Справа № 266/2415/13-ц
Провадженя№ 2/266/51/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2014 м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

при секретарі - Жирковой М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки "Бюджет" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, за позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки "Бюджет" про захист прав споживача та визнання договору поруки припиненим,

треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки "Бюджет" про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору № 469-08-к від 30 грудня 2008 року, стягнення моральної шкоди.

Третя особа по справі ОСОБА_2 звернувся до суду з самостійними позовними вимогами до кредитної спілки "Бюджет" та просить суд визнати договір поруки № 469-08-к, укладений 30 грудня 2008 року, припиненим.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 10 лютого 2014 року цивільні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було об,єднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, а також як представник позивачки ОСОБА_1, діючий на підставі довіренності, підтримав заявлені ним позовні вимоги, а також позовні вимоги ОСОБА_1, які неодноразово було збільшено та уточнено в ході слухання справи та просив задовольнити їх у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 суду пояснив, що 30 грудня 2008 року між членом кредитної спілки "Бюджет" ОСОБА_1 та Кредитною спілкою "Бюджет" був укладений кредитний договір № 469-08-К, згідно якого ОСОБА_1 строком на 12 місяців був виданий споживчий кредит з відсотковою ставкою: 51% річних на суму 3000,00 грн. 30 грудня 2008 року між членом кредитної спілки "Бюджет" ОСОБА_2 та кредитною спілкою "Бюджет" для забезпечення зазначеного кредиту був укладений договір поруки № 469-08-К. При укладенні кредитного договору кредитодавець зобов'язав позичальника сплатити витрати у вигляді внесків до фонду КС "Бюджет" в сумі 150 грн., що не входять в вартісні елементи кредиту і не передбачені договором кредиту, в результаті чого грубо порушив вимоги статей 1; 11 п. 4; 19 п. 1 п. П. 1, 2, п. 4 п. П. 4 та п. 6 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, кредитодавець застосував математичний обман, вказавши в кредитному договорі процентну ставку в день 0,14% при її фактичному розмірі 0,13973%, в результаті чого вже при видачі кредиту в розрахунку відсотків обдурив позичальника на 4,20 грн. Зазначеними діями він грубо порушив вимоги статей 4 п. П. 4, 5; 10 п. 4; 18 п. П. 1,6; 19 п. 1 п. П. 1, 2, п. 2 п. 4 п. П. 4, п. 6; 21 п. 5, 7 Закону України "Про захист прав споживачів", також відповідач включив в договір кредиту несправедливі умови щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно більшої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань; надання кредитодавцю права в односторонньому порядку змінювати умови на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договірі, чим порушив вимоги п. 1, 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", також відповідач використовував математичний обман в розрахунках позовної та заяви про збільшення позовних вимог, вказавши в них збільшену відсоткову ставку при її фактичному розмірі 0,2795%, що призвело до збільшення кредитної заборгованості на 17,30 грн. Зазначені факти також є прямим і грубим порушенням вимог с. 4 п. П. 4, 5; 10 п. 4; 18 п. П. 1, 6; 19 п. 1 п. П. 1, 2, п. 2 п. 4 п. П. 4, п. 6; 21 п. 5, 7 Закону України "Про захист прав споживачів "і підтверджують застосування позивачем нечесної підприємницької практики. Кредитор змінював в односторонньому порядку умови договорів на власний розсуд або на підставах, не зазначених у них, а саме дискримінаційне збільшення процентної ставки за кредитом без рішень Кредитного комітету КС "Бюджет", а також без належного повідомлення про це позичальника та поручителя, що стало для останніх непереборною перешкодою для належного виконання ними договірних зобов'язань, оскільки оплачувати нараховані незаконно в оностронньому порядку збільшені кредитодавцем тричі протягом 6-ти місяців і двічі без дозволу Кредитного комітету кошти не мали можливості. В порушення вимог статей 1, 4, 10, 11, 15, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів "кредитодавець не провів з позивачами переддоговірну роботу перед укладенням договорів кредиту та поруки, чим обмежив права позичальника та одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації для здійснення їх прав, як споживачів кредитних послуг. Відповідач не включив в кредитний договір пункт про повідомлення споживачів кредитних послуг про підвищення процентної ставки по кредиту, тому й не повідомляв ні позичальника, ні поручителя про це, чим порушив вимоги п. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Також, всупереч вимогам статей 1, 10, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавець створив істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору, включив в кредитний договір 11 пунктів, що порушують права позивачів, як потрібні послуги: 1.1. - Ціна кредиту без урахування примусової оплати внесків, які не передбачені договорм кредиту, 3.1. - оплата відсотків за кредит з математичним обманом, 3.8. - дискримінаційна зміна і збільшення процентної ставки на 100%, 4.3. - необхідність підтвердження забезпечення кредиту майном, 5.1.6. - оплата витрат третім особам, 5.4.5. - звернення кредитора в колекторську фірму, 5.5. - передача прав третім особам без повідомлення позичальника; спочатку є несправедливими умовами договору, а значить недійсними. Крім того, п. 1.1. ціна кредиту без урахування примусової оплати внесків, не передбачених Договором кредиту, 3.1. - оплата відсотків за кредит з математичним обманом, 3.7. - визнання кредиту з підвищеним ризиком без рішення Кредитного комітету і без належного надання необхідної інформації Споживачам, 3.8. - зміна процентної ставки на 100% з математичним обманом, 8.1. - порядок внесення змін до договору, 9.4. - відсутність проведення переддоговірної роботи; є наслідком грубого порушення кредитодавець на шкоду споживачам ним же запропонованих умов Договору кредиту, пов'язаних з їх невиконанням останнім, неодноразовими зміною цих умов в односторонньому порядку і обманом позичальника та поручителя. Крім того деякі пункти договору є з істотними недоліками і доказом використання КС "Бюджет" нечесної підприємницької практики: 1.1. - ціна кредиту без урахування примусової оплати внесків, не передбачених Договором кредиту, 3.1. - оплата відсотків за кредит з математичним обманом. 3. 3.7. - визнання кредиту з підвищеним ризиком без рішень Кредитного комітету і без належного надання необхідної інформації Споживачам, 3.8. - дискримінаційне зміна і збільшення процентної ставки на 100%, 3.8.-1 - зміна в бік збільшення процентної ставки з математичним обманом, 3.8.-2 - відсутність в Договорі кредиту пункту, що передбачає належне повідомлення Позичальника та Поручителя про підвищення процентної ставки, 8.1. - порядок внесення змін до договору, 9.4. - Відсутність проведення переддоговірної роботи. Перелічені пункти Кредитного договору порушують права Споживачів і потрапляють під дію: пунктів 12, 14 ст. 1, пункту 1 п. п. 4 ст. 4,пункту 1 ст. 6 , пункту 1 абзац 2 ст. 8 , пунктів 3. 4, 12 ст. 10, пункту 2 ст. 11, пункту 3 ст. 11 , пункту 4 абзац 2 ст. 11, пункту 4 абзац 3 ст. 11, пункту 5. п. п. 3 ст. 11, пункту 5, п. п. 4 ст. 11, пункту 9 ст. 11, пункту 11 п. п. 6 ст. 11,пункту 1 ст. 15 , пункту 7 п. п. 1 ст. 15, пункту 1 ст. 18, пункту 2 ст. 18,пункту 3 п. п. 5 ст. 18, пункту 3 п. п. 11 ст. 18, пункту 3 п. п. 17 ст. 18, пункту 5 ст. 18, пункту 6 ст. 18 ,пункту 7 ст. 18, пункту 8 ст. 18, пункту 9 ст. 18, пункту 1 п. п. 1, 2 ст. 19, пункту 2 п. п. 3 ст. 19, пункту 4 п. п. 4 ст. пункту 6 ст.19, пункту 1 п. п. 4. 5, 7 ст. 21.

30.12.2008 року при видачі кредиту відповідач незаконно стягнув 150 грн. у вигляді добровільного внеску. Зазначений добровільний внесок не передбачений договором кредиту, не зменшує розмір його вартості і, по суті, є примусово-обов'язковою оплатою, без якої видача кредиту є неможливою.

Вважає, що при укладанні договору з боку відповідача мало місце введення в оману ОСОБА_1, що підтверджується суттєвим порушенням законодавства з боку відповідача при укладанні договору. Згідно зі статтею 230 п. 2 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, заподіяну у зв'язку з вчиненням цього правочину. У разі застосування наслідків недійсності правочину, відповідно до вимог ст. 216 ЦК України (двосторонньої реституції), позивач повинен повернути відповідачу суму отриманого кредиту, а саме: 3000 грн. Відповідач повинен повернути позивачу виплачені платежі по кредиту в сумі 1810 грн. При застосуванні взаємозаліку, залишок боргу позичальника перед Кредитною спілкою "Бюджет" складе: 3000 грн. -1810 грн. = 1190 грн. Просить суд визнати недійсним в цілому кредитний договір про видачу споживчого кредиту № 469-08-К від 30.12.2008 р., зобов'язати відповідача прийняти у позивача ОСОБА_1 суму заборгованості, що залишилася в розмірі 1 190 грн, стягнути з відповідача виплачені платежі по кредиту - в сумі 1810 грн. 00 коп., а також незаконно утриманий внесок в сумі 150 грн. 00 коп.

У зв'язку з вищевказаними порушеннями відповідачем норм Закону України "Про захист прав споживачів" та умов кредитного договору позивачка була змушена витрачати час, нерви і гроші на збирання доказів, складання документів, звернення до суду, участь у судових засіданнях, спростування образливих і несправедливих висловлювань представника КС "Бюджет" як на її адресу, так і на адресу членів сім'ї, Перераховані неправомірні дії відповідача докорінно не тільки змінили, але і зірвали її життєві плани, вона втратила душевний спокій, змушена постійно переживати, нервувати, значно погіршився стан здоров,я, вона була вимушена звертатися до лікаря, нести витрати на лікування. Не визнання відповідачем фактів грубого порушення її прав, заподіяли їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 3927,26 грн та просить стягнути з відповідача. Крім того, просить суд притягнути відповідача до відповідальності згідно зі статтею 23 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції 2005 року за порушення законодавства про захист прав споживачів, судові витрати покласти на відповідача - Кредитна спілка "Бюджет".

Крім того, позивач ОСОБА_2, підтримавши позовні вимоги ОСОБА_1, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 30.12.2008 року при укладенні з ним договору поруки № 469-08-К він поручився на 12 місяців до 29.12.2009 р. за виконання зобов'язань за договором Кредиту за ОСОБА_1, яка повинна була виплатити позивачеві в цілому 3895,93 грн. Про те, що договірні зобов'язання збільшилися його до 20.12.2010 року ніхто не повідомляв ні усно, ні письмово, згоду на це він нікому не давав. Згідно п. 3. 4. 1. договору поруки, якщо поручитель протягом 7-ми днів після отримання ним письмової вимоги (згідно з п. 4. 1.) не виконав свої зобов'язання, згідно з цим договором, кредитор має право нараховувати пеню.

Згідно з п. 4. 1. договору поруки, у разі неоплати боржником суми боргу строки, передбачені основним договором, кредитор звертається з письмовою вимогою, як до боржника, так і до поручителя про повернення суми боргу по основному договору, в яку включаються залишок суми кредиту і відсотки, нараховані за користування кредитом. Згідно з пунктом 2.2. договору поруки строк основного договору становить: з 30 грудня 2008 до 29 грудня 2009 року. Протягом усього цього терміну аж до 20.12.2010 року, коли був виданий судовий наказ, скасований в березні 2011 року, і до 03.12.2012 року кредитор не пред'являв до поручителя ніяких претензій. Зі збільшенням обсягу його відповідальності, поручителя, він не згоден. 01.04.2009 р. кредитодавець, порушуючи умови договорів кредиту та поруки, підвищив в два рази (на 100%) в односторонньому порядку процентну ставку по кредиту, про що не повідомив письмово поручителя і не склав з ним додатковий договір. 07.07.2009 р. кредитодавець, грубо порушуючи умови договорів кредиту та поруки, вдруге підвищив у два рази (на 100%) в односторонньому порядку процентну ставку по кредиту, не повідомив письмово про це поручителя і не склав з ним додатковий договір . При цьому в цілях отримання незаконного додаткового прибутку шляхом математичного обману збільшив денну підвищену процентну ставку з 0,2795% до 0,28%. 22.09.2009 р. кредитодавець, грубо порушуючи умови договорів кредиту та поруки, втретє підвищив у два рази (на 100%) в односторонньому порядку процентну ставку по кредиту, про що не повідомив письмово поручителя і не склав з ним додатковий договір. При цьому з метою отримання незаконного додаткового прибутку шляхом математичного обману збільшив денну підвищену процентну ставку з 0,2795% до 0,28%. Зазначеними протиправними діями кредитодавця порушені його права, як споживача кредитних послуг, зазначені в Законі України "Про захист прав споживачів". Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язань без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, Закон передбачає, що в разі, коли зобов'язання змінюється без згоди поручителя, порука припиняється в повному обсязі. Просить суд визнати договір поруки № 469-08-К від 30.12.2008 року припиненим. Судові витрати покласти на відповідача - Кредитна спілка "Бюджет".

Представник відповідача КС "Бюджет", Гавриленко М.О., що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та пояснив, що даний позов є необґрунтованим і є черговою спробою позивача уникнути цивільної відповідальності за невиконання договірних зобов'язань. Кредитний договір №469-08-К, був укладений 30.12.2008 року, позов до суду за порушення умов договору був поданий 29.05.2013 року, тобто позов був поданий через 4 роки і 5 місяців після його підписання. Виходячи із суті даного позову і позиції цивільного законодавства до даного спору застосовується загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України, яка становить 3 роки, тому вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду та просить відмовити у задоволені позову з цих підстав. Крім того зазначив, що волевиявлення ОСОБА_1 на момент укладення договору було вільним і відповідало її внутрішній волі, про що свідчить отримання грошових коштів по ньому і відсутність будь- яких заперечень про несправедливість умов договору, як в момент укладення договору, так і до подачі позову до суду кредитною спілкою. Кредитний договір був укладений у письмовій формі, як вимагає законодавець, були встановлені умови виконання даного договору, умови договору є справедливими, строго обумовлені договірні зобов'язання обох сторін. У договорі чітко обумовлені умови передачі грошових коштів, графік розрахунків, можливість дострокового погашення кредиту та інші умови. Виходячи з суті позову вважає, що позивач не може конкретно роз'яснити чому деякі пункти договору (а так само він в цілому) є наслідком нечесної підприємницької практики, і який саме умисел стояв перед ними для її прояви. Переддоговірна робота з ОСОБА_1 була проведена належним чином відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача", про що свідчить п. 9.4. договору, а так само анкета-заява позичальника на отримання кредиту. П.п. 2.4., 5.1.5., 4.2., 5.1.6. договору передбачають взаємне зобов'язання кредитора надати грошові кошти, і позичальника виконати умови забезпечення кредиту. При оформлені застави діють норми про нотаріальне оформлення застави, послуги з оцінки заставного майна та інші витрати, які передбачені чинним законодавством. П. 5.4.5. дає право кредитору звернутися до третіх осіб на підставі: законодавства про захист персональних даних, договірній основі з відповідними юридичними та фізичними особами) для перевірки майнового стану боржника для виявлення причини несплати заборгованості за кредитним договором, відповідно ч.3 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". П. 4.3. Договору стосується тільки того майна боржника, яке є предметом забезпечення договору, така вимога так само виражається законодавцем при оформленні забезпечення. Процентні ставки, які застосовуються при виконанні чи неналежному виконанні договору, визначені в договорі, ОСОБА_1 погодилася з даними умовами в момент укладання договору. ОСОБА_1 порушила умови договору, та даний кредит був визнаний кредитним комітетом КС "Бюджет" як кредит з підвищеним ризиком тільки один раз, про що в письмовій формі були повідомлені позичальник і поручитель. Визнання кредиту з підвищеним ризиком не вимагає підписання будь-якої додаткової угоди. Процентна ставка в день у розмірі 0,28 в день виходить з відсоткової ставки на 102% річних з правилами округлення. ОСОБА_1 як і вся її родина регулярно брали кредити в КС "Бюджет" і дуже добре були повідомлені про роботу Кредитної спілки і умови кредитування. Чоловік, представник, а так само поручитель позичальниці ОСОБА_4 знаходився з ними у трудових правовідносинах, допомагав їм із стягненням проблемної заборгованості, так само знав добре роботу кредитної спілки, тим більше має вищу юридичну освіту, і в момент укладення договору перебував разом з ОСОБА_1, і в момент укладення договору не висловлював думку про те, що будь-які пункти або весь договір в цілому не відповідає чинному законодавству. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. З позовними вимогами ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим не згоден, вважає правову позицію позивача необґрунтованою і такою що не підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно з п.п. 1.1., 8.5. договору поруки поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за зобов'язання позичальника за кредитним договором і, що з умовами кредитного договору поручитель ознайомлений. Тобто, ОСОБА_2, як поручитель знав про умови, які могли призвести до зміни процентної ставки, а так само був повідомлений про її зміну. Виходячи з ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. ВССУ в листі №10-1393/0/4-12 від 27.09.2012 дав правову позицію, які умови можуть бути підставою для припинення поруки у разі збільшення відповідальності поручителя без його згоди. Такими є: встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Крім того, КС "Бюджет" пред'явив до поручителя вимоги протягом 6 місяців з дня планованого настання виконання зобов'язань, а саме подав заяву про видачу судового наказу. Вважає, що позовна заява ОСОБА_2 є спробою уникнути цивільної відповідальності з повернення кредитного боргу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають, а позовні вимоги ОСОБА_2 повинні бути задоволені, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Абзацом 3 ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.

Відповідно до ст. 2 Закону "Про кредитні спілки" кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону. За правилами ст. 5 Закону "Про кредитні спілки", кредитні спілки в Україні діють відповідно до цього Закону, інших Законів та виданих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий кредит - кошти, які надаються в позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Згідно п. 2.1, 2.2. статуту кредитної спілки "Бюджет", затвердженого рішенням загальних зборів членів кредитної спілки "Бюджет", протокол №3 від 19.05.2007 року, кредитна спілка "Бюджет" (далі - кредитна спілка) - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Завдання кредитної спілки полягає у задоволенні потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг шляхом здійснення діяльності, передбаченої підрозділом 5 цього Статуту.

Згідно п.5.1. статуту для досягнення мети, зазначеної у підрозділі 2 цього статуту, кредитна спілка: а) приймає вступні та обов'язкові пайові та інші внески від членів спілки; б) надає кредити своїм членам на умовах їх платності,строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Розмір кредиту,наданого одному члену кредитної спілки, не може перевищувати 20 відсотків від капіталу кредитної спілки.

Кредитна спілка "Бюджет" мала ліцензію по залучення внесків членів кредитної спілки на депозитні рахунки та діяла з 12.01.2008 року по 12.01.2011 року.

ОСОБА_1 при вступі до кредитної спілки на правах її члена мала заплатити внесок у розмірі 150 гривень, та як член ціїє спілки, може платити інші обов,язкові та пайові внески, в тому числі і внесок у розмірі 150 гривень, який вимагає тепер повернути відповідача.

В той самий час позивачкою та її представником ОСОБА_2 не доведено, що ОСОБА_1 сплатила 150 гривень внеску, таких доказів, а саме приходного касового ордеру тощо, суду надано не було, як не доведно і те, що це є приховані витрати по кредитному договору, який вона уклала, також суду не доведено, що суму кредиту, яку вона отримала, було зменьшено на вказану вище суму, таким чином в цій частині позовні вимоги необґрунтовані на законі, не довідені в судовому засіданні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 30 грудня 2008 року року між членом кредитної спілки "Бюджет" ОСОБА_1. та кредитною спілкою "Бюджет" в особі голови правління кредитної спілки "Бюджет" Гавриленка О.В., який діяв на підставі статуту, був укладений кредитний договір № 469-08-К, згідно якого кредитодавець зобов'язується надати позичальнику 3000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 12 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту (а.с.13-14).

Згідно договору поруки №469-08- К від 30 грудня 2008 року між ОСОБА_2 та Кредитною спілкою "Бюджет", в особі голови правління кредитної спілки "Бюджет" Гавриленка О.В., який діяв на підставі статуту, поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за виконання обов'язку за кредитним договором №469-08-К від 30.12.2008 р., укладеним між кредитором КС "Бюджет" та боржницею ОСОБА_1

Відповідно до заяви-анкети на отримання кредиту від 30 грудня 2008 року та п.9. 4 договору ОСОБА_1 підтвердила, що зміст ч.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" їй відомий, а кредитодавець в особі кредитної спілки повідомив ОСОБА_1, як позичальника у письмовій формі зазначену у вказаній нормі інформацію ( а.с.14, 35 ), таким чином суд не можу погодитись з доводами позивачки та її представника ОСОБА_2про те, що з нею не було проведено преддоговірну роботу, бо дані обставини спростовуються договором, який вона підписала з свого боку, а саме п.9.4, а також заявою-анкетою.

Згідно з п. п. 1. 1. - 2.1. договору кредиту позивач видав ОСОБА_1 кредит на умовах повернення та сплати відсотків за його користування в сумі 3 000 грн. 00 коп. на господарчі потреби терміном на 12 місяців.

Згідно із п.2.3. договору позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного в пункті 2.1.

Згідно із п.п.3.3 погашення кредиту та процентів здійснюється згідно графіка розрахунків, який є невід,ємною частиною договору. Останній платіж, згідно графіку - грудень 2009 року.

Таким чином, хоча п.9.2 і встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та дії до повного виконання сторонами власних обов.язків за цим договором, але фактично строк виконная зобов,язання обмежено 12 місяцями з дня отримання кредиту та обмежено графіком погашення кредиту, таким чином строк дії виконання зобов.язання за кредитним договором закінчився 29 грудня 2009 року.

Згідно з п. 3.1., 3.2 , договору оплата за користування кредитом становить 51% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, що складає 0, 14 % за кожен день користування кредитом.Нарахування процентів за цим договором здійснюється з врахуванням числа днів у календарному році( 365, 366).

Дані умови договору були підписані сторонами без зауважень та у суда не має підстав ставити їх під сумнів, бо позивачкою надано згоду на такі умови договору та її дії щодо частково го відшкодуванння як тіла кредиту , так і процентів за користування цими кошами, свідчать про намір позивачки виконувати умови договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 5.1.3 основного договору, ОСОБА_1 буда зобов.язана вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків.

Відповідно до п.п.5.1.9 основного договору, у випадку просрочення сплати частини або всієї суми кредиту сплатити нараховані проценти за користуання кредитом, виходячі з фактичного строку користування кредитом.

Згідно графіку розрахунку кредитного договору №469-08-К ОСОБА_1 загальна сума заборгованості за кредитним договором №469-08-К складає 7877,36 грн. станом на 30.11.2012 року (а.с.20-23).

Відповідно до п.п.5.2.2 позичальник має право звернутися до кредитної спілки с письмовим клопотанням про перенесення строків платежів у разі виникнення тимчасових фінансових труднощів.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка з заявами до Кредитної спілки не зверталась, платежі своєчасно не вносила.

Згідно наданого суду представником кредитної спілки розрахунку суми заборгованності та довідки про сплату кредиту та процентів за вказаним договором ОСОБА_1, вбачається, що позивачка порушувала строки виплати кредиту та мала просрочку у виплаті більш на 45 днів, сплативши кредит 28 лютого 2009 року, наступний платіж внесла 04 квітня 2009 року, а псля цього взагалі перестала вносити кошти на погашення кредиту та процентів.

Відповідно до п.п. 3.7, 3.8 основного договору, у разі не надходження передбаченого графіком розрахунків чергового платежу повністю або частково протягом 45 календарних днів, за рішенням Кредитного комітету, основний договір може визнаватися кредитом з підвищеним ризиком, тоді відсоткова ставка встановлюється у розмірі 102% річних, та діє протягом усього періоду до дати виконання позичальником свого поточного зобов'язання.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Таким чином, ОСОБА_1 було порушено умови договору, графік внесення платежів за кредитом і виплата процентів, крім того, в судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтвердив, що позивачка вносила платежі не регулярно, а потім взагалі перестала платити за договором.

Протоколом засідання Кредитного комітету від 07 липня 2009 року, на підставі п.п.3.8. договору, кредит, взятий ОСОБА_1 був визнаний кредитом із підвищенним ризиком з 07 липня 2009 року ( а.с.124), про що було повідомлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.93) та згідно умов кредитного договору в такому випадку процентна ставка підвищилась до 102 % .

В пункті 28 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641- 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

Таким чином, підвищення процентної ставки за даним договором із 51% до 102 % виникло у зв,язку із порушенням умов кредитного договору ОСОБА_1 , просрочкою сплати кредиту та процентів за договором більш ніж на 45 днів, визнання кредиту кредитом із підвищеним ризиком на підставі рішення Кредитного комітету, тому суд не може погодитись з доводами позивачки та її представника, що відповідач в односторонньому порядку підвищив процентну ставку за кредитним договором, при цьому не повідомив про це ані позивачку, ані поручителя, бо дані заперечення спростовуються умовами укладеного договору кредиту та матеріалами справи.

Також суд не може погодитись з доводами представника позивача та позивачки, що при укладання договору відповідач ввів в оману ОСОБА_1 та просив визнати кредитний договір недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, застосувавши двусторонню реституцію, стягнувши з відповідача на їх користь сплачені кошти за договором.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230. Сам по собі факт продажу товару з недоліками, не зазначеними в договорі і про які продавець не знав, не дає покупцю право вимагати визнання договору недійсним. За таких обставин покупець може звертатися з позовом про розірвання договору, про застосування інших санкцій. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Судом достовірно встановлено,що волевиявлення ОСОБА_1 на момент укладення договору було вільним і відповідало її внутрішній волі.

Кредитний договір був укладений у письмовій формі, як вимагає законодавець, було встановлено істотні умови виконання даного договору (укладення договору поручительства, як забезпечення виконання договору, встановлення процентних ставок, наслідки порушення договору). У договорі чітко обумовлені умови передачі грошових коштів, графік розрахунків, можливість дострокового погашення кредиту та інші умови, договір підписано сторонами та його умови не оскаржувалися ОСОБА_1до тих пір, поки позов про стягнення заборгованності за ним не подала до суду кредитна спілка.

Крім того, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, користувалась і користується даними грошима, частково повертала дані кошти кредитній спілці разом із процентами, що свідчить про часткове виконання умов укладеного договору ( а.с. 238).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено протиправні умисні дії відповідача при укладанні договору, та підстав для задволення вимог з цих підстав суд не вбачає, як не вбачає і підстав для застосування двустороннбої реституції, на якій наполягав представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Судом не встановлено порушень вимог законодавства щодо захисту прав споживачів з боку кредитної спілки, на які посилається позивачка та її представник ОСОБА_2, та проаналізувавши договор та дії сторін щодо його виконання, таких підстав для визнання договору кредиту недійсним судом також не встановлено.

При таких обставинах, у зв,язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі і в їх задоволенні судом відмовляється, не підлягаєть задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягненя моральної шкоди.

Представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності до спору про визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.9. 5 основного договору, до правовідносин щодо укладання та виконання кредитного договору застосовується строк позовної давності тривалістю у п.ять років.

Договір було укладено 30 грудня 2008 року року, таким чином строк позовної давності за даним договором спливає 29 грудня 2013 року.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до крединої спілки "Бюджет" про визнання кредитного договору недійсним - 29 травня 2013 року, тобто в строк.

При таких обставинах суд не погоджується з доводами представника кредитної спілки "Бюджет", що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовними вимогами про визнання договору кредитну недійсним та це є окремою підставою для відмови у задоволені позову, бо такий строк ОСОБА_1 не пропущено.

Відповідно до п.п.4.1 основного договору, зобов,язання позичальника ОСОБА_1 щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується порукою.

Згідно договору поруки № 469-08- К від 30 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та кредитною спілкою "Бюджет", в особі голови правління кредитної спілки ""Бюджет" Гавриленко О.В., поручитель поручається перед кредитором у повному обсязі за виконання обов'язку за кредитним договором №469-08-К від 30 грудня .2008 р., укладеним між кредитором КС "Бюджет" та боржником ОСОБА_1.( п.п.1.1 договору) (а.с.15).

Договором поруки зазначено, що строк дії основного договору становить з 30 грудня 2008 року 2008 року по 29 грудня 2009 року( п.п.2.2 договору поруки).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"( далі - постанова Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5), передбачено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пленуму ВССУ в постанові від 30 березня 2012 року № 5 звернув увагу судів, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.п.4.1. договору поруки, у разі несплати боржником суми боргу в строки, передбачені основним договором, кредитна спліка звертається з письмовою вимогою як до боржника, так і до поручителя про повернення суми боргу за основним договором, в яку включаються залишок суми кредиту і проценти, нараховані за користування кредитом.

Судом встановлено, що строк дії основного договору, відповідно до п.п.2.2. договору поруки спливає 29 грудня 2009 року.

Своє право на повернення кредиту кредитна спідка здійснила 06.12.2010 року, направив до Приморського районного суду м.Маріуполя заяву про видачу судового наказу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму заборгованості та процентами за кредитним договором №469-08-К від 30.12.2008 року у розмірі 5309,64 грн., а також судовий збір 26,55 грн., та судовий збір на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 30,00 грн., а всього 5366,19 грн. (а.с.16-17).

Згідно судового наказу №2н-1584/10 виданого Приморським районним судом м.Маріуполя 10.12.2010 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №469-08-К від 30.12.2008 року у розмірі 5309,64 грн., а також судовий збір 26,55 грн., та судовий збір на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 30,00 грн. (а.с.18).

Судовий наказ на підставі ухвали Приморського районного суду м. Маріуполі від було скасовано.

Таким чином, ОСОБА_2 не був своєчасно повідомлений у встановлений законом термін про порушення ОСОБА_1 виконання основного зобов,язання за кредитним договором, бо заяву про видачу судового наказу, який розглядається як один із видів повідомлення поручителя про порушення боржником основного зобов.язання по кредитному договору, відповідач направив до суду тілки 06 грудня 2010 року, тобто майже через рік, а не на протязі шести місяців з дня закінчення строку виконання зобов'язання по кредитному договору.

Дане порушення з боку кредитора є підставою для припинення дії договору поруки, укладеного 30 грудня 2008 року з ОСОБА_2 та в цій частині суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

В той самий час суд не може погодитись з доводами ОСОБА_2 про те, що при прийнятті рішення кредитним комітетом про визнання кредиту кредитом з підвищенним ризиком та встановленням нової процентної ставки у розмірі 102 %, було збільшено обсяг його відповідальності, як поручителя. Діїї кредитора не збільшили та не могли збільшити об,єм відповідальності поручителя, який був закладений в основному договорі, а саме: процентні ставки, які були вказані в основному договорі, являлися платою за користування кредитом (п.п.3.1., 3.8 договору), є основним зобов,язанням, з якими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були ознайомлені. Також суд не може погодитись з доводами позивачки ОСОБА_1 про те, що кредитною спілкою в односторонньому порядку , без повідомлення її, як поручителя, було підвищено процентну ставку за основним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, кредитною спілкою в односторонньому порядку не підвищувалась процентна ставка за кредитним договором, її підвищення було визначено договором при настанні певних обставин та поручитель, при підписанні договору поруки був ознайомлений з умовами, при яких підвищується процентна ставка за основним кредитним договором та своїми підписами в договорах дали на це згоду.

При таких конкретних обставинах суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненним з цих підстав не обгрунтовані на законі та задовленню з цих підстав не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 про захист прав споживачів було звільнено від сплати судового збору, але у задоволені позову їй судом відмовлено, таким чином, у зв,язку із відмовою у задоволені позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243, 60 гривень за подачу позову про захист прав споживачів, а також за подачу позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди - 243, 60 гривень, а всього 487,20 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання договору поруки припиненим було задоволено, але позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, таким чином, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243, 60 гривень підлягають стягнення з відповідача - кредитної спілки "Бюджет" на користь держави.

Керуючись ст.ст. ст.ст. ст. ст.3, 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до кредитної спілки "Бюджет" про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до кредитної спілки "Бюджет" про захист прав споживача та визнання договору поруки припиненим - задовольнити.

Договір поруки № 469-08-к від 30 грудня 2008 року, укладений між кредитною спілкою "Бюджет" та ОСОБА_2 визнати припиненим.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 487, 20 ( чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Стягнути з кредитної спілки "Бюджет" на користь держави судовий збір у розмірі 243, 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі через Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.