Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А.,
ЛЕСКА В.В.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і Солочинської
сільської ради Свалявського району
Закарпатської області, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні
відповідачів Комунальне унітарне
підприємство «Свалявське районне бюро
технічної інвентаризації», про
визнання права власності, за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маргіт»
на рішення Свалявського районного суду
від 10 квітня 2012 р., -

в с т а н о в и л а :

16.03.2012 ОСОБА_1 звернулася до суду з
указаним позовом до ОСОБА_2 та
Солочинської сільської ради
Свалявського району і мотивувала його
таким. На підставі Державного акта
серії ЗК № 054780 на право власності на
земельну ділянку, виданого 15.05.2006,
позивач є власником призначеної для
ведення особистого селянського
господарства земельної ділянки площею
0,1167 га в урочищі «Біласовиця» с.
Солочин. У травні 2009 р. батько позивача
ОСОБА_2 розпочав на ділянці будівництво
житлового будинку. 02.10.2009 Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Закарпатській області
встановила, що ОСОБА_2 проводить
самочинне будівництво і видала
відповідачу припис, яким запропонувала
припинити будівництво. Саме з цього
часу позивачу стало відомо, що на
земельній ділянці знаходиться об'єкт
самочинного будівництва. У серпні 2011 р.
позивач як власник земельної ділянки
звернувся до КУП «Свалявське РБТІ» з
метою реєстрації за ним права
власності на будівлю, у чому йому було
відмовлено. Разом з тим, БТІ було
встановлено, що вартість житлового
будинку становить 211734,00 грн, а
будівельні та архітектурні норми при
будівництві не були порушені, будинок
не є аварійним і придатний для
використання.

Посилаючись на ці обставини, на
положення ст.ст. 331, 376 ЦК України, ОСОБА_1
просила визнати за нею право власності
на самочинно збудований ОСОБА_2 будинок
в с. Солочин Свалявського району у
відповідності з інвентарною справою на
житловий будинок садибного типу і
зобов'язати КУП «Свалявське РБТІ»
провести державну реєстрацію за
позивачем самочинно збудованого
ОСОБА_2 будинку без введення в
експлуатацію.

Рішенням Свалявського районного суду
від 10.04.2012 позов задоволено, визнано за
ОСОБА_1 право власності на самочинно
збудований будинок в АДРЕСА_1;
зобов'язано КУП «Свалявське РБТІ»
зареєструвати цей будинок за ОСОБА_1

ТОВ «Маргіт» у порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК
України як особа, яка не брала участі в
справі, в якій суд вирішив питання про
її права та обов'язки, рішення суду
оскаржило. Посилається на те, що
земельна ділянка, на якій збудований
будинок, знаходиться в межах площ
залягання корисних копалин
загальнодержавного значення -
Голубинського родовища мінеральних
вод, яке установленим порядком
експлуатує ТОВ «Маргіт». На зведення
будівель у межах площ залягання
корисних копалин і в межах зон
санітарної охорони водних об'єктів
існують суттєві обмеження, для цього
встановлений особливий порядок
погодження будівництва, що в даному
випадку не був дотриманий.
Неконтрольована забудова таких площ
псує родовище мінеральних вод і робить
його непридатним для експлуатації.
Крім того, забудову було здійснено
всупереч цільовому призначенню
земельної ділянки, а питання
оформлення прав на будинок не було
предметом розгляду компетентного
державного органу. Апелянт просить
рішення суду скасувати, в позові -
відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників: апелянта - ОСОБА_4, який
скаргу підтримав, позивача - ОСОБА_5 і
ОСОБА_6, які апеляцію не визнали,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України за відсутності інших
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
учасників процесу, оцінивши докази в
сукупності, апеляційний суд приходить
до такого.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із наявності підстав
для визнання за позивачем права
власності на самочинно збудований
будинок та для зобов'язання органу
техінвентаризації зареєструвати право
власності на будинок. Однак, погодитись
із таким рішенням не можна, оскільки
суд дійшов у справі хибних висновків.

