Провадження № 2/521/179/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 вересня 2014 року
Малиновський районний суд міста Одеси
головуючого - судді Гуревського
за секретаря - Гресько О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, Державної реєстраційної
служби України про звернення стягнення
на предмет іпотеки, -
Позивач звернувся до суду з вимогою про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом передачі предмета договору
іпотеки, зобов'язанням Державної
реєстраційної служби України
здійснити реєстрацію права власності,
припиненням права власності ОСОБА_1 у
праві володінні, користуванні та
розпорядженні предметом іпотеки,
припиненням правом користування,
виселенням та стягненням з ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору,
посилаючись на такі обставини.
05 вересня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк»
(зараз - Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк») та ОСОБА_1 уклали договір
про надання споживчого кредиту №
відповідачу у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
вересня 2028 року або достроково зі
сплатою 14,50% річних за користування
кредитними коштами із цільовим
використанням: на придбання
двокімнатної квартири, загальною
площею 38,4 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а відповідач
зобов'язався сплачувати мінімальні
платежі, встановлені договором. В
забезпечення виконання зобов'язань
щодо погашення кредиту, сплаті
відсотків за користування кредитом,
можливих штрафних санкцій, а також
відшкодування збитків, пов'язаних із
порушенням умов кредитного договору,
згідно п. 2.1 кредитного договору, Банк
укладає в день укладення цього
договору з ОСОБА_1 договір іпотеки, а
також з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 договору
поруки. Згідно із п. 1.2. договору
іпотеки, Іпотекою забезпечується в
повному обсязі виконання усіх грошових
зобов'язань Іпотекодавця за Договором
від 05 вересня 2007 року з додатковою
угодою № 1 від 05 вересня 2007 року до
нього, та за договором про надання
вересня 2007 року. Предметом іпотеки є
двокімнатна квартира, загальною площею
38,4 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що позичальник
належним чином свої обов'язки не
виконує, станом на 25 червня 2013 року
виникла прострочена заборгованість
за кредитним договором на
курсом НБУ складає 594037,37 грн., на
підставі цього позивач вимушений
звернутися з цим позовом за захистом
своїх законних прав та інтересів.
Представник позивача надав до суду
заяву про слухання справи за його
відсутністю, на позовних вимогах
наполягав у повному обсязі, та не
заперечував проти заочного розгляду
справи.
Відповідач Державна реєстраційна
служба України надала до суду
заперечення на позов, в якому просили
відмовити у позові позивача,
зазначивши, що відповідно до ст. 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація прав проводиться на
підставі: - договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; -
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; - свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; - державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; -
рішень судів, що набрали законної сили;
- інших документів, що підтверджують
виникнення, зміну або припинення прав
на нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою. Отже, зобов'язання органа
державної реєстрації прав
зареєструвати за ПАТ «Дельта Банк»
право власності на нерухоме майно є
передчасним, оскільки, договори,
укладені у встановленому законом
порядку, та/або рішення суду, інші
документи, є підставою для державної
реєстрації речових прав на нерухоме
Діючим законодавством встановлена
процедура прийняття відповідних
рішень державними реєстраторами, і суд
не може підміняти цю процедуру та
орган, до компетенції якого віднесено
прийняття відповідних рішень. Суд є
правозастосовуючим органом, тобто, не
створюючи нових правових норм, не
підміняючи собою органи виконавчої та
законодавчої влади, на підставі закону
у встановленому процесуальним законом
порядку вирішує справи. Відповідно до
статті 9 Закону, державний реєстратор
речових прав є державним службовцем,
крім випадку, коли державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
Державний реєстратор: 1) встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: - відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); - відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень; -
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) та поданих
документах; - наявність обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону; -
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав; 2)
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав; 3) відкриває і закриває
розділи Державного реєстру прав,
вносить до них відповідні записи; 4)
веде реєстраційні справи щодо об'єктів
нерухомого майна; 5) присвоює
реєстраційний номер об'єкту нерухомого
майна під час проведення державної
реєстрації; 6) видає свідоцтво про право
власності на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 7)
надає інформацію з Державного реєстру
прав або відмовляє у її наданні у
випадках, передбачених цим Законом; 8) у
разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень; 8-1) під час проведення
державної реєстрації прав, які виникли
та зареєстровані в установленому
порядку до 1 січня 2013 року, запитує від
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ та організацій, які відповідно
до чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки; 9) здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України. Нотаріус як
спеціальний суб'єкт здійснює функції
державного реєстратора, крім
передбачених пунктами 4 і 6 частини
другої статті 9 цього Закону.
Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.
Таким чином, позовні вимоги до
Державної реєстраційної служби
України є безпідставними, оскільки,
Укрдержреєстр не приймає рішень про
реєстрацію та не може втручатись у
прийняття будь-яких рішень державним
реєстратором, що пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень. Крім того, позовні
вимоги до Державної реєстраційної
служби України, як суб'єкта наділеного
владними повноваженнями, слід
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, а тому,
провадження в частині вимог до
Укрдержреєстру слід закрити на
підставі статті 205 Цивільного
процесуального кодексу України.
Відповідно до статті 16 Цивільного
процесуального кодексу України, не
допускається об'єднання в одне
провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлено
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся в
установленому законом порядку,
поважних причин неявки в судове
засідання суду не представив. Суд у
зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомленням про поважні причини
такої неявки в судове засідання в
порядку статті 169 ЦПК України,
враховуючи відсутність відповідних
заперечень від представника позивача
ухвалив слухати справу за відсутності
відповідача, що не з'явився, у порядку
заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних причин.
Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року
АКІБ «УкрСиббанк» (зараз - Публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»)
та ОСОБА_1, уклали договір про надання
відповідно до якого банк надав
відповідачу у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
вересня 2028 року або достроково зі
сплатою 14,50% річних за користування
кредитними коштами із цільовим
використанням: на придбання
двохкімнатної квартири, загальною
площею 38,4 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а відповідач
зобов'язався сплачувати мінімальні
платежі, встановлені договором.
В забезпечення виконання зобов'язань
щодо погашення кредиту, сплаті
відсотків за користування кредитом,
можливих штрафних санкцій, а також
відшкодування збитків, пов'язаних із
порушенням умов кредитного договору,
згідно п. 2.1 кредитного договору, Банк
укладає в день укладення цього
договору з ОСОБА_1 договір іпотеки, а
також з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 договору
Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки,
Іпотекодавець передає в іпотеку
нерухоме майно квартиру, що
складається з 2-х житлових кімнат та
підсобних приміщень, загальною площею
38,4 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на
праві приватної власності.
Згідно із п. 1.2. договору іпотеки,
Іпотекою забезпечується в повному
обсязі виконання усіх грошових
зобов'язань Іпотекодавця за Договором
від 05 вересня 2007 року з додатковою
угодою №1 від 05 вересня 2007 року до
нього, та за договором про надання
У зв'язку з тим, що позичальник належним
чином свої обов'язки не виконує, станом
на 25 червня 2013 року виникла прострочена
США, що за курсом НБУ складає 594037,37 грн.,
що складається з: - заборгованість за
НБУ складає 430275,33 грн.; - заборгованість
по відсоткам за користування кредитом -
163762,02 грн.; - заборгованість по комісії
за користування кредитом - 0,00 грн.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно умов договору й
вимог Цивільного кодексу, а згідно ст.
525 ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3
ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; сплата неустойки.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя, а
відповідно до ч. 2 цієї статті
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.
Відповідно до положень п. п. 38, 39
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
у випадку, якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, зокрема, шляхом
укладення договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, який
передбачав би передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки у рахунок виконання
основного зобов'язання (стаття 37 Закону
України «Про іпотеку»), він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону, а
не з позовом про визнання права
власності на нерухоме майно. Наявність
договору про позасудове врегулювання
звернення стягнення на предмет іпотеки
не позбавляє іпотекодержателя права
звернення стягнення на предмет іпотеки
в судовому порядку.
З урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч.
1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цим
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК має право вимагати застосування
його судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки здійснюється лише за
рішенням суду, якщо для укладення
такого договору щодо майна фізичної
особи вимагалось отримання згоди чи
дозволу іншої особи чи органу.

Згідно зі ст. 39 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» зазначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» встановлено певний порядок
дій банку: після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, подана позовна заява
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства та договорів про надання
кредиту, іпотечному договорі.

При цьому суд має врахувати положення
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року
за №1304-VIІ, який діє на час ухвалення
судового рішення.

На підставі цього Закону вбачається,
протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: - таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; - загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

За викладених обставин суд має
відмовити у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної
реєстраційної служби України про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та роз'яснити право на пред'явлення
позову на загальних підставах стягення
заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернутися в суд за захистом
свого цивільного права у випадку його
порушення з вимогою про примусове
виконання зобов'язання в натурі. Згідно
ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 578, 589, 590, 610, 611,
1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 214-215,
224-226 Цивільного процесуального кодексу
України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37, ст. 39, 40
Закону України «Про іпотеку», Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», СУД -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1, Державної реєстраційної
служби України про звернення стягнення
на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, що
його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача шляхом звернення із заявою
про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.К.Гуревський