У х в а л а

іменем україни

4 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, що є спільною сумісною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнила, посилаючись на те, що за час спільного проживання у шлюбі було придбане майно, яке вона просила поділити, а саме: Ѕ частину АДРЕСА_1 і Ѕ частину гаражу НОМЕР_1 за цією ж адресою, які зареєстровані за відповідачем, обігрівач електричний вартістю 450 грн, пилосос LG-1400WA вартістю 700 грн, 17 штук кришталевих ваз вартістю 250 грн, холодильник «Самсунг» вартістю 2 260 грн, газову плиту «Норд» вартістю 1 800 грн, пральну машину автомат вартістю 2 500 грн, конвектор електричний вартістю 2 000 грн, мікрохвильову піч вартістю 400 грн, а всього на загальну суму 9 960 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину вартості ремонтних робіт, проведених за спільні кошти в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований в м. Кодимі по АДРЕСА_4, що становить 16 850 грн, Ѕ частину вартості автомобіля «Volkswagen» LT-28, яка становить 42 500 грн. та Ѕ частину вартості проведеної експертизи у розмірі 1 250 грн.

Позивач просила визнати АДРЕСА_5 у м. Кодимі, яку відповідач набув за договором дарування, спільною сумісною власністю подружжя, так як це майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних грошових затрат, і визнати за нею право власності Ѕ частину вказаної квартири, з урахуванням інтересів дитини просила збільшити свою частку у АДРЕСА_2 та частку у гаражі НОМЕР_1 за цією ж адресою по ј частці.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено у власність позивача Ѕ частину АДРЕСА_2 вартістю 6 698 грн, Ѕ частину гаража НОМЕР_1 за цією ж адресою вартістю 5 116,25 грн, обігрівач електричний вартістю 450 грн, пилосос LG-1400 WA вартістю 700 грн, 17 кришталевих ваз вартістю 250 грн, холодильник «Самсунг» вартістю 2 260 грн, газову плиту «Норд» вартістю 1 800 грн, машину пральну автомат вартістю 2 500 грн, конвектор електричний вартістю 2 000 грн, мікрохвильову піч вартістю 400 грн, а всього на загальну суму 9 960 грн; стягнуто з відповідача на користь позивача Ѕ частину коштів, витрачених на ремонт магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», у розмірі 16 850 грн.

Виділено у власність ОСОБА_2 Ѕ частину АДРЕСА_2 вартістю 6 698 грн; Ѕ частину гаража НОМЕР_1 за цією ж адресою вартістю 5 116,25 грн, а всього на загальну суму 11 814,75 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_1 Ѕ частини АДРЕСА_2 і Ѕ частини гаража НОМЕР_1 за цією ж адресою скасовано і ухвалено нове рішення, яким позивачеві у задоволенні позову про виділення у власність по ј частині зазначеної квартири і гаража відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані рішення, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого у цій частині погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог щодо набуття подружжям за час шлюбу автомобіля «Volkswagen» LT-28, а також ненадання доказів істотного збільшення вартості квартири АДРЕСА_5 внаслідок спільних грошових затрат подружжя.

У іншій частині вимоги позивача суд вважав обґрунтованими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині виділення у власність ОСОБА_1 Ѕ частини АДРЕСА_3 і Ѕ частини гаража НОМЕР_1 за цією ж адресою з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині виділення у власність позивачеві по ј частині вказаних приміщень, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 вже є власником по Ѕ частині цих приміщень і підстави для збільшення її частки за рахунок частки відповідача відсутні.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року та рішення Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2014 року у частині, залишеній без змін апеляційним судом, постановлені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.І.Амелін В.П.Гончар