Спірні правовідносини регулюються
нормами ЦК України щодо права
власності та у відповідній частині
законодавством про надра, іншим
законодавством щодо умов і
особливостей набуття права власності
на нерухоме майно у редакції, що була
чинною на час виникнення відповідних
юридичних фактів. У справі встановлені
наступні факти і обставини.

На ім'я ОСОБА_7 (після укладення шлюбу
12.08.2010 - ОСОБА_1 (а.с. 5)), Солочинська
сільська рада Свалявського району на
підставі рішення сільської ради від
15.02.2006 видала Державний акт серії ЗК №
054780 на право власності на земельну
ділянку, призначену для ведення
особистого селянського господарства,
площею 0,1167 га в урочищі «Біласовиця» с.
Солочин (а.с. 6). Інспекція ДАБК в
Закарпатській області 02.10.2009
встановила, що ОСОБА_2 самочинно будує
житловий будинок на земельній ділянці
доньки ОСОБА_7 урочищі «Біласовиця» с.
Солочин і цим днем склала припис № 1416,
яким запропонувала ОСОБА_2 припинити
будівництво (а.с. 7). КУП «Свалявське
РБТІ» 11.08.2011 видало ОСОБА_1 довідку № 205
про те, що вартість житлового будинку,
який знаходиться за адресою с. Солочин,
б/н, становить 211734,00 грн (а.с. 8).

Саме ці документи, а також акт
встановлення та погодження меж
земельної ділянки без зазначення дати
його складення (вказано тільки 2009 рік)
(а.с. 9) подала ОСОБА_1 із позовною заявою
про визнання права власності на
самочинне будівництво, на підставі цих
матеріалів суд задовольнив позов.
Серед доданих до заяви документів
немає доказів звернення позивача до
КУП «Свалявське РБТІ» по реєстрацію
установленим порядком за ним права
власності на будівлю та відмови в
цьому, доказів наявності висновку про
відповідність будинку будівельним і
архітектурним нормам, придатності
будинку для використання, як про це
вказується в позовній заяві. Право
власності ОСОБА_1 на житловий будинок
літ. «В» за адресою АДРЕСА_1 було
зареєстровано КУП «Свалявське РБТІ»
14.05.2012 на підставі рішення Свалявського
районного суду від 10.04.2012.

З одержаних апеляційним судом
матеріалів інвентаризаційної справи
на будинок літ. «В» власника ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1 вбачається, що нумерація
будинку була змінена з № НОМЕР_1 на №
НОМЕР_2, роки побудови будинку
зазначені «2006», «2010», загальна площа
будинку 457,4 кв. м, в т.ч., житлова - 186,5 кв.
м, підсобна - 270,9 кв. м, при цьому, згідно
експлікації внутрішніх площ будинку на
трьох його поверхах знаходяться 12
житлових кімнат, 13 санвузлів, 3 кухні та
інші приміщення. 12.11.2012 на підставі
рішення Виконкому Солочинської
сільської ради від 25.10.2012 № 38 ОСОБА_1
видано Свідоцтво серії САЕ № 794081 про
право власності на нерухоме майно -
житловий будинок літ. «В» загальною
площею 457,4 кв. м, житловою - 186,5 кв. м за
адресою АДРЕСА_1 і цього ж дня право
власності зареєстровано. У матеріалах
інвентарної справи немає дозвільних
документів відповідних компетентних
державних органів щодо зведення
будинку, наявне лише вищезгадане
рішення суду. Обставини справи
свідчать про те, що припис ДАБК про
припинення самочинного будівництва не
був виконаний.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 12.06.2012 у
справі за позовом ОСОБА_7 до
Свалявської райдержадміністрації,
треті особи Солочинська сільська рада,
територіальне управління
Держгірпромнагляду в Закарпатській
області, ТОВ «Маргіт», Закарпатська
геологорозвідувальна експедиція, про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії (а.с. 115-121),
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2014, якою
указану постанову було залишено без
змін (а.с. 122-128), встановлено, що належна
ОСОБА_7 земельна ділянка, призначена
для ведення особистого селянського
господарства, площею 0,1167 га в урочищі
«Біласовиця» с. Солочин Свалявського
району розміщена в межах залягання
Голубинського родовища мінеральних
вод. Встановлений цими судовими
рішеннями факт розташування указаної
земельної ділянки в межах площ
залягання корисних копалин державного
значення - Голубинського родовища
мінеральних вод підтверджується також
Актом від 09.07.2002 про надання гірничого
відводу ТОВ «Маргіт» з метою розробки
ділянки цього родовища із доданою
схемою меж гірничого відводу та
розташування в цих межах земельної
ділянки (а.с. 130-131), іншими матеріалами
справи, визнаний сторонами, тому
враховується за правилами ст. 61 ч.ч. 1, 3
ЦПК України.

Рішенням Виконавчого комітету
Закарпатської обласної ради депутатів
трудящих від 22.01.1972 № 27 «Про
встановлення меж округу і зон
санітарної охорони санаторіїв
«Поляна», «Сонячне Закарпаття» і
«Квітка полонини» Закарпатської
області» були встановлені межі округу
гірсько-санітарної охорони та три зони
гірсько-санітарної охорони в межах
цього округу із відповідними
обмежувальними режимами щодо
діяльності у відповідних зонах, де
найбільш суворі обмеження були
передбачені для першої зони (а.с. 51-56).
Постановою РМ УРСР від 20.06.1973 № 282 «Про
межі округу і зон гірничо-санітарної
охорони санаторіїв «Поляна», «Сонячне
Закарпаття» і «Квітка полонини» в
Закарпатській області» з метою
збереження Полянського,
Новополянського і Голубинського
родовищ мінеральних вуглекислих вод у
Закарпатській області від
передчасного псування та
бактеріального забруднення
затверджено межі округу і зон
гірничо-санітарної охорони санаторіїв
«Поляна», «Сонячне Закарпаття» і
«Квітка полонини» в Закарпатській
області. З цих документів випливає,
зокрема, що в першій зоні охорони
заборонено використання території з
іншою метою, крім охорони, експлуатації
та розвитку лікувальних засобів
санаторіїв, а також всі роботи і
знаходження осіб, не зв'язаних з
експлуатацією та ремонтом свердловин
мінеральних вод, сьома дільниця в
першій зоні охорони встановлена для
охорони свердловини «7-р» санаторію
«Квітка полонини» Голубинського
родовища.

Постановою КМ України від 12.12.1994 № 827
«Про затвердження переліків корисних
копалин загальнодержавного та
місцевого значення» підземні
мінеральні води (лікувальні,
лікувально-столові, природні столові)
віднесені до корисних копалин
загальнодержавного значення.

Встановлення вищевказаними рішеннями
зон санітарної охорони у межах
території розташування Голубинського
родовища мінеральних вод не суперечить
нормам ст. 93 Водного кодексу України
(діє з 13.06.1995), якими передбачено з метою
охорони водних об'єктів у районах
забору води для, зокрема, лікувальних і
оздоровчих потреб встановлення зон
санітарної охорони, які поділяються на
пояси особливого режиму. Постановою КМ
України від 18.12.1998 № 2024 затверджено
Правовий режим зон санітарної охорони
водних об'єктів, яким у межах першого та
другого поясів зон санітарної охорони
передбачено, що для підземних джерел
водопостачання здійснюється
каналізування будівель з відведенням
стічних вод у найближчу систему
побутової чи промислової каналізації
або на місцеві очисні споруди,
розміщені на території другого поясу
ЗСО; відведення стічних вод за межі
цього поясу (перший пояс); регулювання
відведення територій під забудову
населених пунктів, спорудження
лікувально-профілактичних та
оздоровчих закладів…, пов'язаного з
ризиком забруднення підземних вод
стічними водами; благоустрій…
населених пунктів та окремих будівель,
їх централізоване водопостачання,
каналізування, відведення забруднених
поверхневих вод (другий пояс) (п.п. 6, 7).

За приписами Кодексу України про надра
(діє з 31.08.1994), забудова площ залягання
корисних копалин загальнодержавного
значення, а також будівництво на
ділянках їх залягання споруд, не
пов'язаних з видобуванням корисних
копалин, допускаються у виняткових
випадках лише за погодженням з
відповідними територіальними
геологічними підприємствами та
органами державного гірничого нагляду;
порядок забудови площ залягання
корисних копалин загальнодержавного
значення встановлюється Кабінетом
Міністрів України (ст. 58 ч. 2).

КМ України Постановою від 17.01.1995 № 33
затвердив Положення про порядок
забудови площ залягання корисних
копалин загальнодержавного значення,
відповідно до якого забудова площ
залягання корисних копалин
загальнодержавного значення, а також
будівництво на ділянках їх залягання
споруд, не пов'язаних з видобуванням
корисних копалин, допускається тільки
у виняткових випадках лише за
погодженням з відповідними
територіальними геологічними
підприємствами та органами державного
гірничого нагляду на основі
спеціальних дозволів, що видаються
відповідними Радами народних
депутатів, на території яких
знаходяться ці корисні копалини (п. 2 ч.
1); погоджені матеріали та заяву про
надання спеціального дозволу на
забудову розглядають у місячний термін
відповідні Ради народних депутатів і
повідомляють заявника, інші
заінтересовані підприємства, установи
та організації про своє рішення;
наявність спеціального дозволу
посвідчується на копії топографічного
плану відміткою у вигляді дозвільного
напису за формою згідно з додатком;
дозвіл на забудову реєструється
відповідно до чинного законодавства (п.
6); будівництво у межах гірничого
відводу об'єктів, безпосередньо не
пов'язаних з гірничими роботами, не
допускається; у виняткових випадках
така забудова допускається лише в
порядку, встановленому цим Положенням
(п. 12).

За змістом положень ст.ст. 13, 16, 17, 19
Кодексу України про надра, загальне
правило встановлює порядок, за яким
надра надаються у користування
підприємствам, установам, організаціям
і громадянам лише за наявності у них
спеціального дозволу на користування
ділянкою надр; право на користування
надрами засвідчується актом про
надання гірничого відводу; спеціальний
дозвіл на користування надрами
надається спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади з
геологічного вивчення та забезпечення
раціонального використання надр;
гірничим відводом є частина надр,
надана користувачам для промислової
розробки родовищ корисних копалин та
цілей, не пов'язаних з видобуванням
корисних копалин; користування надрами
за межами гірничого відводу
забороняється; гірничий відвід для
розробки родовищ корисних копалин
загальнодержавного значення…
надається Державним комітетом України
по нагляду за охороною праці, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Державна служба геології та надр
України 01.03.2002 видала за реєстраційним
№ 2651 Товариству з обмеженою
відповідальністю «Маргіт» Спеціальний
дозвіл на користування надрами з метою
видобування мінеральних
лікувально-столових вод для
промислового розливу та мінеральних
лікувальних вод для внутрішнього
застосування у лікувальних цілях на
ділянці «Маргіт-1» (свердловина № 7-ГП
(д)) та ділянці «Маргіт-2» (свердловина №
9-р) Голубинського родовища (а.с. 63).
Рішеннями Мінприроди України (02.04.2012) і
Держгірпромнагляду України (07.02.2012)
десятирічний строк дії дозволу
продовжено на 20 років - до 01.03.2032.

Державний департамент з нагляду за
охороною праці Міністерства праці та
соціального захисту України 09.07.2002
видав строком на десять років ТОВ
«Маргіт» Акт про надання гірничого
відводу з метою розробки ділянки
Голубинського родовища мінеральних
вуглекислих вод (свердловина № 7-гп
(7-р)). Актом стверджується, що гірничий
відвід позначений на копії доданого
топографічного плану точками 1, 2, 3, 4, на
геологічних картах і вертикальних
розрізах по лінії А-В, площа його
проекції на плані становить 18 га. З
наявних матеріалів та пояснень
апелянта випливає, що позначення на
даний час свердловини як «7-гп» замінює
раніше вживане позначення «7-р», а
додаткові буквені позначення
відображають розгалуження у виходах
цієї свердловини на поверхню, що ніким
не заперечується.

34 сесія 2 скликання Солочинської
сільської ради за зверненням ТОВ
«Маргіт» прийняла 15.04.2005 рішення «Про
погодження зон санітарної охорони
водозабору свердловини 7-ГП
Голубинського родовища вуглекислих
мінеральних вод ТзОВ «Маргіт»», яким
вирішила до представлення всіма
ліцензіатами Голубинського родовища
взаємопогоджених зон санітарної
охорони і їхніх меж рекомендувати
дотримуватися діючих санітарних зон в
межах, затверджених Постановою РМ УРСР
від 20.06.1973 року (а.с. 57).

З висновку Українського державного
геологорозвідувального інституту від
09.04.2008 стосовно стану експлуатаційних
запасів мінеральних вуглекислих вод
Голубинського родовища вбачається, що
самовільна забудова, в т.ч., житлова, в
межах гірничих відводів та зон
санітарної охорони призвела до
зменшення експлуатаційних запасів
родовища та загрожує заподіянням
непоправної шкоди родовищу (а.с. 58-60).

Відповідно до положень ст. 41
Конституції України, ст.ст. 11, 182, 316, 317,
319, 328, ст. 331 ч. 2 ЦК України, право
приватної власності на новостворене
нерухоме майно набувається в порядку,
визначеному законом; право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом; право власності
та інші речові права на нерухому річ, в
т.ч., його виникнення підлягає
державній реєстрації; якщо передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації; якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Право власності на землю власник
реалізує відповідно до закону,
забезпечуючи використання земельної
ділянки за її цільовим призначенням; за
загальним правилом, для розміщення
житлової забудови використовуються
земельні ділянки в населених пунктах,
що належать до земель житлової та
громадської забудови, тоді як ділянки,
що надані громадянам для ведення
особистого селянського господарства,
належать до земель
сільськогосподарського призначення;
використання земельної ділянки з
порушенням правил, що встановлюють її
цільове призначення чи зміну такого, є
підставою для юридичної
відповідальності (ст. 18, ст. 19 ч. 1 п.п. а),
б), ст.ст. 20-22, 38-40, 78-81, 90, 91 ЗК України).

Норми ст. 376 ЦК України встановлюють
правила, згідно із якими житловий
будинок, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо, зокрема, вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи (ч. 1);
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч. 2); право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3); на
вимогу власника земельної ділянки суд
може визнати за ним право власності на
нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує
права інших осіб (ч. 5).

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів приходить до таких висновків.
Судом першої інстанції було визнано
право власності позивача на самочинно
збудований житловий будинок, що
розташований на земельній ділянці у
межах гірничого відводу, наданого з
метою розробки ділянки Голубинського
родовища мінеральних вуглекислих вод
(свердловина № 7-гп (7-р)), та першої зони
санітарної охорони цієї свердловини.
На час ухвалення рішення судом першої
інстанції у справі відсутні докази
обов'язкового в даному випадку
погодження будівництва з відповідним
територіальним геологічним
підприємством та органом державного
гірничого нагляду з наступним
обов'язковим одержанням спеціального
дозволу на забудову. Будівництво
здійснено на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети. Відсутні
й докази, які б свідчили про звернення
позивача перед подачею позову до суду
до органів місцевого самоврядування та
виконавчої влади, зокрема, органів
архітектурно-будівельного контролю,
компетентних вирішувати питання про
відповідність збудованої нерухомості
будівельним, технічним нормам, ступінь
його готовності, придатність для
проживання людей, прийняття будинку в
експлуатацію, про наявність
відповідного рішення, відмову у
прийнятті такого тощо, що давало б
підстави вважати, що виник спір про
право. Докази щодо отримання
зазначеного дозволу, відповідної зміни
цільового призначення земельної
ділянки, у справі відсутні й на час її
розгляду апеляційним судом.

Оскільки ТОВ «Маргіт» на час
здійснення самочинного будівництва та
розгляду справи Свалявським районним
судом мало належним чином оформлене
право розробки ділянки Голубинського
родовища мінеральних вуглекислих вод
шляхом добування їх зі свердловини №
7-гп (7-р), що виникло значно раніше, ніж у
позивача виникло право власності на
земельну ділянку, суд вирішив питання
про права і обов'язки ТОВ «Маргіт», яке
не брало участі в справі. Та обставина,
що на даний час строк дії гірничого
відводу у Товариства закінчився і
Солочинська сільська рада наразі не
погоджує проекту нового відводу на
суть даної справи не впливає, не усуває
необхідності дотримання особливого
порядку проведення будівельних робіт у
межах площ залягання корисних копалин,
ТОВ «Маргіт» має чинний Спеціальний
дозвіл на користування надрами, а спір,
що з цього приводу має місце між
Товариством і сільрадою, знаходиться
за межами обставин, які існували на час
ухвалення оскаржуваного рішення суду.
Отже, на час розгляду справи місцевим
судом, ТОВ «Маргіт» мало право на
видобуток мінеральної води і зараз має
законний цивільний інтерес, який
полягає у забезпеченні умов для
належної реалізації свого права,
однією з яких є дотримання
відповідного порядку забудови у місці
розташування родовища мінеральних вод.
Порушення такого порядку забудови, в
т.ч., самочинне будівництво, факт
здійснення якого встановлений, порушує
законні інтереси апелянта, який управі
ставити питання про захист у порядку,
передбаченому ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ч. 1, ст. 292 ч. 1 ЦПК України.

Суд першої інстанції залишив
вищевикладені обставини поза увагою,
не з'ясував обставини, що мають
значення для справи, задовольнив позов,
що не був належно обґрунтованим і
доведеним, неправильно застосував
норми матеріального права та порушив
норми процесуального права, вирішив
питання про права і обов'язки особи, яка
не брала участі в справі. Суд, визнавши
право власності на самочинно
збудований будинок без доказів та
підстав для цього, за відсутності
спеціального дозволу на забудову, без
з'ясування питання про придатність
будинку до експлуатації, фактично
перебрав на себе повноваження
відповідних органів виконавчої влади
та місцевого самоврядування, чого
робити був не вправі. Крім того, суд
поклав на третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача обов'язок
зареєструвати право власності на
будинок, тоді як обов'язок вчинити дії
на вимогу позивача може бути покладено
лише на відповідача за позовом.

Відтак, рішення суду першої інстанції
не відповідає вимогам ст.ст. 57-60, 212-215
ЦПК України щодо його законності та
обґрунтованості, доводи апеляції
заслуговують на увагу, тому на підставі
ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України скаргу
слід задовольнити, рішення суду
скасувати, у позові - відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2,
4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маргіт»
задовольнити, рішення Свалявського
районного суду від 10 квітня 2012 р.
скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і
Солочинської сільської ради
Свалявського району Закарпатської
області про визнання права власності -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ
«Маргіт» 1058,67 грн у рахунок
відшкодування витрат по оплаті
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскар жене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді