печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.
,

при секретарі - Карачун С. В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автофінанс" про
визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про
визнання договору недійсним та
стягнення 23000грн. , посилаючись на те, що
2.09.2014 року з відповідачем був укладений
договір фінансового лізингу № 011183,
відповідно до якого позивач мав би
отримати автомобіль. Однак вважає його
недійсним , оскільки відповідач ввів
його в оману та не має відповідного
дозволу (ліцензії) Тому просить
визнати його недійсним та повернути
сплачені кошти, стягнути моральну
шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому
засіданні представник позивача позов
підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечував в повному обсязі та надав
свої заперечення.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
приходить до слідуючого.

Встановлено, що 2.09.2014 року між
сторонами був укладений договір
фінансового лізингу №011183 , відповідно
до якого відповідач придбає у свою
власність транспортний засіб і надає
його позивачу за плату у тимчасове
володіння та користування на умовах
договору.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
фінансовий лізинг" договір лізингу має
бути укладений у письмовій формі.
Істотними умовами договору лізингу є:
предмет лізингу, строк на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізигну (строк
лізингу), розмір лізингових платежів,
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Ч. 1 ст.215 ЦК України передбачені
підстави, за наявності яких правочин
може бути визнаний недійсним, а саме:
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною
першою-третьою (зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, п'ятою (правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним)
та шостою ( правочин, що вчиняється
батьками (усиновлювачами), не може
суперечити правам та інтересам їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей) статті 203 ЦК
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до
договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом.

Окрім цього, відповідно до частини 1
статті 806 ЦК України за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору
лізингу міститься і у статті 1 Закону
України "Про фінансовий лізинг".

Відносини, що виникають у зв'язку з
договором лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку та
Законом України "Про фінансовий лізинг"
(частина 2 статті 806 ЦК України та
частина 1 статті 2 Закону України "Про
фінансовий лізинг").

За договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингові платежі
можуть включати: суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу;
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; компенсацію
відсотків за кредитом та інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про
захист прав споживачів", забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною.

Згідно довідки Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг ТОВ
"Лізингова компанія "Автофінанс" взітий
на облік та має право надавати послуги
з фінансового лізингу.

Згідно листа Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг від 9.08.2013р.
здійснення діяльності з надання послуг
з фінансового лізингу не потребує
ліцензування.

Зважаючи на викладені положення
чинного законодавства, суд приходить
до висновку що при підписанні договору,
всі передбачені чинним законодавством
вимоги для укладення договорів були
дотримані, укладений договір лізингу
відповідає усім вимогам закону, а тому
не вбачається підстав стверджувати про
невідповідність їх умов вимогам
законодавства, на що позивач
посилається у своїй позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, відсутні
підстави для визнання договору
недійсним, оскільки договір укладений
відповідно до норм чинного
законодавства, позивач добровільно
погодився на його укладення , моральна
шкода позивачу не спричинена.

При таких обставинах в позові слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 692,697,799,806 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Автофінанс" про визнання договору
недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва через
Печерський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя
Остапчук Т.В.