Справа № 274/2306/14-ц
Провадження № 2/0274/1211/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02.10.2014
м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області

в складі: головуючого судді - Хуторної
І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом. Просить
розірвати шлюб з відповідачкою та
поділити спільне майно подружжя. З
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, позивач просив
виділити йому холодильник та
телевізор, вартістю 17532 гривні.
Відповідачці виділити пральну машину,
газову плиту з витяжкою, домашній
кінотеатр, м'ясорубку, сковорідку,
всього на суму 19226 гривень. Залишок
непогашеного кредиту в сумі 18588 гривень
50 копійок поділити між ними порівну.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 18
липня 2009 року перебував з
відповідачкою у шлюбі. В даний час
шлюбних відносин не підтримують, він
проживає з батьками. Їх з відповідачкою
відносини вкрай погіршилися,
примирення неможливе.

За час шлюбу ними було спільно придбано
майно: пральну машину „LG", вартістю 4079
гривень, газову плиту „INDEZIT", 3879
гривень, витяжку „EL FRESCO", вартістю 1699,
холодильник „HOTPOINT ARISTON", вартістю 6205,
телевізор „LG" , вартістю 11327, домашній
кінотеатр „SONI", вартістю 3890, м'ясорубку
„MOLINEX", вартістю 1772, сковорідку„RONDELL",
вартістю 492 гривні. Всього майна на
загальну суму 36758 гривень.

Крім того 07 грудня 2013 року він уклав
кредитний договір з ПАТ „Дельта банк"
на придбання побутової техніки
(холодильник, телевізор, домашній
кінотеатр, м'ясорубку, сковорідку) на
суму 25188,5 грн. Залишок непогашеного
кредиту станом на 12 травня 2014 року
складає 18588 гривень 50 копійок.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав, на розлученні наполягає.
Пояснив, що з 18 березня 2014 року з
відповідачкою разом не проживають. Він
не проти того, щоб йому було сплачено
грошову компенсацію за майно виділене
позивачці, яке є в наявності. Борги
просить поділити порівну. Підтримав
заяву про зменшення позовних вимог
щодо виключення з поділу майна -
комп'ютера. Про зникнення з квартири
речей, які він купував у кредит, а саме:
холодильника, телевізора, домашнього
кінотеатру, м'ясорубки, сковорідки
дізнався уже у судовому засіданні. Він
цих речей не брав. Його звернення до
міліції з цього приводу позитивного
результату не дало.

Відповідачка позов визнала частково.
На розлучення погодилася. Підтвердила,
що з 18 березня 2014 року з відповідачем
спільно не проживають. Погодилася з
вартістю майна вказаного позивачем.
Підтвердила, що фактично у наявності є
пральна машина, газова плита та
витяжка. Ці речі знаходяться у
квартирі, яку їй подарувала мати, за
адресою: АДРЕСА_1. Побутова техніка, яка
була куплена в кредит, а саме
холодильник, телевізор, домашній
кінотеатр та м'ясорубка, а також
сковорідка знаходилися також у
вищевказаній квартирі. Однак 14 червня
2014 року з її квартири вказані речі
зникли. Її звернення до міліції з нього
приводу позитивного результату не
дало. Вона вважає, що цю техніку забрав
позивач, так як мав ключ від квартири та
погрожував їй, що забере побутову
техніку.

Просить їй виділити пральну машину та
газову плиту, оскільки вона до цих
речей звикла, вони вмонтовані.
Відповідачу виділити витяжку.
Заперечила проти поділу боргів,
оскільки згоди на отримання кредиту не
давала. Підтвердила, що кошти, якими
гасився кредит були спільними.

Представник відповідача позов визнала
частково. Підтримала позицію
відповідачки щодо виділення їй газової
плити та пральної машинки,
відповідачеві витяжки, зі сплатою
відповідачкою компенсації за
переполену частку. Оскільки сторонами
було спільно сплачено кошти на
погашення кредиту в сумі 5200, - ці кошти
слід врахувати при поділі. Проти поділу
боргів заперечила.

Дослідивши докази, суд вважає, що позов
слід задовольнити частково, виходячи з
такого.

За правилами частини третьої статті 10
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Відповідно до частини першої статі 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу

Обставини, визнані сторонами не
підлягають доказуванню ( частина перша
статті 61 ЦПК України).

Судом встановлено, що 18 липня 2009 року
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану Бердичівського
міськрайонного управління юстиції між
сторонами було зареєстровано шлюб. З 18
березня 2014 року сторони разом не
проживають. Вказана обставина визнана
сторонами, а тому в порядку частини
першої статті 61 ЦПК України вважається
доведеною.

Відповідно до частини першої статті 24
СК України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя і збереження
шлюбу буде суперечити інтересам одного
з сторін, що мають істотне значення (
частина друга статті 112 СК України).

Враховуючи, що сторони не підтримують
шлюбних стосунків та не проживають
разом з 18 березня 2014 року, позивач не
бажає зберегти з відповідачкою шлюбні
відносини, а відповідачка проти цього
не заперечила, про що свідчить визнання
нею позову, суд вважає, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу неможливе, оскільки буде
суперечити інтересам сторін.

Вирішуючи позов в частині поділу майна,
суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 60
СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ( стаття 61
СК України).

Відповідно до роз'яснень, наведених у
пунктах 22-24, 29 постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року „Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
майна подружжя" (надалі Пленум ВСУ №11
від 21.12.2007р.), поділ майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та
статтею 372 ЦК України. Вартість майна,
що підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди, виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановити обсяг
спільного нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб.

За частиною першою статті 70 СК України,
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визнано
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною першою статті 71 СК України
передбачено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що під час
перебування у шлюбі сторонами було
придбано таке майно: пральна машина
„LG", вартістю 4079 гривень, газова плита
„INDEZIT", 3879 гривень, витяжка „EL FRESCO",
вартістю 1699, холодильник „HOTPOINT ARISTON",
вартістю 6205, телевізор „LG" , вартістю
11327, домашній кінотеатр „SONI", вартістю
3890, м'ясорубка „MOLINEX", вартістю 1772,
сковорідка „RONDELL" , вартістю 492 гривні.

Відповідачка у судовому підтвердила
факт придбання вказаного майна та
погодила вартість вказаного майна.

Сторони підтвердили, що фактично серед
вищевказаного майна у наявності є:
пральна машина „LG", вартістю 4079
гривень, газова плита „INDEZIT", 3879
гривень, витяжка „EL FRESCO", вартістю 1699.
Вказане майно знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Все інше спільне майно, а саме:
холодильник „HOTPOINT ARISTON", вартістю 6205,
телевізор „LG" , вартістю 11327, домашній
кінотеатр „SONI", вартістю 3890, м'ясорубка
„MOLINEX", вартістю 1772, сковорідка „RONDELL" ,
вартістю 492 гривні, яке знаходилося у
квартирі відповідачки за адресою:
АДРЕСА_1 відсутнє.

З приводу зникнення вказаного майна
сторони зверталися до Бердичівського
МВ.

З висновку ДІМ ОСОБА_5 від 26.06.2014 року
вбачається, що перевірку за заявами
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинено з тих
підстав, що у зникненні побутової
техніки сторони звинувачують один
одного, а в суді розглядається справа
про поділ майна подружжя (а.с. 31,32 ).

Свідок ОСОБА_6, мати позивача пояснила,
що її син не приносив додому ніякої
побутової техніки. Вона надавала кошти
сину для погашення кредиту.

Свідок ОСОБА_7, батько позивача пояснив,
що з грудня 2013 року у ОСОБА_1 ключів від
квартири АДРЕСА_1 не було. Влітку він
привозив на автомобілі сина, щоб той
забрав свої речі. Попередньо син
домовлявся з відповідачкою про те, що
вона відкриє квартиру.

Свідок ОСОБА_8, мати відповідачки
пояснила, що ключі від квартири
АДРЕСА_1, яку вона подарувала дочці,
були в дочки, у ОСОБА_1 а також та ОСОБА_9,
який робив ремонт у квартирі. 14 чи 15
червня 2014 року побутова техніка з
квартири зникла. Вважає, що техніку
забрав позивач.

Свідок ОСОБА_9, дядько відповідачки
пояснив, що він у вихідні дні робив
ремонт у квартирі АДРЕСА_1. 2 місяці тому
він виявив у квартирі відсутність
побутової техніки, про що повідомив
племінницю. Всі техніка, а саме
холодильник, телевізор, м'ясорубка
була складена у коробках.

У судовому засіданні не вдалося
з'ясувати місця знаходження
вищевказаного майна. Сторони
звинувачували один одного у зникненні
побутової техніки. Доказів місця
знаходження побутової техніки суду не
надали.

Таким чином вищевказане майно, яке
вибуло з володіння осіб по за їх волею
не підлягає поділу.

При цьому суд враховує те, що сторони не
позбавлені можливості, у разі
виявлення вказаного майна, звернутися
до суду з заявою про перегляд рішення
за нововиявленими обставинами.

Вирішуючи питання щодо поділу наявного
на час розгляду справи майна, суд
виходить з такого.

Згідно частини першої статті 71 СК
України спільне майно підлягає поділу
в натурі. Сторони не погодили іншого
порядку поділу, в тому числі і
можливості стягнення грошової
компенсації.

А тому, з метою поділу в натурі майна, з
наближенням його вартості до рівності
часток кожного з подружжя слід
виділити у власність ОСОБА_1 плиту
газову „INDEZIT", вартістю 3879 гривень та
витяжку „EL FRESCO", вартістю 1699 грн.,
всього майна на суму 5578 гривень. ОСОБА_2
виділити у власність пральну машину
„LG", вартістю 4079 гривень. Стягнути зі
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 749 гривень 50
гривень компенсації за переполучену
частку у спільному майні.

Суд не бере до уваги твердження
відповідачки про те, що газова плита
вмонтована, оскільки доказів на
підтвердження вказаної обставини суду
не надано. Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що
газова плита не вмонтована, під неї не
виготовлялися меблі. Під пральну
машину було зроблено спеціальну нішу.

В частині поділу боргів подружжя, суд
зазначає таке.

Згідно з частиною першою статі 61 СК
України об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту

Під майном за частиною першою статті
190 ЦК України мається на увазі окрема
річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки.

Відповідно до частини третьої статті 61
СК України, якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України
встановлює, що договір, укладений одним
із подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя є як предмети
матеріального світу, так і майнові
права та обов'язки. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Судом вважає, що ОСОБА_1, укладаючи 07
грудня 2013 року кредитний договір з ПАТ
„Дельта Банк" на придбання побутової
техніки на суму 25188,5 грн. ( а.с. 7-9, 16) діяв
у інтересах сім'ї. Вся побутова техніка,
придбана за кредитні кошти, а саме:
холодильник „HOTPOINT ARISTON",, телевізор „LG",
домашній кінотеатр „SONI", м'ясорубка
„MOLINEX", сковорідка „RONDELL" з моменту
придбання ( з 07.12.2013 року) до червня 2014
року знаходилася у квартирі, яка на
праві власності належить відповідачці.
Планувалося спільне використання
побутової техніки сім'єю.

Відповідачкою у судовому засіданні
було визнано, що на погашення кредиту
до березня 2014 року витрачалися спільні
кошти подружжя.

Як зазначалося вище, вказане майно є
спільним майном подружжя. Однак
зважаючи, що на час розгляду справи
доказів його місця знаходження суду не
надано, воно не підлягає поділу.

Позивачем надано довідку про
заборгованість за кредитним договором
від 07.12.2013 року перед ПАТ „Дельта Банк"
станом на 24.06.2014 року на суму 17 589,72
гривні. Належних доказів про суму
заборгованості станом на 12 травня 2014
року позивачем не надано.

А тому суд вважає за необхідне з
відповідачки на користь позивача
стягнути ? частки вартості
непогашеного кредитну перед ПАТ
„Дельта Банк" станом на 24.06.2014 за
договором від 07.12.2013 року в сумі 8794
гривень 50 копійок.

Вищевказане узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у Постанові ВСУ від 19.06.2013
року № 6-55ц13, яка є обов'язковою для
застосування судами України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню понесені
позивачем витрати по сплату судового
збору, пропорційно задоволеним
позовним вимогам: 243,6 грн. - за вимоги
про розірвання шлюбу, 117,2 грн. - вимоги
про поділ майна подружжя.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яки
зареєстровано 18 липня 2009 року міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Бердичівського міськрайонного
управління юстиції, актовий запис № 323,
- розірвати.

Поділити спільне майно подружжя.

Виділити у власність ОСОБА_1 плиту
газову „INDEZIT", вартістю 3879 гривень та
витяжку „EL FRESCO", вартістю 1699 грн.,
всього майна на суму 5578 гривень.

Виділити ОСОБА_2 у власність пральну
машину „LG", вартістю 4079 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 749
гривень 50 гривень компенсації за
переполучену частку у спільному майні.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
8794 гривень 86 копійок невиконаних
кредитних зобов'язань перед ПАТ
„Дельта Банк" за кредитним договором
від 07 грудня 2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
360 гривень 80 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя -