У Х В А Л А

06 жовтня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І., суддів:
Дем'яносова М.В., Савченко В.О.,
Нагорняка В.А., Ситнік О.М.,розглянувши
заяви Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» та ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Провіта», ОСОБА_6 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що 22
вересня 2012 року на перехресті вулиць
Гагаріна та Першотравневої у м.
Кременчуці Полтавської області
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля Opel Meriva, державний
номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_6 та автомобіля Toyota Avensis,
державний номерний знак НОМЕР_2, що на
праві власності належить ОСОБА_7, під
керуванням ОСОБА_8 У результаті
дорожньо-транспортної пригоди
автомобілю позивачки завдано майнову
шкоду.

Про настання страхового випадку ОСОБА_7
повідомила Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта» (далі - ТДВ «СК «Провіта»), з
яким ОСОБА_6 уклав договір страхування
цивільно-правової відповідальності,
однак отримала відмову у виплаті
страхового відшкодування.

Просила стягнути з ТДВ «СК «Провіта» 17
450 грн збитків, витрати на оплату послуг
експертного дослідження й послуг
зв'язку у розмірі 438 грн 76 коп., витрати
на оплату послуг доставки дверей для
автомобіля у розмірі 120 грн. З ОСОБА_6
просила стягнути 5650 грн 12 коп. витрат
товарної вартості автомобіля та 5 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 17
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 08 квітня 2014 року, позов
ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з
ТОВ «СК «Провіта» на користь
ОСОБА_7 16 450 грн на відшкодування
майнової шкоди, 400 грн витрат на оплату
послуг експертного дослідження та 120
грн витрат на оплату послуг
транспортування. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 5650 грн 12 коп.
втрат товарної вартості автомобіля та
1 тис. грн. на відшкодування
моральної шкоди. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 травня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_7
до ТОВ «СК «Провіта», ОСОБА_6 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційними скаргами ТОВ «СК
«Провіта», ОСОБА_6 на рішення
Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 17
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 08 квітня
2014 року.

У серпні 2014 року ТОВ «СК «Провіта» та
ОСОБА_6 звернулися до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 травня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України,
ст. ст. 6, 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, ТОВ «СК «Провіта»
наводить:

- ухвалу Верховного Суду України від 12
жовтня 2011 року, постановлену за
результатами розгляду справи за
позовом про відшкодування шкоди;

- постанову Вищого господарського суду
України від 12 лютого 2013 року, ухвалену
за результатами розгляду справи за
позовом про стягнення страхового
відшкодування;

- постанову Вищого господарського суду
України від 11 червня 2014 року, ухвалену
за результатами розгляду справи за
позовом про стягнення суми;

- постанову Київського апеляційного
господарського суду від 20
червня 2013 року, ухвалену за
результатами розгляду справи за
позовом про стягнення страхового
відшкодування;

- постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11
вересня 2013 року, ухвалену за
результатами розгляду справи за
позовом про стягнення суми;

- постанову Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, ОСОБА_6 наводить:

- ухвалу Верховного Суду України від 12
жовтня 2011 року, постановлену за
результатами розгляду справи за
позовом про відшкодування шкоди;

- постанову Вищого господарського суду
України від 12 лютого 2013 року, ухвалену
за результатами розгляду справи за
позовом про стягнення страхового
відшкодування;

- ухвалу Верховного Суду України від 04
квітня 2007 року, постановлену за
результатами розгляду справи за
позовом про відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Погоджуючись з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про часткове
задоволення позову, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 19 травня 2014 року, яку просять
переглянути заявники, керувався тим, що
доведено, що дорожньо-транспортна
пригода сталася з вини ОСОБА_6,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована у ТОВ «СК «Провіта»,
тому останнє має відшкодувати завдану
відповідачем майнову шкоду з
вирахуванням франшизи, а з ОСОБА_6 на
підставі ст. 1194 ЦК України підлягає
стягненню сума втрати товарної
вартості автомобіля та моральна шкода.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції про часткове задоволення
позову, Верховний Суд України в ухвалі
від 12 жовтня 2011 року керувався тим, що
вина відповідача у
дорожньо-транспортній пригоді не
доведена, судами не з'ясовано, чи
правильно діяв позивач у
дорожньо-транспортній пригоді, чи мав
він технічну можливість уникнути
зіткнення з автомобілем відповідача
шляхом забезпечення дистанції між
транспортними засобами, чи іншого
маневру, який не створить небезпеки
іншим учасникам руху, тому касаційний
суд передав справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, що не означає
остаточного вирішення спору у справі
та не висловлено правову позицію.

Погоджуючись з постановами суду
апеляційної інстанції про відмову у
позові, Вищий господарський суд
України в постановах від 12 лютого
2013 року та від 11 червня 2014 року
керувався відсутністю належних і
допустимих доказів вини
страхувальника у скоєнні
дорожньо-транспортної пригоди.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції про відмову у позові,
Верховний Суд України в ухвалі від
04 квітня 2007 року керувався тим, що
всупереч нормам процесуального права
суди, дослідивши надані сторонами
докази, не дали оцінки у їх сукупності і
взаємозв'язку, не зробили чіткого і
безумовного висновку щодо наявності чи
відсутності вини відповідача у
заподіянні шкоди і таким чином не
встановили юридичного факту, який
підлягав встановленню судами у даних
правовідносинах, тому касаційний суд
передав справу на новий розгляд до суду
першої інстанції, що не означає
остаточного вирішення спору у справі.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

Долучені ТОВ «СК «Провіта» до заяви про
перегляд Верховним Судом України
постанова Київського апеляційного
господарського суду від 20
червня 2013 року, постанова Київського
апеляційного господарського суду від 11
вересня 2013 року, постанова Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4
відповідно до п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» не є судовими рішеннями, на
які заявник може посилатися відповідно
до п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України як на
підставу перегляду у порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявами ТОВ «СК
«Провіта» та ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 травня 2014 року слід
відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_7
до Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Провіта», ОСОБА_6 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, за заявами Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
компанія «Провіта» та ОСОБА_6 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 травня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.І.
Мартинюк Судді: М.В.
Дем'яносов В.А. Нагорняк В.О. Савченко
О.М. Ситнік