Ухвала

іменем україни

03 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Зуєвецької сільської ради
Миргородського району Полтавської
області, третя особа - товариство з
обмеженою відповідальністю «Савинці»,
про стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 20 травня 2014
року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 29 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача 15 тис. грн,
отриманих сільською радою в якості
орендної плати за користування
земельною ділянкою, належною позивачу
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 21 грудня 2012
року, в період переоформлення спадщини
- з 2008 року по 2011 рік.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 20 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 29 липня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, вірно
виходив із необґрунтованості позовних
вимог.

Твердження скаржника про те, що зі слів
інших орендодавців йому відомо, що їм
за оренду аналогічних за розмірами
земельних ділянок та за такий же період
було сплачено 15 тис. грн не
заслуговують на увагу, оскільки вони не
підтвердженні належними і допустимими
доказами у розумінні статей 58, 59 ЦПК
України.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Таким чином, оскаржувані судові
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 20
травня 2014 року та ухвалу Апеляційного
суду Полтавської області від 29
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана