Справа №591/1895/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Прокудіна Н. Г.Номер
провадження 22-ц/788/1191/14 Суддя-доповідач -
Шевченко В. А. Категорія - 57
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Білецького О. М. , Семеній Л. І.

при секретарі судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 15 травня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання договору недійсним та
відшкодування збитків і моральної
шкоди,

в с т а н
о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» з
позовом, у якому зазначав, що 08 січня 2014
року, сподіваючись отримати кредит у
розмірі 70000 грн., він уклав з
відповідачем договір, сплативши
одноразовий комісійний внесок у
розмірі 4900 грн., адміністративний
платіж - 231 грн. та 729 грн. 20 коп. чистого
внеску.

Посилаючись на те, що обумовлених
кредитних коштів він не отримав і
зазначена угода вчинена відповідачем
без відповідної ліцензії, а позивачем
під впливом помилки та обману; її умови
не відповідають нормам ст. 19 Закону
«Про захист прав споживачів», якими
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики, що вводить
споживача в оману та спрямованої на
утворення, експлуатацію або сприяння
розвитку пірамідальних схем, позивач
просив суд визнати вказаний вище
договір зі всіма додатками до нього
недійсним і стягнути з відповідача
подвійну суму внесених ним платежів у
розмірі 11720 грн. та 1000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 15 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 224723 від 08
січня 2014 року та додатки до нього,
укладений між ТОВ «Гранфінресурс» та
ОСОБА_3

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 кошти в сумі 5860 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
незаконність і необгрутованість
рішення щодо задоволеної частини
позовних вимог, просить його в цій
частині скасувати і ухвалити нове про
відхилення даних вимог.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
діяльність відповідача є такою, що
вводить споживача в оману, оскільки
позивач сплатив кошти не за одержання
товару чи послуги, а за можливість
одержання права на отримання позики за
рахунок залучення інших споживачів, що
свідчить про наявність пірамідальної
схеми, внаслідок чого оспорюваний
договір в силу положень ст. 19 Закону
«Про захист прав споживачів» є
недійсним.

Своє рішення суд мотивував ще й тим, що
відповідач не мав права укладати
спірний договір внаслідок відсутності
у нього ліцензії щодо надання
фінансових послуг.

При цьому суд дійшов також до висновку,
що умови договору є несправедливими.
Відносно фактичних обставин правочину,
які вплинули на волевиявлення
позивача, останній помилявся, а
відповідач його обманув.

Проте з такими висновками в повній мірі
погодитися не можна, так як вони
ґрунтуються на невірному застосуванні
судом норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки, у даному випадку заявлені
вимоги не обґрунтовувалися
конкретними обставинами щодо
включення відповідачем у договір умов,
які є несправедливими, суд не вправі
був наводити у рішенні висновки з
указаного питання.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що за укладеним між
сторонами договором відповідач за
згодою позивача зобов'язувався вчинити
від його імені та за його рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
учасником 70000 грн. на умовах діяльності
програми «Альянс Україна», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити заходи по
розподілу грошового фонду та надати
відповідну заявлену для придбання
суму. Для цього позивач доручив
відповідачеві використовувати суми
чистих внесків для формування фонду
реєстру та його розподілу.

За цим же договором учасник, поряд із
іншим, зобов'язувався сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання угоди та не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми) -
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Відповідно до ст. 4 договору його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної із сторін.

Цей договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки до нього є його
невід'ємною частиною. Підписання угоди
є свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання (а. с. 8).

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку № 2 до
договору його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім (
п. 4.1 ст. 4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього (ст. 12
додатку № 2).

Учасник підтвердив, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчив своїм
підписом (ст. 13 цього ж додатку).

На виконання умов даного договору
позивач сплатив одноразовий
комісійний внесок у розмірі 4900 грн., 231
грн. адміністративного платежу та 729
грн. 20 коп. чистого внеску (а. с. 13).

З наведеного слідує, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми.

Оплатні послуги адміністратора при
виконанні споживачем усіх умов
договору забезпечують не можливість, а
реальне отримання останнім грошової
суми за рахунок фонду реєстру, який
формується з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним повним
погашенням цієї суми саме своїми
внесками. Тобто кредитні кошти він мав
отримати в кінцевому результаті не за
рахунок інших учасників.

До того ж, відповідно до ст. 9 додатку № 2
при невиконанні обов'язку здійснити
необхідні платежі, передбачена окрема
відповідальність позивача.

З урахуванням викладеного з
мотивувальної частини оскарженого
рішення на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України необхідно виключити висновки
суду щодо несправедливості умов
договору, визнання оспорюваної угоди
недійсною з підстав укладення її
позивачем унаслідок помилки, обману,
порушення відповідачем вимог ст. 19
Закону «Про захист прав споживачів»
відносно заборони здійснення нечесної
підприємницької практики, що вводить
споживача в оману, та спрямованої на
утворення, експлуатацію та сприяння
розвитку пірамідальних схем.

Поряд із цим, суд вірно вказав не те, що
відповідач, у зв'язку з відсутністю у
нього ліцензії для здійснення
фінансових послуг, не вправі був
укладати спірну угоду.

Так, пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» унормовано,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Згідно з п. 3 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
від 02 червня 2011 року, який введено в дію
09 січня 2012 року) фінансові установи
зобов'язані протягом одного року з дня
набрання чинності цим Законом привести
свою діяльність у відповідність із
вимогами цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що для укладення договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію, якої у
нього в даному випадку не було.

Тому з огляду на норми ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3
ст. 215, абз. 2 ч. 1 ст. 216, ст. 227 ЦК України
суд обґрунтовано визнав правочин
недійсним у зв'язку із вчиненням його
відповідачем без відповідної ліцензії
і вірно стягнув на користь позивача 5860
грн. на повернення сплачених ним
одноразового комісійного внеску,
адміністративного платежу та чистого
внеску.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч. 2 ст. 308, п. п.
1, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» задовольнити
частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 15 травня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
цього рішення висновки суду щодо
несправедливості умов договору,
визнання оспорюваної угоди недійсною з
підстав укладення її позивачем
внаслідок помилки, обману, порушення
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»
вимог ст. 19 Закону «Про захист прав
споживачів» відносно заборони
здійснення нечесної підприємницької
практики, що вводить споживача в оману,
та спрямованої на утворення,
експлуатацію та сприяння розвитку
пірамідальних схем.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього дня
на нього може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -