Справа №478/859/14-ц 29.09.2014 29.09.2014 29.09.2014
Провадження № 22ц-784/2524/14
інстанції Сябренко І.П.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем
України

29 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю:

- представника позивача
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-
ПАТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Казанківського районного
суду Миколаївської області від 23 липня
2014 року

за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_5.

про

виселення,

в с т а н о
в и л а:

У травні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4
про виселення.

Банк зазначав, що рішенням
Казанківського районного суду
Миколаївської області від 24 травня 2013
року, яке набрало законної сили, в
порядку погашення заборгованості за
кредитом у розмірі 205 272 грн. 87 коп.
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловий будинок АДРЕСА_1.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу
відповідача було направлено вимогу про
звільнення будинку, однак він
протягом встановленого строку
добровільно зі спірного приміщення не
виселився.

Посилаючись на наведене, а також
на те, що наявність осіб,
зареєстрованих у будинку, негативно
відображається на його продажній ціні
та створює перешкоди іпотекодержателю
у реалізації предмета іпотеки, Банк
просив про задоволення позову.

Рішенням Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 23 липня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши наведені в
апеляційній скарзі доводи та
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що вона підлягає
задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції входив з того, що
Банком не надано доказів на
підтвердження того, що відповідач
отримав письмову вимогу
іпотекодержателя про добровільне
звільнення житлового будинку, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, а тому відсутні підстави для
задоволення позову.

Проте, з таким висновком суду
погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається і судом
встановлено, що 18 квітня 2008 року між
ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитний договір.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, 18 квітня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено
договір іпотеки, відповідно до умов
якого остання передала в іпотеку банку
житловий будинок АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним
договором банком було подано позов до
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Казанківського районного
суду Миколаївської області від 24
травня 2013 року, яке набрало законної
сили, звернуто стягнення на предмет
іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 в
порядку погашення заборгованості за
кредитом у розмірі 205 272 грн. 87 коп.

Статтею 40 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання, на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня
отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст.ст. 39-40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що на
даний час у спірному будинку
зареєстрований та проживає лише
відповідач, що підтверджується
довідками Казанківського РС УДМС
України в Миколаївської області від 27
травня 2014 року та Казанківського
селищної ради від 04 червня 2014 року
(а.с.36,42).

28 березня 2014 року Банк направив на
адресу відповідача, вимогу від 25
березня 2014 року про добровільне
звільнення спірного будинку в
тридцятиденний строк з дня отримання
цієї вимоги.

Відповідно до копії
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення 02
квітня 2014 року, вказану вимогу було
отримано з відміткою в графі «вручено»
та зазначено отримувачем в гафі: «член
сім'ї ОСОБА_5» (а.с.19).

За таких обставин колегія вважає,
що відповідач був належним чином
повідомлений про добровільне
звільнення спірного будинку, оскільки
зазначена вимога була отримана членом
сім'ї, а тому вручена відповідно до п. 99
Правил надання послуг поштового
зв'язку.

Крім того, з матеріалів справи
видно, що Банк неодноразово звертався
до суду з аналогічними позовами про
виселення відповідача із спірного
будинку, а саме: 23 вересня 2013 року, 05
лютого 2014 року і рішенням
Казанківського районного суду
Миколаївської області 30 жовтня 2013 року
в задоволенні позовних вимог, з підстав
недотримання вимог ч. 3 ст. 109 ЖК України,
а за результатами розгляду повторного
звернення Банку в суд з позовом,
ухвалою цього ж суду від 14 березня 2014
року провадження у справі було закрито
з підстав, передбачених п.2ч.1 ст.207 ЦПК
України.

Отже ОСОБА_4 з часу ухвалення
даних судових рішень було відомо про
його обов'язок виселитися із спірного
будинку.

З огляду на наведене, колегія
вважає, що позивачем були надані
належні та допустимі докази у
підтвердження направлення відповідачу
письмової вимоги про звільнення
житлового приміщення, на яке звернуто
стягнення рішенням суду, проте,
відповідачем вимога виконана не була,
тому він підлягає виселенню у
примусовому порядку.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд
наведеного та положень зазначених норм
закону не врахував та дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

А тому рішення суду відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_4 на користь держави слід
стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору,
а на користь Банку - 121 грн. 80 коп.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Казанківського районного суду
Миколаївської області від 23 липня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про виселення
задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку
АДРЕСА_1

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави
243 грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 121 грн. 80
коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді