Номер провадження: 22-ц/785/7541/14
Головуючий у першій інстанції Мазун І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І.,
суддів А.М. Кварталовой, О.М.
Таварткіладзе О.М.,

при секретарі судового засідання
Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ
«Приватбанк» на рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 26 червня 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання недійсним договору поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

27.12.2012 року до Малиновського районного
суду м.Одеси звернувся представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 з позовом до ПАТ КБ
«Приватбанк» в особі філії «Южне
головне регіональне управління» ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання недійсним
договору поруки.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказував, що під час розгляду
Ізмаїльським міськрайонним судом
Одеської області цивільної справи №
1510/4904/12 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про солідарне
стягнення заборгованості за
кредитно-заставним договором, йому
стало відомо про наявність укладеного
06.01.2010р. договору поруки № 9001/Р між
кредитором - ПАТ КБ «ПриватБанк» та
поручителем ОСОБА_3, згідно умов якого
останній поручився відповідати за
виконання грошових зобов'язань ОСОБА_5
за кредитним договором. ОСОБА_3
стверджує, що він ніколи вказаний
договір поруки від 06.01.2010р. не укладав, а
підпис в графі «поручитель» не його.
Позивач зазначив, що згідно довідки від
19.12.2012р. він є працівником ПАО
«Українське дунайське пароплавство»
та обіймає з 03.05.2001р. по цей день посаду
механіка на т/х «Дніпро». Як вбачається
з машинного журналу 05.01.2010р. він як 3-й
механік прийняв, а 06.01.2010р. здав добову
вахту. Таким чином, укладати та
підписувати 06.01.2010р. договір поруки у
м.Одеса, по вул. Жуковського, 2 у
відділенні 30 (п .17,18 договору поруки)
він фізично не мав можливості, ніяких
копій документів на оформлення цього
договору не надавав. Посилаючись на
викладене, позивач просив визнати
договір поруки №9001/Р від 06.01.2010р.,
укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» в особі філії Южного ГРУ
ПриватБанк - недійсним з моменту
укладення (а.с. 3-5).

18 лютого 2014 року ухвалою Малиновського
районного суду м.Одеси було задоволено
клопотання представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 про призначення судової
почеркознавчої експертизи (а.с. 168-170).

26 червня 2014 року рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
позов ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання недійсним договору поруки -
задоволено. Визнано договір поруки від
06.01.2010 року укладений між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 недійсним
(а.с.192-194).

Не погоджуючись з рішенням суду, 15.07.2014
року представник ПАТ КБ
«ПриватБанк»-Шуліка А.В. подала
апеляційну скаргу на зазначене рішення
суду. В обґрунтування своїх доводів
апелянт посилався на те,що спірний
договір був укладений на забезпечення
виконання зобов'язань кредитно -
заставного договору № ODH0AD40309001 від
06.01.2010 року, укладеного між ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_5. Суд дійшов
висновку про те, що підпис не був
власноручно проставлений ОСОБА_3 на
договорі, що нібито підтверджується
висновком судово-почеркознавчої
експертизи Одеського НДІСЕ від 19.05.2014
року, проте ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" вважає,
що висновок експертизи складений із
порушенням Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень затверджених
Указом Міністерства юстиції України
08.01.1998р. №53/5. Тобто, суд не мав права
покладати в основу рішення висновки
експертизи. Крім того, на думку
апелента, суд не з'ясував підсумки
розгляду Приморським РВ ОМУ ГУМВС
заяви ОСОБА_3 щодо факту шахрайства.
Підсумки розгляду вказаної заяви, на
думку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", мають суттєве
значення при розгляді вказаної справи
(а.с. 197-199).

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце проведення
судового засідання повідомлялись
належним чином. Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК
України, неявка сторони, яка сповіщена
про день і час розгляду справи не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою
для скасування рішення.

За правилами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3
суд першої інстанції виходив з того, що
у позивача була відсутня воля на
укладання оспорюваного правовочину -
договору поруки, так само відсутнє і
волевиявлення позивача - договору
поруки він не підписував, що
підтверджено висновками судової
почеркознавчої експертизи. Колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, так як він відповідає
нормам матеріального і процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи, в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № ODH0AD40309001 від
06.01.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_5 був укладений договір поруки
№9001/Р від 06.01.2010 року між кредитором -
ПАТ КБ «Приватбанк» та поручителем
-ОСОБА_3 (а.с. 11-22).

Договір поруки містить підписи
поручителя та кредитора (а.с. 10).

Як вбачається з висновку судової
почеркознавчої експертизи №870/02 від
19.05.2014 року, підпис від імені ОСОБА_3, що
розміщений в рядку « 19.2 Поручитель» в
графі «підпис» в договорі поруки,
укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_3 від 06.01.2010 року, виконаний не
самим ОСОБА_3, а іншою особою, з
наслідуванням його підпису (а.с. 175-178).

ОСОБА_3, який є працівником ПАО
«Українське дунайське пароплавство»
(а.с. 36), не підтвердив наявність своєї
згоди на укладення договору поруки
посилався на те, що він таких
зобов'язань на себе не приймав. 05.01.2010 р.
він як 3-й механік т/х «Дніпро» прийняв,
а 06.01.2010р. здав добову вахту, що
підтверджується копією машинного
журналу (а.с. 37-41). Таким чином, укладати
та підписувати 06.01.2010 р. договір поруки
у м.Одеса, по вул. Жуковського, 2 у
відділенні 30 (п .17,18 договору поруки)
він фізично не мав можливості, ніяких
копій документів на оформлення цього
договору не надавав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Загальними
умовами дійсності правочину є зокрема,
вільне волевиявлення учасника
правочину та відповідність його
внутрішній волі (ст. 203 ЦК України).
Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваних правочин).

Відповідно, встановивши, що спірний
договір, який за формою і змістом
відповідає вимогам закону, але
експертизою підтверджено, що одна із
сторін його не підписувала, суд має
виходити з того, що такий договір є
вчиненим. У цьому випадку п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року «Про практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» про не вчинення
договору, чи не укладення не
застосовується. Зазначене вище є
підставою для визнання договору
недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як
підписання договору особою, яка не має
на це повноважень та волевиявлення
власника, якщо власник у подальшому не
схвалив такого правочину. Таким чином,
судом першої інстанції вірно
застосовані норми матеріального права.

Щодо доводів апелянта про те, що
висновок експертизи складений із
порушенням Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень затверджених
Указом Міністерства юстиції України
08.01.1998р. №53/5, то відхиляючи ці доводи
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно «Науково-методичних
рекомендацій з питань підготовки та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень» затверджених
наказом Міністерства Юстиції від 08.10.1998
року № 53/5 ( у редакції наказу
Міністерства Юстиції України 26.12.2012
року №1950/5) головним завданням
почеркознавчої експертизи є
ідентифікація виконавця рукописного
тексту, обмежених за обсягом
рукописних записів (буквених та
цифрових) і підпису. Цією експертизою
вирішуються і деякі неідентифікаційні
завдання (установлення факту виконання
рукопису в незвичних умовах або в
незвичайному стані виконавця, навмисно
зміненим почерком, з наслідуванням
(імітацією) почерку іншої особи,
визначення статі виконавця, а також
належності його до певної групи за
віком тощо). Крім того згідно зі ст. 12
Закону України «Про судову експертизу»
незалежно від виду судочинства
судовий експерт зобов'язаний: 1)
провести повне дослідження і дати
обгрунтований та об'єктивний
письмовий висновок; 2) на вимогу особи
або органу, які залучили експерта,
судді, суду дати роз'яснення щодо
даного ним висновку; 3) заявляти
самовідвід за наявності
передбачених законодавством підстав,
які виключають його участь у справі.
Інші обов'язки судового експерта
передбачаються процесуальним
законодавством. З наведеного слід
зробити висновок, що проведення
призначеної експертизи передбачає
вирішення питання про справжність
підпису ОСОБА_3 в договорі поруки №9001/Р
від 06 січня 2010 року та потребує
спеціальних знань, якими за
презумпцією установленою українським
законодавцем не володіє ні суддя, ні
відповідач та його представники.
Відповідно судом першої інстанції
обгрунтовано за клопотанням позивача
було призначено судову експертизу
ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 18 лютого 2014 року, викоання
якої доручено експертам Одеського
науково-дослідницького інституту
судових експертиз. Якщо ПАТ КБ
«Приватбанк» не згоден з висновком
судово-почеркознавчої експертизи, він
мав право порушити питання про
призначення додаткової або повторної
експертизи за наявності обставин
передбачених ст. 150 ЦПК України.

Як роз'яснив ВСУ в постанові Пленуму
«Про судове рішення у цивільній
справі» N 14 від 18.12.2009 року, при
ухваленні рішення суд відповідно до
статті 212 ЦПК оцінює докази з
урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про
їх належність і допустимість.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Виходячи зі змагальності
цивільного процесу (ст.ст. 10, 60 ЦПК
України) та приймаючи до уваги, що
відповідач не надав доказів, які б
спростовували вимоги позивача та
висновки судової почеркознавчої
експертизи суд першої інстанції
правомірно задовольнив позовні вимоги
ОСОБА_3, визнавши недійсним договір
поруки № 9001/Р від 06.01.2010 року, оскільки
заявлені вимоги доведені в
установленому законом порядку.

Щодо посилань апелянта на те, що суд
першої інстанції не з'ясував підсумки
розгляду Приморським РВ ОМУ ГУМВС
заяви ОСОБА_3 щодо факту шахрайства, то
вказаний результат по-перше, міг бути
встановлений самим апелянтом, за умови
отримання статусу потерпілого, а
по-друге, не має суттєвого значення для
визначення цивільно-правових
наслідків розглянутого спору, який
повинен був бути вирішений судом за
зверненням позивача (55 Конституції
України, ст.1 ЦПК України). При цьому, як
вбачається з матеріалів справи 08.02.2012
року ОСОБА_3 звертався до органів
прокуратури з заявою по факту
шахрайства та пошуку осіб, які поза
волею особи скористалися ксерокопіями
документів, підписали за ОСОБА_3
договір поруки від 06.01.2010 року. Як
вбачається з адвокатського запиту та
відповіді на нього, заява ОСОБА_3
направлена для перевірки до
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області (а.с.34). Колегія суддів
також зауважує, що в умовах
диспозитивності цивільного процесу
(ст. 11, 60, 135-137 ЦПК України) суд
самостійно питання про витребування
доказів не вирішує.

Таким чином, оскільки, доводи
апеляційної скарги не знайшли своє
підтвердження, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу та залишає
рішення суду першої інстанції на
підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись
303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
на рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 26 червня 2014 року -
відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І.
Дрішлюк

О.М. Таварткіладзе

А.М. Кварталова