Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2014 Справа №607/10842/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря
Мандзія В.П.,

представників

позивача, відповідача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника

відповідачів-позивачів
ОСОБА_3,

третьої особи
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, що діє в
інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи - приватний
нотаріус Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний
нотаріус Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору дарування
та витягу з державного реєстру речових
прав та зустрічним позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т
а н о в и в:

ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_5,
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_9, про визнання
недійсним договору дарування та витягу
з державного реєстру речових прав. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що 28 вересня 2005 року ОСОБА_10 подарувала
ОСОБА_8 належний їй на праві приватної
власності житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 згідно договору дарування,
посвідченого державним нотаріусом
Чопик І.Я. 28 вересня 2005 року та
зареєстрованого в реєстрі за №2099.
ОСОБА_8 надано доручення ОСОБА_1, як
брату, і на підставі даного доручення
останній продав вказаний житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1 ОСОБА_5, згідно
договору купівлі-продажу від 20 квітня
2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрованого в
реєстрі за №1030. Звернувшись до
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області з метою
проведення державної реєстрації прав
на нерухоме майно - житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, з'ясувалося, що 11 червня 2013
року ОСОБА_12, яка діяла від імені
ОСОБА_8, зареєструвала за нею вказаний
житловий будинок на підставі дублікату
договору дарування, виданого державним
нотаріусом Чопик І.Я., у державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
№4674283. Постановою Тернопільського
оружного адміністративного суду від 17
січня 2014 року скасовано державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами за вищевказаною адресою,
проведену 25 травня 2013 року на підставі
дублікату договору дарування
житлового будинку №395 від 05 квітня 2013
року. 10 червня 2014 року державним
реєстратором прийнято рішення про
внесення запису про скасування
державної реєстрації, у зв'язку чим
ОСОБА_1 стало відомо, що 03 березня 2014
року приватним нотаріусом ОСОБА_9
посвідчено договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1 серії
ВТР868320 №152, укладений між ОСОБА_7 в
інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_6 Вказаний
договір укладений під час вирішення
справи до скасування державної
реєстрації на будинок, шляхом обману,
так як ОСОБА_8 не мала права дарувати
вказаний будинок та ввела в оману
нотаріуса при укладенні договору. З
урахуванням наведеного позивач
просить суд визнати недійсними договір
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 від 03 березня 2014 року серії ВТР
868320 №152, укладений між ОСОБА_7 в
інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_6, та витяг з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно №18519236 від 03 березня 2014
року, видані приватним нотаріусом
ОСОБА_9

В свою чергу, ОСОБА_6 та ОСОБА_8
звернулися із зустрічним позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу. В
обґрунтування позовних вимог
зазначили, що 28 вересня 2005 року ОСОБА_10,
яка є матір'ю ОСОБА_8 та відповідача
ОСОБА_1, подарувала належний їй на праві
особистої власності житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, дочці ОСОБА_8 згідно договору
дарування, посвідченого 28 вересня 2005
року державним нотаріусом
Тернопільської районної державної
нотаріальної контори за №2099. У даному
договорі не було обумовлено
необхідність його реєстрації в органах
БТІ, а тому ОСОБА_8 не зареєструвала
його на своє ім'я. У зв'язку з
матеріальними та сімейними
обставинами ОСОБА_8 змушена була
виїхати на заробітки за кордон. 21
квітня 2009 року нею було видано
доручення на ім'я ОСОБА_1, посвідчене
приватним нотаріусом Тернопільського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за №1404. Цим дорученням ОСОБА_8
уповноважила свого рідного брата на
вчинення дій, пов'язаних з
обслуговуванням будинку та земельної
ділянки, оскільки перебувала на
заробітках за кордоном. ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла їхня мати ОСОБА_10
Вирішивши подарувати будинок дочці
ОСОБА_6, вона дізналась, що спочатку
потрібно цей будинок зареєструвати на
своє ім'я. У зв'язку з цим 25 травня 2013
року за №1252085 реєстраційною службою
Тернопільського районного управління
юстиції на підставі дублікату договору
дарування від 28 вересня 2005 року,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, було
проведено державну реєстрацію права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1. 03 березня 2014 року ОСОБА_8. від
імені якої діяв ОСОБА_7, подарувала
даний житловий будинок своїй дочці
ОСОБА_6 На час подання зустрічної
позовної заяви відповідачу-позивачу
стало відомо, що ОСОБА_1, діючи на
підставі доручення від 20 квітня 2012
року, згідно договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4 за №1030, продав житловий будинок
за вищевказаною адресою ОСОБА_5 ОСОБА_8
вважає, що даний договір укладений з
порушенням вимог закону та з
перевищенням повноважень, наданих
ОСОБА_1 в дорученні, а тому просить суд
визнати недійсним (нікчемним) або
таким, що неукладений договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_8, від
імені якої діяв ОСОБА_1, та ОСОБА_5, від 20
квітня 2012 року, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим №1030.

Представники позивача-відповідача
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який
одночасно є відповідачем за зустрічним
позовом, в судовому засіданні первісні
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі з підстав, викладених у позовні
заяві, просили суд їх задовольнити,
визнати недійсними договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1 від 03
березня 2014 року серії ВТР 868320 №152,
укладений між ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_8 та ОСОБА_6, та витяг з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№18519236 від 03 березня 2014 року, видані
приватним нотаріусом ОСОБА_9 В
задоволенні зустрічного позову
просили відмовити.

Представник відповідачів-позивачів
ОСОБА_6, ОСОБА_8, - ОСОБА_3 в судовому
засіданні просив суд відмовити в
задоволені первісних позовних вимог.
Зустрічний позов підтримав з підстав,
викладених у ньому, просив
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання
не з'явився, однак подав суду заяву, в
якій просить суд справу розглядати без
його участі, позовні вимоги не визнає,
вважає їх безпідставними та
необґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає до задоволення, а тому просить
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5
до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа -
приватний нотаріусу ОСОБА_9, про
визнання недійсним договору дарування.

Третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_9 в судовому засіданні суду
пояснила, що договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами від імені
ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_6 03 березня 2014 року
за реєстрованим номером 152 вона
посвідчила на підставі чинних
правовстановлюючих документів. Згідно
отриманих нею витягів житловий будинок
з надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 від 25 травня 2013 року не
перебував в іпотеці чи податковій
заставі, будь-які обтяження на вказане
майно були відсутні. Про судовий спір з
приводу скасування реєстрації права
власності за ОСОБА_8 на підставі
дублікату договору дарування їй не
було відомо.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_4
в судовому засіданні суду пояснив, що
ОСОБА_1, згідно наданої йому ОСОБА_8
довіреності, мав право на відчуження
нерухомого майна, а саме будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1. Для оформлення спірного
договору купівлі-продажу від 20 квітня
2012 року, реєстраційний №1030, були подані
належним чином оформлені документи,
проводилась оцінка нерухомого майна,
перевірялась відсутність заборон, а
тому підстави для визнання його
недійсним відсутні.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
докази, встановив наступне.

Як вбачається із договору дарування
житлового будинку від 28 вересня 2005
року, посвідченого державним
нотаріусом Тернопільської районної
державної нотаріальної контори Чопик
І.Я., зареєстрованого в реєстрі за №2099,
ОСОБА_10 (Дарувальник) зобов'язалась
передати, а ОСОБА_8 (Обдаровувана)
прийняти у дар належний Дарувальнику
на праві приватної власності житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
житлового будинку від 20 квітня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №1030,
ОСОБА_1, який діє від іменні ОСОБА_8
(Продавець), передає у власність
(продає), а ОСОБА_5 (Покупець) приймає
(купує) житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1.

Даний договір зареєстрований у
Державному реєстрі правочинів від 20
квітня 2012 року, про що свідчить Витяг з
Державного реєстру правочинів №11241618
від 20 квітня 2012 року.

Згідно технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, виготовленого
Тернопільським районним
госпрозрахунковим бюро технічної
інвентаризації станом на 31 липня 2013
року, замовником технічної
інвентаризації є ОСОБА_5.

Водночас, зі змісту договору дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами від 03 березня 2014
року, зареєстрованого в реєстрі за №152,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
вбачається, що ОСОБА_12, яка діє від
імені ОСОБА_8 (Дарувальник) подарувала,
а ОСОБА_7, який діє від імені ОСОБА_6
(Представник Обдаровуваної) прийняв у
дар на ім'я ОСОБА_6 житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1.

При вчиненні даного правочину
нотаріусом було взято до уваги Витяг з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №4674283 від 11 червня 2013 року,
виданий реєстраційною службою
Тернопільського районного управління
юстиції Тернопільської області, згідно
якого ОСОБА_8 на підставі запису про
право власності №1252085 від 25 травня 2013
року є власником житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна: 252.

В межах повноважень, наданих законом,
нотаріусом ОСОБА_9 отримано інформацію
про власника майна, яке було предметом
договору дарування, а також відомості,
які свідчать про відсутність будь-яких
обтяжень щодо житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 03 березня 2014 року,
Витягом з державного реєстру обтяжень
рухомого майна про податкові застави
від 03 березня 2014 року.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2014
року скасовано Державну реєстрацію
права власності на житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 від 25 травня 2013 року номер
запису 1252085 реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна 2, проведену
реєстраційною службою Тернопільського
районного управління юстиції на
підставі дублікату договору дарування
житлового будинку від 28 вересня 2005
року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8.

