Провадження № 2/127/4235/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого судді: Дернової
В.В.,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням та
просила визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право на житло, а саме, у
квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1; на даний час у даній
квартирі зареєстрований відповідач
ОСОБА_2, який у ній не проживає, своїх
речей не зберігає, комунальні послуги
не оплачує, однак у добровільному
порядку знятися з реєстрації не бажає,
чим створює позивачеві як власнику
житла перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні майном
(житлом), що і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві, та просив
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про день, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
оголошенням у пресі (газета
«Вінниччина», 27 червня 2014 року, № 50), а
тому суд ухвалив провести заочний
розгляд справи та ухвалити заочне
рішення, що відповідає положенням ст.
224 ЦПК України, оскільки представник
позивача не заперечувала проти такого
порядку розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, оцінивши докази у їх
сукупності, суд вважає, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Правовідносини сторін ґрунтуються на
вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України,
ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України,
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції
України, її норми є нормами прямої дії;
звернення до суду для захисту
конституційних прав безпосередньо на
підставі норм Конституції України
гарантується.

Згідно ст. 41 Конституції України,
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У судовому засіданні встановлено, що на
підставі Договору купівлі-продажу
квартири від 30.05.1998 року, посвідченого
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим № 734, позивачу ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
квартира АДРЕСА_1; право власності
ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1,
зареєстровано КП «ВООБТІ» 01.06.1998 року у
реєстрову книгу № 91, за реєстровим №
926/6.

На даний час у квартирі АДРЕСА_1,
зареєстрований відповідач ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
довідкою МКП «ЖЕК №7» від 03.06.2014 року №
1112, який є сином позивача ОСОБА_1. Однак,
у даній квартирі відповідач тривалий
час (з 1999 року) не проживає, своїх речей
у ній не зберігає, комунальні послуги
не оплачує (підтверджується Актом від
25.07.2014 року, посвідченим МКП «ЖЕК №7»),
проте у добровільному порядку знятися
з реєстрації не бажає, чим створює
позивачеві як власнику житла перешкоди
у володінні, користуванні та
розпорядженні майном (житлом).

Суд бере ці докази до уваги, оскільки
вони зібрані з дотриманням вимог
закону, не суперечать один одному та
ніким не оспорюються.

При цьому, згідно положень ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення,
яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою, а тому винесення судом
рішення про зняття з реєстрації місця
проживання особи за наявності рішення
про позбавлення права користування
житловим приміщенням не є необхідним,
тому позов в цій частині не підлягає
задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-226
ЦПК України, на підставі ст. ст. 8, 41
Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК
України, ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житлом за
адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60
грн. судового збору.

Заочне рішення може бути
переглянуто Вінницьким міським судом
Вінницької області за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Вінницької
області через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
термін з дня його проголошення.

СУДДЯ: