Номер провадження 2/243/1765/2014
Номер справи 243/4023/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 22» вересня 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області в
складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі №19 Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Миколаївської міської Ради
Донецької області про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до Миколаївської
міської Ради Донецької області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за законом,
посилаючись на те, що вона доводилась
дочкою ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Наведене
підтверджується Свідоцтвом про
народження НОМЕР_2 від 29 липня 1971 року,
запис акта про укладання шлюбу № 48 від
28 квітня 1990 року, повним витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про шлюб від 24 лютого 2014 року,
Свідоцтвом про розірвання шлюбу
НОМЕР_4від 06 лютого 1996 року, Свідоцтвом
про шлюб серія НОМЕР_3 від 19 липня 2007
року.

Її батьки перебували у шлюбі про що
свідчить Свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 від
27 грудня 1967 року.

Її батькам у рівних частках належала
квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло від 26
січня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_6 від 19 серпня 2013 року.

Після смерті матері залишилась
спадщина - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1,
яку прийняв її батько ОСОБА_2, оскільки
постійно проживав з матір'ю за
вищезазначеною адресою. Однак батько
не встиг оформити спадщину і
зареєструвати право власності на неї,
оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_7 від 25 вересня 2013 року.

На підставі ст. 1261 Цивільного кодексу
України вона належить до спадкоємців
першої черги за законом.

Вона прийняла спадщину, оскільки
подала відповідну Заяву нотаріусу. Про
наведене свідчить Заява про прийняття
спадщини від 10 лютого 2014 року, витяг про
реєстрацію у спадковому реєстрі № 36569049
від 10 лютого 2014 року.

Пізніше вона звернулася до нотаріуса з
Заявою про видачу їй Свідоцтва про
право на спадщину, однак їй було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
квартиру у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документу на
квартиру, який би підтверджував право
власності на неї спадкодавця (її
батька). Відмова оформлена у вигляді
Постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 30 серпня 2014 року.

Таким чином, виникла ситуація, коли
вона успадкувала квартиру АДРЕСА_1
після смерті батька, однак позбавлена
можливості оформити спадщину, оскільки
відсутні документи, які б
підтверджували право власності на
квартиру за її батьком (1/2 частка
квартири належала йому, інша 1/2 частка
квартири прийнята ним після смерті
матері, однак спадщина не оформлена і
право власності не зареєстровано). Без
документів, які б посвідчували право
власності на квартиру, її право
власності не визнається.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у різі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу
України способом захисту цивільних
прав є визнання права.

У відповідності до п. 23 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування» у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Правозастосовча позиція щодо
вирішення аналогічних спорів
викладена у Листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в
якому зазначено: «При розгляді справ
про визнання права власності на
спадкове нерухоме майно, якщо спадщина
прийнята, проте спадкоємцем не було
одержано Свідоцтво про право на
спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не
здійснено державну реєстрацію права на
спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги,
що законодавець розмежовує поняття
«виникнення права на спадщину» та
«виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини», і пов'язує із виникненням
цих майнових прав різні правові
наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність Свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
Свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як і іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав Свідоцтво
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Таким чином, визнати право власності на
спадкове майно вона може виключно в
судовому порядку.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» при відсутності інших
спадкоємців за заповітом і за законом,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини, а також
відмови від її прийняття відповідачами
є територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1
(АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_1) право власності на
двокімнатну квартиру № квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 43,3 кв. м.,
житловою площею 30,9 кв.м. в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач ОСОБА_1 до судового
засідання не з»явилася, хоча належним
чином була повідомлена про дату, час та
місце розгляду справи. 22 вересня 2014
року ОСОБА_1 звернулася до суду з
Заявою, в якій просить суд розглянути
справу без її участі, та задовольнити
її позовні вимоги ( а.с. 29).

Представник відповідача -
Миколаївської міської Ради
Донецької області до судового
засідання не з"явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду справи.
Направив до суду заяву, в якій просить
суд розглянути справу без участі
представника Миколаївської міської
Ради Донецької області та постановити
рішення на підставі доказів, що є в
матеріалах справи.( а.с.28).

Суд, розглянувши подані заявником
документи та матеріали, всебічно і
повно з"ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються
заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення справи по
суті, приходить до висновку, що
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до
Миколаївської міської Ради Донецької
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом підлягають
задоволенню повністю з огляду на їх
законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у різі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу
України способом захисту цивільних
прав є визнання права.

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 доводилась дочкою
ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Наведене
підтверджується Свідоцтвом про
народження НОМЕР_2 від 29 липня 1971 року,
запис акта про укладання шлюбу № 48 від
28 квітня 1990 року, повним витягом з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про шлюб від 24 лютого 2014 року,
Свідоцтвом про розірвання шлюбу
НОМЕР_4від 06 лютого 1996 року, Свідоцтвом
про шлюб серія НОМЕР_3 від 19 липня 2007
року. ( а.с. 6-12).

Батьки позивача ОСОБА_1 перебували у
шлюбі про що свідчить Свідоцтво про
шлюб НОМЕР_5 від 27 грудня 1967 року.( а.с. 13).

Батькам позивача ОСОБА_1 у рівних
частках належала квартира АДРЕСА_1 на
підставі Свідоцтва про право власності
на житло від 26 січня 1999 року.( а.с. 14, 20-22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача
-ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом
про смерть серія НОМЕР_6 від 19 серпня 2013
року. ( а.с. 15).

Після смерті матері залишилась
спадщина - 1/2 частки квартири АДРЕСА_1,
яку прийняв її батько ОСОБА_2, оскільки
постійно проживав з матір'ю за
вищезазначеною адресою ( а.с. 19). Однак
батько не встиг оформити спадщину і
зареєструвати право власності на неї,
оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_7 від 25 вересня 2013 року. ( а.с.
16).

На підставі ст. 1261 Цивільного кодексу
України вона належить до спадкоємців
першої черги за законом.

Позивач прийняла спадщину, оскільки
подала відповідну Заяву нотаріусу. Про
наведене свідчить Заява про прийняття
спадщини від 10 лютого 2014 року, витяг про
реєстрацію у спадковому реєстрі № 36569049
від 10 лютого 2014 року. ( а.с. 17-18).

Пізніше позивач звернулася до
нотаріуса з Заявою про видачу їй
Свідоцтва про право на спадщину, однак
їй було відмовлено у видачі Свідоцтва
про право на спадщину за законом на
квартиру у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документу на
квартиру, який би підтверджував право
власності на неї спадкодавця (її
батька). Відмова оформлена у вигляді
Постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 30 серпня 2014 року (
а.с. 23-24).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30 травня
2008 року «Про судову практику у справах
про спадкування» свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством. За наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розгляду не
підлягають. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Згідно до Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»

п.1 «Слід звернути увагу на наявність у
матеріалах справи обгрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема,
відмови у видачі Свідоцтва про право на
спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику в справах
про спадкування».

30 серпня 2014 року Постановою
державного нотаріуса Першої
Слов»янської державної нотаріальної
контори Донецької області їй було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
нерухоме майно, у зв»язку з відсутністю
у неї правовстановлюючого документу на
нерухоме майно на ім»я спадкодавця
ОСОБА_2 ( а.с. 23-24).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов»язків ( спадщини) від фізичної
особи, яка померла ( спадкодавця) до
інших осіб ( спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов»язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України
місцем відкриття спадщини являється
останнє місце проживання спадкодавця.

Стаття 1268 ЦК України встановлює, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У відповідності до п.2 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року
«Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» «
Момент виникнення права власності на
річ ( майно) визначається законом.

Таким чином, виникла ситуація, коли
вона успадкувала квартиру АДРЕСА_1
після смерті батька, однак позбавлена
можливості оформити спадщину, оскільки
відсутні документи, які б
підтверджували право власності на
квартиру за її батьком (1/2 частка
квартири належала йому, інша 1/2 частка
квартири прийнята ним після смерті
матері, однак спадщина не оформлена і
право власності не зареєстровано). Без
документів, які б посвідчували право
власності на квартиру, її право
власності не визнається.

Правозастосовча позиція щодо
вирішення аналогічних спорів
викладена у Листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в
якому зазначено: «При розгляді справ
про визнання права власності на
спадкове нерухоме майно, якщо спадщина
прийнята, проте спадкоємцем не було
одержано Свідоцтво про право на
спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не
здійснено державну реєстрацію права на
спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги,
що законодавець розмежовує поняття
«виникнення права на спадщину» та
«виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини», і пов'язує із виникненням
цих майнових прав різні правові
наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК України відсутність Свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
Свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як і іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав Свідоцтво
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Як встановлено в судовому засіданні
батько позивачки- ОСОБА_7 за життя
правомірно фактично набув право
власності на нерухоме майно- квартиру
АДРЕСА_1 і тому у відповідності до
ст.ст.. 1216, 1218 ЦК України за спадкоємцем
ОСОБА_2- ОСОБА_1 слід визнати право
власності на спадкове майно - квартиру
АДРЕСА_3, як на майно отримане в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України,
ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268 Цивільного
Кодексу України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року №7 „ Про судову практику у
справах про спадкування", Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»

розгляду цивільних справ про
спадкування», Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року
«Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав» суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Миколаївської міської Ради Донецької
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на спадкове майно- квартиру АДРЕСА_1, як
на майно отримане в порядку
спадкування за законом після ОСОБА_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в судову
палату по цивільним справам
Апеляційного суду Донецької області
через Слов'янський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб які брали
участь у справі , але не були присутні
у судовому засідання під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в
нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов"янського міськрайонного
суду
Т.А.Хаустова.