Зі змісту вказаного судового рішення,
яке набрало законної сили, вбачається,
що підставою позову слугувало те, що
ОСОБА_5 при зверненні до реєстраційної
служби Тернопільського районного
правління юстиції Тернопільської
області з метою проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1, було роз'яснено, що 11
червня 2013 року, ОСОБА_12, яка діяла від
імені ОСОБА_8, зареєструвала за нею
вказаний житловий будинок на підставі
дублікату договору дарування, виданого
державним нотаріусом Чопик І.Я. №395 від
05 квітня 2013 року, а тому проведення
реєстрації права власності на підставі
договору купівлі-продажу стало
неможливим без скасування права
власності ОСОБА_8

10 червня 2014 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Тернопільського
районного управління юстиції
Тернопільської області винесено
рішення про скасування державної
реєстрації, яким вирішено внести запис
про скасування державної реєстрації
для внесення запису про скасування
державної реєстрації права власності
форма власності: приватна, розмір
частки: 1/1 за номером 1252085 розділу
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, відкритого на об'єкт
нерухомого майна з реєстраційним
номером 2 Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (будинок
з надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1).

Хронологія досліджених в судовому
засіданні документів свідчить про те,
що житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1 був
предметом спірного договору
купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №1030,
укладеного між ОСОБА_1, який діяв від
іменні ОСОБА_8 (Продавець) та ОСОБА_5
(Покупець), а також предметом спірного
договору дарування від 03 березня 2014
року, зареєстрованого в реєстрі за №152,
посвідченого приватним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
укладеного між ОСОБА_12, яка діяла від
імені ОСОБА_8 (Дарувальник) та ОСОБА_7,
який діяв від імені ОСОБА_6 (Представник
Обдаровуваної). За вказаних обставин,
ОСОБА_1, який діє від імені ОСОБА_5,
звернувся до суду з позовом за захистом
свого порушеного права шляхом визнання
недійсним вищевказаного договору
дарування, а ОСОБА_8, ОСОБА_6 подали
зустрічний позов про визнання
недійсним (нікчемним) або таким, що
неукладений договір купівлі-продажу
укладеного між ОСОБА_1, який діяв від
імені ОСОБА_8 (Продавець) та ОСОБА_5
(Покупець).

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України.).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин
може бути визнаний недійсним лише з
підстав і з наслідками, передбаченими
законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Не є укладеними правочини (договори), у
яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК не є вчиненим також правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації (п.8 Постанови Пленуму
ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»).

З аналізу вищевказаних положень закону
слідує, що спірний договір
купівлі-продажу житлового будинку від
20 квітня 2012 року, посвідчений приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за №1030,
згідно якого ОСОБА_1, який діяв від
імені ОСОБА_8 (Продавець), передав у
власність (продав), а ОСОБА_5 (Покупець)
прийняв (купив) житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 укладено у відповідності до
вимог чинного законодавства, у межах
повноважень наданих ОСОБА_8 ОСОБА_1 за
довіреністю від 21 квітня 2009 року, яка
була чинною на час укладення спірного
правочину. Зміст вказаної довіреності
свідчить про те, що ОСОБА_1 був
наділений усіма необхідними
повноваженнями з питань, в тому числі, і
щодо відчуження (продаж, обмін)
належного ОСОБА_8 рухомого та
нерухомого майна, визначаючи в усіх
випадках суми, терміни та інші умови на
власний розсуд. А тому твердження
представника відповідачів-позивачів
ОСОБА_3 про те, що його довірителька
ОСОБА_8 видавала ОСОБА_1 довіреність
тільки для оформлення права власності
на земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що в
АДРЕСА_1 не відповідають дійсності та
спростовуються змістом оголошеної в
судовому засіданні довіреності. Також
не заслуговують на увагу твердження
про нездійснення державної реєстрації
спірного правочину, оскільки така
реєстрація відбулася, була вчинена
нотаріусом при його укладенні, так як
на час виникнення правовідносин між
сторонами закон не пов'язував державну
реєстрацію правочину з набуттям у
власність нерухомого майна.

За вказаних обставин, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_8,
ОСОБА_6 про визнання недійсним
(нікчемним) або таким, що неукладений
договору купівлі-продажу житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1, укладеного між
ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_1, та
ОСОБА_5, від 20 квітня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4 за реєстровим №1030.

Заявлені ОСОБА_1, що діє в інтересах
ОСОБА_5, первісні позовні вимоги про
визнання недійсними договору
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 від 03 березня 2014 року серії ВТР
868320 №152, укладеного між ОСОБА_12, яка
діяла від імені ОСОБА_8, та з другої
сторони ОСОБА_7, який діяв від імені
ОСОБА_6, та Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності №18519236 від 03
березня 2014 року, видані приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 суд
задовольняє, виходячи з наступного.

За змістом частин 1, 3 ст.215 ЦК України,
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути заявлена
як однією зі сторін правочину, так й
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», при розгляді
справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
З цього слідує, що при вирішенні позову
про визнання недійсним договору
дарування суд повинен виходити із
відповідних норм Цивільного кодексу
України, якими регулюється вчинення
саме цього виду договорів.

Договір дарування є особливою формою
договорів, який опосередковує
безоплатну передачу майна у власність
від однієї сторони (дарувальника) до
іншої сторони (обдарованого).

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню (п.2 ст.719 ЦК
України).

Спірний договір дарування житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами АДРЕСА_1 від 03 березня 2014 року
серії ВТР 868320 №152, укладений між
ОСОБА_12, яка діяла від імені ОСОБА_8, та з
другої сторони ОСОБА_7, який діяв від
імені ОСОБА_6 з метою передачі
безоплатно нерухомого майна -
житлового будинку з надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1.

В силу п.3 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07 лютого 2014 року, ухвалюючи
рішення, суд згідно з ч.1 ст.214 ЦПК має
визначити, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин. При
цьому суд має навести у рішенні мотиви,
з яких не застосував норми права, що на
них посилалися особи, які беруть участь
у справі. У зв'язку із цим посилання
позивача у позовній заяві на норми
права, які не підлягають застосуванню у
даній справі, не є підставою для
відмови в задоволенні пред'явленого
позову, оскільки при вирішенні справи
суд враховує підставу (обґрунтування
та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1,
який діє в інтересах ОСОБА_5, вказує на
те, що спірний договір дарування
вчинено під впливом обману, оскільки не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, так як ОСОБА_8 не
вправі була дарувати вищевказане
нерухоме майно та ввела в оману
нотаріуса.

Водночас, такі твердження суперечать
змісту ч.1 ст.230 ЦК України, якою
визначено правові наслідки вчинення
правочину під впливом обману, оскільки
приватний нотаріус ОСОБА_9 не є
стороною договору дарування, та як
встановлено в судовому засіданні
остання вчинила необхідні дії з метою
отримання інформації про власника
майна, яке було предметом договору
дарування, а також відомостей, які
свідчать про відсутність будь-яких
обтяжень щодо житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1.

В даному випадку, суд вважає, що
підлягають до застосування положення
про фіктивність вчиненого правочину.

Фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином (ч.1
ст.234 ЦК України).

У відповідності до п.24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», для
визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Про фіктивність договору дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями і спорудами АДРЕСА_1 від 03
березня 2014 року серії ВТР 868320 №152,
свідчить те, що дарувальник ОСОБА_8 та
обдаровувана ОСОБА_6, як на час вчинення
договору дарування, так і станом на
день розгляду справи в суді
перебувають за межами України, що було
стверджено стронами в судовому
засіданні, а тому його укладення не
мало на меті встановлення будь-яких
правових наслідків. Житловим будинком
з надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 користується ОСОБА_5, останній
вправі заявляти позовні вимоги про
визнання недійсним договору дарування
належного йому нерухомого майна та
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності, які, як вбачається з
постанови Тернопільського окружного
адміністративного суду, вчинено після
скасування реєстрації за ОСОБА_8 права
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями і спорудами
АДРЕСА_1 від 25 травня 2013 року номер
запису 1252085 реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна 2, проведену
реєстраційною службою Тернопільського
районного управління юстиції на
підставі дублікату договору дарування
житлового будинку від 28 вересня 2005
року,

Суд вважає, що ОСОБА_7 є неналежним
відповідачем в даній справі, так як
діяв на підставі та в межах
повноважень, наданих йому довіреністю.
Сторонами в спірному договорі
виступали ОСОБА_8 та ОСОБА_6, з яких слід
солідарно стягнути понесені позивачем
за первісним позовом судові витрати.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 64, 160, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1, що діє в
інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, треті особи - приватний
нотаріус Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний
нотаріус Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, про
визнання недійсним договору дарування
та витягу з державного реєстру речових
прав - задовольнити.

Визнати недійсними договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами, який
розташований під АДРЕСА_1 від 03 березня
2013 року серії ВТР 868320 №152, укладений між
ОСОБА_12, яка діяла від імені ОСОБА_8 та з
другої сторони ОСОБА_7, який діяв від
імені ОСОБА_6, та Витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності №18519236
від 03 березня 2014 року, видані приватним
нотаріусом Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_9.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_8 в
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
243 (двісті сорок три) грн. 60 (шістдесят)
коп.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча
О.Герчаківська