з яких
убачається, що останній платіж було
здійснено відповідачем 31.03.2011 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є обґрунтованими, а висновок суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову у зв'язку з
застосуванням позовної давності є
безпідставним, тому рішення суду
першої інстанції не можна вважати
законним та обґрунтованим, воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ
КБ «Приват Банк» слід задовольнити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів , -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 16 травня 2014 року
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
проживає за адресою: 25000, АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" заборгованість за
кредитним договором від 12.12.2006 року у
сумі 13228,73 грн., а саме 4863,76 грн.
заборгованості за кредитом, 5751,00 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1507,84 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 500 грн. штрафу
(фіксована частина), 606,13 грн. штрафу
(процентна складова)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» судовий
збір у сумі 229,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: