У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Харківської міської ради про визнання
права користування житловим
приміщенням та визнання наймачем
квартири, зобов'язання вчинити певні
дії та за зустрічним позовом
Харківської міської ради до ОСОБА_4,
треті особи: Відділ державної
міграційної служби в Московському
районі м. Харкова Головного управління
Державної міграційної служби в
Харківській області, Комунального
підприємства «Жилкомсервіс» про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстрації, за касаційною
скаргою Харківської міської ради на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 01 серпня 2014 року та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до Харківської міської
ради про визнання права користування
житловим приміщенням, визнання
наймачем квартири та зобов'язання
вчинити певні дії, обґрунтовуючи
вимоги тим, що на батька її чоловіка
ОСОБА_5 26 листопада 1976 року було
видано ордер на квартиру АДРЕСА_1. В 1982
році після смерті ОСОБА_5 наймачем
квартири була матір її чоловіка ОСОБА_5,
яка в 2012 році померла.

Вказуючи, що з серпня 2003 року вона
зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1,
однак не має можливості реалізувати
своє право користування квартирою, так
як відповідач відмовляється укласти з
нею договір, позивачка просила визнати
за нею право користування вказаною
квартирою, визнати її наймачем
квартири та зобов'язати відповідача
укласти з нею договір найму спірної
квартири.

У грудні 2013 року Харківська міська рада
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстрації, обґрунтовуючи вимоги тим,
що ОСОБА_4 хоча і зареєстрована в
АДРЕСА_1, проте за вказаною адресою не
проживає, в зв'язку з чим позивач на
підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України просив
визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування спірною квартирою та
зняти її з реєстраційного обліку.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 01 серпня 2014 року позов
ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4
право на користування квартирою
АДРЕСА_1

Визнано ОСОБА_4 наймачем зазначеної
квартири. Зобов'язано Харківську
міську раду укласти з ОСОБА_4 договір
найму вказаної квартири.

В задоволенні зустрічного позову
Харківської міської ради було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 25 вересня
2014 року, рішення суду першої інстанції
змінено.

У частині зобов'язання Харківську
міську раду укласти з ОСОБА_4
договір найму на спірну квартиру -
рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позову в цій
частині відмовлено. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі Харківська міська
рада просить скасувати ухвалені судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження апеляційного суду і при їх
дослідженні та встановленні судом
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Вирішуючи справу, суд апеляційної
інстанції вірно виходив із наявності
підстав для задоволення позову ОСОБА_4,
оскільки вона зареєстрована та
проживає в спірній квартирі та з
відсутності підстав для задоволення
зустрічного позову Харківської
міської ради та визнання ОСОБА_4 такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття її з
реєстрації на підставі ст. 71 ЖК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
суду першої інстанції у нескасованій
частині та рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської
ради відхилити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 01 серпня 2014 року в
нескасованій частині та рішення
апеляційного суду Харківської області
від 25 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов О.В.
Ступак