АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6807/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шабанов А. М. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді
Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 18
червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Новомиколаївської сільської
ради Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
про визнання недійсним розпорядження
Новомиколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло, поновлення права на
житлову площу та вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
треті особи: Новомиколаївська сільська
рада Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з уточненим позовом до
Новомиколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
визнання недійсним розпорядження
Новомиколаївської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на житло, поновлення права на
житлову площу та вселення, мотивуючи
тим, що він разом з батьками та сестрами
проживав у квартирі АДРЕСА_1.

У 1986 році його мати ОСОБА_6 померла. У 1992
році його батько зареєстрував шлюб з
ОСОБА_3 У 2005 році батько помер.

Розпорядженням органу приватизації
№4-а від 27 лютого 2006 року спірна
квартира приватизована ОСОБА_3

Посилаючись на те, що у період з 1999 року
по 20 листопада 2009 року він відбував
покарання у виді позбавлення волі, але
за ним збереглося право на
користування квартирою, просив суд
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло від 2 березня 2006
року, видане Новомиколаївською
сільською радою на підставі
розпорядження №1 від 27 лютого 2006 року
на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним
розпорядження №1 від 27 лютого 2006 року
Новомиколаївської сільської ради;
відновити його право на житлову площу у
квартирі АДРЕСА_1 шляхом його вселення
в дану квартиру.

У жовтні 2013 року третя особа по справі
ОСОБА_5 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
мотивуючи тим, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що власник майна має
право вимагати усунення перешкод в
здійсненні ним права користування та
розпорядження майном, що ОСОБА_2 не є
членом її сім'ї, а тому просить усунути
перешкоди їй у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким,
що втратив право користування спірною
квартирою.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
задоволені. Вирішено питання стосовно
судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на те, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального й процесуального права,
ставить питання про його скасування та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі, в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які буди
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що трикімнатна
квартира АДРЕСА_1 на підставі ордеру
була надана батькам ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та
ОСОБА_6

З моменту вселення в спірну квартиру в
ній проживали та були зареєстровані
ОСОБА_2, його батьки ОСОБА_7 й ОСОБА_6 та
сестри ОСОБА_8, ОСОБА_9

У 1986 році померла ОСОБА_6, мати позивача.

У 1992 році ОСОБА_7, батько позивача,
зареєстрував шлюб з ОСОБА_3

У 2005 році помер ОСОБА_7

Ухвалою Верховного суду України від 31
жовтня 2000 року вирок судової колегії по
кримінальним справам
Дніпропетровського обласного суду від
21 серпня 2000 року змінено і позивача
ОСОБА_2 було засуджено до позбавлення
волі терміном на 10 років.

Квартира АДРЕСА_1 була приватизована
ОСОБА_3 відповідно до розпорядження
органу приватизації №4-а від 27 лютого
2006 року.

21 березня 2006 року між ОСОБА_3, яка діяла
за довіреністю від імені ОСОБА_3, та
ОСОБА_4 укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_11

30 січня 2008 року укладено договір
купівлі-продажу спірної квартири між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського районного
нотаріального округу ОСОБА_12 Власником
квартири стала ОСОБА_5

Також 30 січня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«УкрСиббанк» укладено договір іпотеки
№0/1, відповідно до якого спірна
квартира була передана в іпотеку банку.

Відповідно до п.7 ч.3 ст.71 ЖК України жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадках
взяття під варту або засудження до
арешту, обмеження волі, позбавлення
волі на певний строк чи довічне
позбавлення волі - протягом усього часу
перебування під вартою або відбування
покарання, якщо в цьому будинку,
квартирі (їх частині) залишилися
проживати інші члени сім'ї.

Статтею 72 ЖК України визначено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Установлено, що на час приватизації
спірної квартири та отримання ОСОБА_3
розпорядження органу приватизації №4а
від 27 лютого 2006 року та свідоцтва на
право на житло від 06 березня 2006 року,
які була видані Новомиколаївською
сільською радою Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
позивач ОСОБА_2 не був в судовому
порядку, відповідно до вимог ст.71 ЖК
України, визнаний таким, що втратив
право користування квартирою.

Тому до постановлення рішення суду про
визнання особи, яка тимчасово не
проживає в жилому приміщенні, такою, що
втратила право користування ним (ст.72
ЖК), ця особа вважається тимчасово
відсутньою, і за нею зберігаються всі
права, передбачені ст.64 ЖК. Таким
чином за позивачем зберігалося право
на користування спірним приміщенням
весь час його перебування під вартою та
відбування покарання.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», в редакції, яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі
(будинку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Тобто, виходячи із зазначених
норм, обов'язковою умовою
правомірності приватизації є
обов'язкова згода на приватизацію
постійно проживаючих осіб, тимчасово
відсутніх осіб.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що вимоги
ОСОБА_2 щодо визнання недійсним
розпорядження Новомиколаївської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, поновлення права на
житлову площу та вселення
обґрунтовані, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами,
а тому підлягають задоволенню, а
рішення районного суду в цій частині
скасуванню.

Щодо до зустрічних вимог ОСОБА_5, то
вони є хибними і задоволенню не
підлягають.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

На підставі встановленого, враховуючи,
що договір купівлі-продажу спірної
квартири від 30 січня 2008 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, є нікчемним,
колегія суддів вважає, що зустрічний
позов ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
районного суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким позов
ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, а
в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 відмовити.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 18
червня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Новомиколаївської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», про визнання недійсним
розпорядження Новомиколаївської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності на житло, поновлення права на
житлову площу та вселення
задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження
органу приватизації №4а від 27 лютого 2006
року, виданого Новомиколаївською
сільською радою Дніпропетровського
району Дніпропетровської області на
ім'я ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на житло, видане 02 березня 2006
року Новомиколаївською сільською
радою Дніпропетровського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи -
Новомиколаївська сільська рада
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області, публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.