Справа №333/7461/14-ц
Провадження №2/333/2889/14
Ухвала

Іменем України

22 вересня 2014 року

м.Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду
м.Запоріжжя Тучков С.С., розглянувши
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділ майна, –

в с т а н о в и в:

До Комунарського районного суду
м.Запоріжжя надійшла позовна заява
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та поділ майна, в якій позивач просить
суд розірвати шлюб між нею та
відповідачем, розділити майно, що є
їхньою спільною сумісною власністю,
виділивши їй 1/2 вартості
автотранспортного засобу, пральну
машинку «Бош», відповідачу виділити 1/2
вартості автотранспортного засобу,
телевізор «Самсунг», холодильник
двокамерний, кухонну шафу, шафу-купе,
сервант для гостьової, меблевий
гарнітур, ліжко.

Вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
передбачених ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України.

Згідно ч.2 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява, ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі, зміст
позовних вимог, ціну позову щодо вимог
майнового характеру, виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування, перелік
документів, що додаються до заяви.

Відповідно до ч.5 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

На підставі ч.4 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України
позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави.

Відповідно до ст.80 Цивільного
процесуального кодексу України ціна
позову визначається вартістю майна.
Згідно абзацу 2 п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди – виходячи з
дійсної його вартості на час розгляду
справи.

Так як відповідно до ч.2 ст.119 Цивільного
процесуального кодексу України в
позовній заяві щодо вимог майнового
характеру обов’язково повинна бути
зазначена ціна позову, тобто тягар
доказування вартості майна несе
позивач, тому він повинен вказати у
позовній заяві ціну позову,
обґрунтувати її та надати суду
відповідні докази цього.

Як вбачається з матеріалів справи в
порушення зазначених вимог позивач
ніяких доказів вартості спірного
майна, що підлягає поділу, на час
звернення до суду не надав, ціну позову
не зазначив.

Таким чином, враховуючи викладене,
позивачу в позовній заяві треба
вказати ціну позову – ринкову вартість
спірного майна (для чого звернутися до
суб’єкта оціночної діяльності, який
надасть висновок про вартість спірного
майна, або підтвердити ціну позову
іншим передбаченим законодавством
способом), та згідно ст.4 Закону України
«Про судовий збір» сплатити судовий
збір, виходячи з реальної вартості
майна, що підлягає поділу. У разі
неможливості встановити точну ціну
позову позивач повинен надати суду
докази цього та клопотання про
визначення судом попереднього розміру
судового збору.

Крім того, позивачу необхідно
конкретизувати, яке саме майно він
просить поділити, а не «розділити» із
зазначенням марок та моделей, а також
інших основних характеристик, місця
знаходження на даний час, а також
надати суду документи, що
підтверджують право власності на дане
майно.

Як вбачається з позовної заяви,
позивачем заявлено дві вимоги –
розірвання шлюбу та поділ майна.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України
«Про судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

В порушення зазначених вимог
законодавства України позивачем було
сплачено судовий збір у розмірі 243,60
гривень, тобто лише за одну вимогу.

Також однією з обов’язкових вимог до
позовної заяви, передбачених ч.2 ст.119
Цивільного процесуального кодексу
України, є зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину. В
позовній заяві позивач зазначає: що
більша частина спільного майна була
придбана за допомогою її батьків, які
надавали фінансову підтримку; за час
шлюбу нею та відповідачем спільно
набуто наступне майно: пральну машинку
«Бош», телевізор «Самсунг»,
холодильник двокамерний, кухонну шафу,
шафу-купе, сервант для гостьової,
меблевий гарнітур, ліжко. При цьому
ніяких доказів на підтвердження
зазначених фактів до позовної заяви
позивач не додає, чим можуть бути
підтверджені зазначені обставини в
позовній заяві не зазначає, клопотання
про витребування доказів не заявляє.

Крім того, в позовній заяві не
визначено обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства, не
зазначено із наданням підтверджуючих
доказів джерело і час його придбання.

Також, відповідно до ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому Цивільним процесуальним
кодексом України, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, вимагаючи у суду виділити
відповідачу 1/2 вартості
автотранспортного засобу, телевізор
«Самсунг», холодильник двокамерний,
кухонну шафу, шафу-купе, сервант для
гостьової, меблевий гарнітур, ліжко,
позивач порушує процесуальні права
ОСОБА_2 на захист, а також принцип
диспозитивності сторін.

Крім того, в позовній заяві відсутнє
будь-яке нормативне обґрунтування
позовних вимог.

Також, позивач в позовній заяві не
зазначив номер засобу зв'язку та адресу
електронної пошти відповідача, якщо
такі йому відомі.

Зі змісту позовної заяви та інших
матеріалів справи вбачається, що
позивач не є фахівцем в галузі права,
належної юридичної допомоги при
складені процесуальні документів не
мав. Проте, дані обставини не дають суду
підстав брати на себе такі функції,
оскільки допомога позивачу при
зверненні до суду не передбачена
нормами Цивільного процесуального
кодексу України і є порушенням ст.ст.10,
11 Цивільного процесуального кодексу
України щодо принципів змагальності
сторін та диспозитивності цивільного
судочинства.

Відповідно до ст.121 Цивільного
процесуального кодексу України
позовна заява, подана без додержання
вимог, викладених у ст.ст.119-121
Цивільного процесуального кодексу
України, підлягає залишенню без руху з
наданням строку для усунення
недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.118, 119-121 ЦПК України, суддя, -

У х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділ майна –
залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення
недоліків позовної заяви – три дні з
дня отримання ним копії даної ухвали.

Роз'яснити позивачу, що якщо він у
встановлений строк не усуне зазначені
недоліки, то позовна заява буде
вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя

С.С. Тучков