У х в а л а

іменем україни

1 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, яка дії в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_50, до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Будпроект»,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області, третя особа - орган опіки та
піклування Малиновської районної
державної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності та
усунення перешкод у користуванні
житлом, за касаційною скаргою ОСОБА_29,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_30,
ОСОБА_4, ОСОБА_36, ОСОБА_41, ОСОБА_42,
ОСОБА_40, ОСОБА_38, ОСОБА_43, ОСОБА_44,
ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_33, ОСОБА_37, ОСОБА_32, ОСОБА_31,
ОСОБА_47, ОСОБА_49, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_50, ОСОБА_48,
ОСОБА_28 в особі їх представника -
ОСОБА_51, ОСОБА_20, ОСОБА_25, ОСОБА_10,
ОСОБА_24, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_14,
ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_17, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_18,
ОСОБА_21, яка дії в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_22, ОСОБА_23 та ОСОБА_39 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
6 травня 2014 року; за касаційною скаргою
заступника прокурора Одеської області
в інтересах ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_20,
ОСОБА_33; за касаційною скаргою
представника ОСОБА_33 - ОСОБА_52, на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 6 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_6,
ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, яка діє у своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,

ОСОБА_53, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38,
ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42,
ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46,

ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, яка діє у своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_50 звернулися до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будпроект» (далі - ТОВ «Будпроект»),
виконавчого комітету Одеської міської
ради, регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області (далі - РВ ФДМУ по Одеській
області), третя особа - орган опіки та
піклування Малиновської районної
державної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання недійсним
свідоцтва про право власності та
усунення перешкод у користуванні
житлом.

Позовні вимоги мотивували тим, що вони
на законних підставах вселилися й до
дня звернення до суду проживають і
зареєстровані у гуртожитку АДРЕСА_1.

У жовтні 1993 року начальником РВ ФДМУ по
Одеській області було затверджено акт
оцінки вартості майна орендного
підприємства «Одеспобутбудпроект»
(далі - ОП «Одеспобутбудпроект»), яке в
подальшому за договором
купівлі-продажу було придбано
організацією орендарів підприємства
як цілісний майновий комплекс, до
складу якого увійшло спірне приміщення
гуртожитку.

Посилаючись на неправомірність
включення гуртожитку до складу майна,
що приватизується, та оцінки його
вартості у складі цілісного майнового
комплексу, що призвело до незаконності
усіх подальших дій, пов'язаних з
приватизацією державного майна в
частині включення до нього спірного
гуртожитку та порушення житлових прав
його мешканців, позивачі просили позов
задовольнити в повному обсязі та
визнати недійсними й скасувати: акт
оцінки вартості майна підприємства,
затвердженого розпорядженням РВ ФДМУ
по Одеській області № 49-р від 29 жовтня

1993 року в частині включення гуртожитку
АДРЕСА_1 та саме розпорядження; наказ РВ
ФДМУ по Одеській області № 333 від 2
листопада 1993 року про укладення
договору купівлі-продажу в частині
включення гуртожитку АДРЕСА_1; договір
купівлі-продажу державного майна,
укладеного 3 листопада 1993 року між РВ
ФДМУ по Одеській області та
організацією орендарів ОП
«Одеспобутбудпроект», в частині
включення вказаного гуртожитку;

свідоцтва про право власності на
цілісний майновий комплекс № 22 від
17 лютого 1994 року в частині включення
спірного гуртожитку.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 жовтня

2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним акт оцінки вартості
майна № 03059123 ОП «Одеспобутбудпроект»,
затверджений розпорядженням РВ ФДМУ по
Одеській області № 49-р від 29 жовтня 1993
року в частині включення гуртожитку
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано
розпорядження РВ ФДМУ по Одеській
області № 49-р від 29 жовтня 1993 року «Про
затвердження акта оцінки вартості
майна Одеського орендного
підприємства «Одеспобутбудпроект» у
частині включення гуртожитку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано наказ
РВ ФДМУ по Одеській області № 333 від 2
листопада 1993 року «Про укладення
договору купівлі-продажу з
організацією орендарів
«Одеспобутбудпроект» в частині
включення гуртожитку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу державного майна,
укладений 3 листопада 1993 року між РВ
ФДМУ по Одеській області та
організацією орендарів ОП
«Одеспобутбудпроект», відповідно до
якого продано державне майно цілісного
майнового комплексу ОП
«Одеспобутбудпроект», що знаходиться
за юридичною адресою: м. Одеса, пр. Миру,
22, на земельній ділянці площею 21 000 кв. м,
у частині продажу гуртожитку за
адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності № 22 від 17 лютого 1994 року на
цілісний майновий комплекс - державне
майно Одеського орендного
підприємства «Одеспобутбудпроект», за
адресою: м. Одеса, пр. Миру, 22, до якого
було включено будівлі: цех
залізобетонних виробів, склад цементу
цегляний, будівля двоповерхова (гараж,
столярний цех), майстерні сантехнічні,
центральний матеріальний склад (вул.
Станіславського), вагон-гуртожиток
пересувний, будівля контейнерного
типу, будівля контейнерного типу УСОІ,
контейнерна будівля Д-КО, контейнерна
будівля Д-КО, гуртожиток по АДРЕСА_2,
гуртожиток по АДРЕСА_1; споруди: прапор
очна камера 135 куб. м, паркан 110 п. м,
висота 3 м, - у частині права власності
на гуртожиток, що розташований за
адресою:

м. Одеса, АДРЕСА_1.

Зобов'язано ТОВ «Будпроект» не
перешкоджати у користуванні:

Додатковим рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 11 листопада 2013 року припинено
право власності ТОВ «Будпроект» на
гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1 у
м. Одесі.

Додатковим рішенням цього ж суду від 18
лютого 2014 року поновлено позивачам
строк позовної давності для звернення
до суду за захистом порушеного права.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 6 травня 2014 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 жовтня

2013 року та додаткові рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 11 листопада 2013 року та від 18 лютого
2014 року скасовано, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
яка діє у своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_22,

ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27,

ОСОБА_28, ОСОБА_29, яка діє у своїх
інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32,

ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_53, ОСОБА_36,
ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40,
ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44,

ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48,

ОСОБА_49, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього

ОСОБА_50 - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_29, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_30, ОСОБА_4,
ОСОБА_36,

ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_40, ОСОБА_38,
ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_33, ОСОБА_37,

ОСОБА_32, ОСОБА_31, ОСОБА_47, ОСОБА_49, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_50,

ОСОБА_48, ОСОБА_28 в особі їх представника
- ОСОБА_51,

ОСОБА_20, ОСОБА_25, ОСОБА_10, ОСОБА_24,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_16,
ОСОБА_19, ОСОБА_17,

ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_12,
ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_21, яка дії в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_22, ОСОБА_23
та ОСОБА_39 просять рішення
апеляційного суду Одеської області від
6 травня 2014 року скасувати, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального

права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та залишити в
силі рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 жовтня

2013 року та додаткові рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 11 листопада 2013 року й від 18 лютого
2014 року.

Заступник прокурора Одеської області у
касаційній скарзі, поданій в інтересах
ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_33,
просить рішення апеляційного суду
Одеської області від 6 травня 2014 року
скасувати й залишити в силі рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від

29 жовтня 2013 року та додаткові рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 11 листопада 2013 року й від 18 лютого
2014 року, які були помилково скасовані,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права.

У поданій касаційній скарзі
представник ОСОБА_33 - ОСОБА_52, також
просить рішення апеляційного суду
Одеської області від 6 травня 2014 року
скасувати, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та передати
справу на новий розгляд до
апеляційного суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із чч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України).

Частиною 4 ст. 4 ЦК України визначено, що
актами цивільного законодавства є
також постанови Кабінету Міністрів
України.

За правилами ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію» в
редакції від 6 березня

1992 року № 2171-ХІІ об'єктами малої
приватизації є цілісні майнові
комплекси невеликих державних
підприємств, в тому числі об'єкти
незавершеного будівництва.

Згідно з ч. 2 ст. 1 цього Закону було
передбачено, що до відносин щодо
приватизації невеликих державних
підприємств, не врегульованих цим
Законом, застосовується Закон України
«Про приватизацію майна державних
підприємств».

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про
приватизацію майна державних
підприємств», у редакції від 4 березня
1992 року №2163-ХІІ, яка діяла на час
виникнення правовідносин сторін,
передбачалось, що до об'єктів державної
власності, що підлягали приватизації,
належало майно підприємств, цехів,
виробництв, дільниць, інших
підрозділів, що виділялись в
самостійні підприємства і були єдиними
(цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 зазначеного
Закону, його дія не поширювалась на
приватизацію об'єктів державного
земельного та житлового фондів, а також
об'єктів соціально-культурного
призначення, за винятком тих, які
належали підприємствам, що
приватизуються.

Пунктом 42 ОСОБА_2 оцінки вартості
об'єктів приватизації, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 вересня

1993 року № 717, у редакції, чинній на час
приватизації спірного гуртожитку, було
визначено, що у вартість майна
цілісного майнового комплексу не
включалась вартість державного
житлового фонду, який приватизувався
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», а також вартість об'єктів, що не
підлягали приватизації.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.1, ч. 2 ст.2 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», в редакції від 19
червня 1992 року № 2482-ХІІ, чинній на час
проведення приватизації спірного
гуртожитку, до державного житлового
фонду, який підлягав приватизації на
користь громадян України відносився
житловий фонд місцевих рад та житловий
фонд, який знаходився у повному
господарському віддані чи
оперативному управлінні державних
підприємств, крім кімнат гуртожитку.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Київської районної ради
депутатів трудящих м. Одеси № 336 від

30 червня 1972 року прийнятий в
експлуатацію гуртожиток на 345 місць по
АДРЕСА_1 у м. Одесі, до якого, починаючи з
1976 року, були вселені сім'ї позивачів.

Станом на 1 жовтня 1993 року зазначений
гуртожиток перебував на балансі ОП
«Одеспобутбудпроект»,
правонаступником якого є ТОВ
«Будпроект».

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області №
221 від 20 серпня 1993 року прийнято рішення
щодо приватизації цілісного майнового
комплексу ОП «Одеспобутбудпроект», на
виконання якого видано наказ № 251 від
6 вересня 1993 року щодо проведення
інвентаризації та оцінки вартості
майна підприємства й за наказом ОП
«Одеспобутбудпроект» № 77 від 28
вересня 1993 року створено відповідну
комісію, яка провела інвентаризацію
цілісного майнового комплексу й склала
акт оцінки вартості майна, який було
затверджено розпорядженням РВ ФДМУ по
Одеській області № 49-р від 29 жовтня 1993
року.

За вказаним актом оцінки до складу
вартості приватизованого майна
внесено й вартість гуртожитку по
АДРЕСА_1 у м. Одесі.

На підставі наказу РВ ФДМУ по Одеській
області № 333 від 2 листопада 1993
року з організацією орендарів
Одеського орендного підприємства
«Одесапобутпроект» було укладено
договір купівлі-продажу державного
майна від 3 листопада 1993 року № 23 та
передано майно організації орендарів.
Право власності на вказане майно
перейшло з моменту нотаріального
посвідчення договору, тобто з 3
листопада 1993 року.

Спірний гуртожиток по АДРЕСА_1 у м.
Одесі за даними інвентаризації
значиться у складі майна ОП
«Одеспобутбудпроект», яке за атом
передачі проданого майна від 2 лютого
1994 року було передано організації
орендарів, загальною вартістю 204 944 000
крб.

17 лютого 1994 року організації орендарів
Одеського орендного підприємства
«Одесапобутпроект» видано свідоцтво
про право власності № 22 на цілісний
майновий комплекс - державне майно
Одеського орендного підприємства
«Одесапобутпроект».

Отже, на час проведення приватизації, а
саме: прийняття РВ ФДМУ по Одеській
області 29 жовтня 1993 року розпорядження
про затвердження акту оцінки вартості
цілісного майнового комплексу
орендного підприємства, в який
включено гуртожиток, та укладення 3
листопада 1993 року між організацією
орендарів та РВ ФДМУ по Одеській
області договору купівлі-продажу цього
майна разом з гуртожитком, зазначений
гуртожиток не відносився до об'єктів
державного житлового фонду, що
підлягав приватизації громадянами
України чи підлягав передачі у
комунальну власність відповідних рад.

Таким чином, ухвалюючи рішення та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
дійшов по суті правильного висновку
щодо відсутності законодавчої
заборони для включення

гуртожитку до цілісного майнового
комплексу ОП «Одеспобутбудпроект»,
який був приватизований у 1993 році (на
час виникнення спірних правовідносин),
а відтак - відсутності правових підстав
для задоволення позову. При цьому
апеляційним судом правильно зазначено
про відсутність перешкод з боку
відповідача у користуванні позивачами
кімнатами гуртожитку.

Така ж правова позиція висловлена у
постановах Верховного Суду України від
8 листопада 2010 року у справі № 3-6гс10,
від 28 лютого

2011 року у справі № 3-15гс11, від 16 травня
2011 року у справі № 3-35гс11, від 16 травня
2011 року у справі № 3-40гс11/20/13, від 20
червня 2011 року у справі № 3-39гс11, від 3
жовтня 2011 року у справі № 3-96гс11, від 10
жовтня 2011 року у справі № 3-90гс11, від 10
жовтня 2011 року у справі

№ 3-101гс11/32/14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів.

Обґрунтовуючи рішення, апеляційний суд
також зазначив про те, що судом першої
інстанції помилково застосовано до
правовідносин, які виникли між
сторонами, Закони України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та «Про приватизацію державного
майна» в редакції від

3 серпня 2005 року, якими була дозволена
приватизація кімнат мешканцями
гуртожитку, тоді як у період
приватизації, у 1993 році, зазначені
закони діяли в редакції, відповідно,
від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ та від 4
березня 1992 року № 2163-ХІІ, та
приватизація кімнат у гуртожитку його
мешканцями такими законами не
передбачалась.

Такі висновки апеляціного суду є
обґрунтованими та узгоджуються з
матеріалами справи, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Зокрема, не можуть бути взяті до уваги
доводи заступника прокурора Одеської
області, викладені в касаційні скарзі,
поданій в інтересах

ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_20 та ОСОБА_33, про
те, що згідно з висновком експертного
дослідження від 30 серпня 2013 року № 2410,
складеного Одеським науково-дослідним
інститутом судових експертиз,
гуртожиток, розташований по АДРЕСА_1 у
м. Одесі, не є складовою частиною
цілісного майнового комплексу,
оскільки судом першої інстанції такий
висновок не був прийнятий до уваги в
якості належного та допустимого доказу
у зв'язку з тим, що під час його
складення експерт

керувався нормативно-правовими актами,
виданими вже після

1993-1994 років, які на момент виникнення
спірних правовідносин не існували, про
що було зазначено в рішенні від 29
жовтня 2013 року, та в цій частині вказане
рішення ніким не оскаржувалося.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що рішення
апеляційного суду відповідає вимогам
чинного законодавства щодо законності
й обґрунтованості та підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_29, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_30, ОСОБА_4,
ОСОБА_36, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_40,
ОСОБА_38, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45,
ОСОБА_46, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_33,
ОСОБА_37, ОСОБА_32, ОСОБА_31, ОСОБА_47,
ОСОБА_49, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_50, ОСОБА_48, ОСОБА_28 в особі їх
представника - ОСОБА_51, ОСОБА_20, ОСОБА_25,
ОСОБА_10, ОСОБА_24, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_15,
ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_17,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ОСОБА_12,
ОСОБА_11, ОСОБА_18, ОСОБА_21, яка дії в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_22, ОСОБА_23
та ОСОБА_39; касаційну скаргу заступника
прокурора Одеської області в інтересах
ОСОБА_13, ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_33;
касаційну скаргу представника ОСОБА_33 -
ОСОБА_52

Кириловича - відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 6 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук