Номер провадження: 22-ц/785/5593/14
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Одеської області
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на заочне рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 28 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
треті особи : страхової асистуючої
компанії «Екліс», страхової компанії
ПрАТ «СК Лафорт» , страхової компанії
«Аска» про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Роздільнянського районного суду
Одеської області з названим позовом,
в якому просив суд стягнути з
відповідача матеріальну шкоду в
розмірі 24 940 грн., а також судові
витрати по справі.

Заочним рішенням Роздільнянського
районного суду Одеської області від 28
лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третьої особи : страхової
асистуючої компанії «Екліс», страхової
компанії ПрАТ «СК Лафорт» , страхової
компанії «Аска» про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП-
задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди суму 24 940 грн.
та судові витрати в розмірі 249,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним заочним
рішенням суду, представник ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати вищезазначене
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволені позовних вимог
в повному обсязі.

Сторони по справі, будучи належним
чином сповіщені про дату час та місце
слухання справи , до суду апеляційної
інстанції не з'явились, однак, згідно
статті 305 ЦПК України їх неявка не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з
врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п.2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність і допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає вказаним вимогам в повному
обсязі з наступних підстав .

Так, суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що позивачем надано достатньо
доказів в обґрунтування своїх вимог
відповідно ст..1166 ЦК України.

Однак, колегія не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції,
оскільки, окрім, статті 1166 ЦК України,
яка за своєю суттю є загальною нормою,
главою 82 ЦК України «Відшкодування
шкоди» передбачено й інші підстави
відповідальності та порядок
відшкодування шкоди.

Так, Законом України «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
передбачається, що цей Закон регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Пунктом 1.1. ст.. 1 ЗУ «Про
обов'язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
передбачено, що страхувальниками є
юридичні особи дієздатні громадяни, що
уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю та майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу.

Статтею 1194 ЦК України передбачається,
що особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатньої страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодування).

Оскільки, відповідно до статті 3 Закону
№1961 - ІV обов'язкове страхування
цивільно - правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих у
наслідок дорожньо - транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК України, питання
про відшкодування шкоди самою собою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи не виконання нею
передбачених статтею 33 Закону №1961 - ІV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір ( у передбачених
випадках Моторному страховому бюро
України), повідомлення про дорожньо -
транспорту пригоду встановленого
зразка. У разі відсутності такої згоди
завдана потерпілому шкода підлягає
відшкодування страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону №1961 - ІV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком
шкоди, завданої особою, цивільно -
правова відповідальність якої
застрахована, така особа сплачує
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності,
повідомлення про дорожньо -
транспортну пригоду встановленого
МТСБУ зразка, шкода відшкодовується
відповідачем.

Станом на момент дорожньо -
транспортної пригоди (12.10.2012 року), що
стала фактичною підставою для
звернення позивача до суду з даним
позовом, цивільно - правова
відповідальність ОСОБА_2, в порядку,
передбаченому ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» була
застрахована Приватним акціонерним
товариством «Страхова Компанія
«ЛАФОРТ», що підтверджується витягом з
центральної бази даних Моторного (
транспортного ) страхового бюро
України (а.с. 67), що підтверджено листом
та додатком до нього (а.с. 82-83) Моторного
( транспортного ) страхового бюро
України. Як вбачається з
матеріалів справи, а саме з копії
технічної фіксації судового засідання,
представник позивача в судовому
засіданні 02 серпня 2013 року визнав факт
звернення ОСОБА_2 до ПрАТ «СК ЛАФОРТ» з
заявою про страховий випадок за фактом
ДТП.

Тому, приймаючи до уваги наявність
діючого, станом на момент ДТП, договору
(полісу) обов'язково страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, попередньої та повної сплати
при його укладанні належної грошової
суми (страхової премії), враховуючи
чітке положення діючого законодавства,
про те, що вина у завдані шкоди особа, що
застрахувала свою цивільну
відповідальність, повинна
компенсувати потерпілому завдані
збитки виключно у разі недостатності
страхового покриття, тобто фактично
сплатити різницю між страховим
відшкодуванням та загальним розміром
завданої шкоди, вбачається, що правова
норма, що підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, при ухваленні
оскаржуваного заочного рішення, судом
не застосована.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
відповідно до ст.21 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК
України, залучити до участі у справі
страхову організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Не пред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до заподіювача шкоди у
відповідному розмірі.

З огляду на заяву представника
відповідача про відсутність згоди
ОСОБА_2 на компенсацію завданих
позивачу збитків в добровільному
порядку, враховуючи факт звернення
ОСОБА_2 до страховика з заявою про
страховий випадок, позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
цивільна відповідальність ОСОБА_2
можлива лише у випадку перевищення
розміру фактично завданої шкоди
розміру страхового відшкодування.

Таким чином, підстав для покладення
обов'язку щодо відшкодування завданої
шкоди відповідачем у суду не було, а
апеляційний суд через визначення
статусу страхової компанії в якості
третьої особи, та відсутності будь-яких
вимог до страхової компанії з боку
позивача не може виправити вказаний
процесуальний недолік на цій
процесуальній стадії.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази в підтвердження факту
понесення позивачем затрат на
відновлення пошкодженого автомобіля.

Єдиним документом, що підтверджує факт
понесених позивачем витрат є квитанція
до прибуткового касового ордеру №175
від 19 жовтня 2012 року ( а.с. 38), що
підтверджує вартість сплати послуг
експерта.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України ,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За встановлених обставин, колегія
приходить до висновку, що рішення суду
постановлено з грубим порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задоволити частково.

Заочне рішення Роздільнянського
районного суду Одеської області від 28
лютого 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, треті особи : страхової
асистуючої компанії «Екліс», страхової
компанії ПрАТ «СК Лафорт» , страхової
компанії «Аска» про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги до суду касаційної інстанції
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
Т.В. Цюра

Судді:
С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова