Провадження № 2/344/4707/14
У Х В А Л А

про відмову у
відкритті провадження у справі

30 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області Бабій
О.М., ознайомившись з матеріалами
позовної заяви ОСОБА_1 до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про звільнення
майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції про
звільнення майна з-під арешту.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Як вбачається зі змісту позовних вимог
та доданих до позовної заяви
документів, спір між позивачем та
відділом ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції виник з
приводу порушення права позивача на
розпорядження рухомим майном під час
здійснення виконавчого провадження з
виконання рішення суду про стягнення з
нього аліментних платежів.

Частиною 1 статті 60 ЗУ «Про виконавче
провадження», який є спеціальним
законом у сфері регулювання
правовідносин, що виникли між
учасниками виконавчого провадження,
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій та посадовими особами
державної виконавчої служби,
передбачено, що особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Таким чином, позивачем у справах про
звільнення майна з-під арешту є особа,
відносно якої на момент порушення
справи є припущення, що вона є носієм
суб'єктивного права (власник та
правомірний володілець майна),
оскільки метою позову про звільнення
майна з-під арешту є встановлення
належності арештованого майна особі
відмінній від боржника.

ОСОБА_1 є боржником у виконавчому
провадженні у рамках якого було
накладено арешт на його автомобіль.
Належність даного рухомого майна саме
позивачу ніким не оспорюється.

Предметом даного спору є правильність
накладення держаним виконавцем арешту
на належне боржнику майно, а тому даний
спір, враховуючи процесуальний статус
позивача у виконавчому провадженні не
підлягає розгляду в порядку статті 60 ЗУ
«Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

У відповідності до статті 383 Цивільного
процесуального кодексу України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Судовий контроль за виконанням судових
рішень, ухвалених відповідно до
Цивільного процесуального кодексу
України, здійснюється відповідно до
розділу VІІ Цивільного процесуального
кодексу України.

Відтак, суд вбачає, що захист права
позивача у спірних правовідносинах
підлягає захисту порядку ст. ст. 383, 384
Цивільного процесуального кодексу
України, а тому даний спір належить
розглядати в порядку цивільного
судочинства, однак позивачу слід
звернутись до суду із скаргою на
рішення державного виконавця, на
виконанні якого знаходиться
виконавчий лист, відповідно до розділу
VІІ Цивільного процесуального кодексу
України, а не із позовною заявою з
вимогою про звільнення майна з-під
арешту.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що дану
позовну заяву не належить розглядати в
порядку позовного провадження, а
заявнику слід звернутись до суду із
скаргою в порядку передбаченому
Законом України «Про виконавче
провадження» та розділом VІІ
Цивільного процесуального кодексу
України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст. ст. 383, 384 ЦПК України,
суддя, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у
справі за позовом ОСОБА_1 до відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції про звільнення
майна з-під арешту.

Відмова у відкритті провадження у
справі перешкоджає повторному
зверненню до суду з таким самим
позовом.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
О.М. Бабій