АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2239/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 29,30 Кузьменко В.
А. Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
28 серпня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренка Ю. В.суддівМагди Л.
Ф. , Міщенка С. В. при секретаріПосипайко
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 14 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа: КП
Соснівська служба утримання будинків
Черкаської міської ради про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок затоплення
в с т а н о в и л а :
У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернулась до
суду з вказаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що неодноразово, а саме
05.02.2013 року та 08.04.2013року відповідачі
мешканці АДРЕСА_1 залили водою АДРЕСА_2
власником якої є вона, про що був
складений акт представниками КП ССУБ м.
Черкаси від 08.04.2013 року, в якому вказано,
що при обстеженні житлового будинку
АДРЕСА_2. Залив стався з АДРЕСА_1.
При складанні акту відповідачі в
квартиру не впустили та відмовились
від підпису в ньому. Позивачка
викликала аварійну бригаду, якою також
було зроблено відповідні висновки про
затоплення квартири з вини
відповідачів. Вартість
відновлювального ремонту в АДРЕСА_2
На усне прохання до відповідачів про
оплату ремонту АДРЕСА_2 їй було
Крім того, позивачка вважає що своїми
діями відповідачі спричинили їй
моральну шкоду, яку вона оцінює в 2000
З огляду на вказане, позивачка ОСОБА_7
просила суд стягнути з відповідачів на
її користь 3885 грн. матеріальних збитків
на проведення відновлювального
ремонту, 2000 грн. моральної шкоди та
судові витрати.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 14 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
матеріальну шкоду, спричинену
внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 у
розмірі 3885грн., витрати по сплаті
юридичної допомоги в розмірі 150 грн, а
всього 4035 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
судовий збір в розмірі 229 грн.40 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
оскаржила його в апеляційному порядку,
посилаючись на його невідповідність
нормам матеріального та
процесуального права, просила змінити
рішення суду першої інстанції,
відмовивши позивачу в задоволенні
позовних вимог повністю.

Заслухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
позивачка та її син ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 09.08.2007 року є
власниками квартири АДРЕСА_2 (а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_6 являється власником
квартири АДРЕСА_1 на підстав договору
дарування від 11.04.2008 року. (а.с .54)

Дані факти визнаються сторонами, а тому
в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить , якщо інше не встановлено
договором або законом.

Вказана норма встановлює презумпцію
обов'язку власника нести всі витрати,
пов'язані з утриманням належного йому
майна. До таких витрат належать
витрати, пов'язані зі зберіганням
майна, його ремонтом, забезпеченням
збереження його властивостей тощо.
Такий обов'язок власника є похідним від
належних йому як абсолютному володарю
правомочностей володіння,
користування та розпорядження майном.
Невиконання власником свого обов'язку
по утриманню своєї власності може
створювати небезпеку для третіх осіб.

В листі Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 29.12.2009 року N 12/20-11-1975 «Щодо
ремонту квартири після залиття»
зазначано, що присутність зацікавлених
осіб від потерпілої сторони та з боку
винної є обов'язковою. Акт обов'язково
має бути підписаний всіма членами
комісії. Відмова від підпису
складеного акту присутніми особами від
потерпілої та з боку винної сторони не
впливає на його чинність (у такому
випадку в акті має бути зазначено, що
згадані особи (прізвище, ім'я, по
батькові) підписувати складений акт
відмовились з таких-то причин).

В акті повинні бути відображені: дата
складання акту (число, місяць, рік);
прізвища, ініціали та займані посади
членів комісії; прізвище, ім'я, по
батькові власника (наймача, орендаря)
квартири, що зазнала шкоди; адреса
квартири, поверх, форма власності;
прізвище, ім'я, по батькові власника
(наймача, орендаря) квартири, з вини
якого сталося залиття; адреса квартири,
поверх, форма власності; характер
залиття та його причини; завдана
матеріальна шкода (обсяги необхідного
ремонту приміщень квартири, перелік
пошкоджених внаслідок залиття речей та
їх орієнтовна вартість); висновок
комісії щодо встановлення вини особи,
що вчинила залиття. У разі, якщо
присутні не усі члени комісії, або якщо
винуватець події відмовляється
підписувати акт, необхідно запросити.

Згідно акту № б/н від 08.04.2013 року,
затвердженого начальником дільниці № 1
КП ССУБ Павроз В.К. (а.с. 16), при
обстеженні житлового будинку АДРЕСА_2
виявлено залив. Залив стався з АДРЕСА_1.
Мешканці АДРЕСА_1 відмовились впустити
в квартиру для обстеження причин
заливу. Від підпису в акті мешканці
АДРЕСА_1 відмовились. (а.с. 16).

Згідно кошторису, складеного ТОВ «СК
РЕСТАЛ» (а.с. 19-26) кошторисна вартість
будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2
становить 3885 грн.

Вказана сума матеріальної шкоди
відповідачами не спростована
належними та допустимими доказами, а
тому підстави для її перегляду в
порядку ст. 303 ЦПК України під час
апеляційного розгляду відсутні.

Разом з тим, згідно ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим права фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України
для покладення відповідальності на
заподіювача майнової та моральної
шкоди, у тому числі в результаті
бездіяльності заподіювача, необхідна
сукупність таких обов'язкових умов: а)
наявність шкоди; б) протиправність дій
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між протиправною поведінкою
заподіювача і шкодою; г) вина в
заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність
за загальним правилом настає лише за
вини заподіювача шкоди. Причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
особи та завданою шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності, яка
передбачає, що шкода стала об'єктивним
наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо доведе, що шкоди
завдано не з її вини.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Тобто цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Стягуючи завдану шкоду з відповідача
ОСОБА_6, суд вірно виходив з того, що
остання є одноосібним власником
квартири, а тому вимога щодо
солідарного стягнення шкоди з
відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не
підлягає до задоволення.

Доводи відповідача ОСОБА_6 про те, що в
її діях немає вини колегія суддів
оцінює критично, оскільки останньою не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження вказаного.

Суд першої інстанції вірно виходив з
недоведеності вимог ОСОБА_7 щодо
відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.ст.23,1167 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода серед іншого полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

ОСОБА_7 не надала суду жодного доказу на
доведення факту спричинення їй
моральної шкоди.

Судом вірно також застосовано
положення ст.. 84 ЦПК України та вірно
вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

З огляду на вищевказане, колегія суддів
вважає безпідставними доводи
апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також про
допущення порушень норм матеріального
і процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

При цьому слід зазначити, що викладені
в апеляційній скарзі доводи були
предметом дослідження в суді першої
інстанції, правильності висновків суду
не спростовують та на законність
рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити,
а рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 14 липня 2014 року у даній
справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :