Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/5054/14
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Спас
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія»

на заочне рішення Краснолиманського
міського суду Донецької області від 16
червня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська охоронно-страхова
компанія», треті особи Управління
державної служби охорони при ГУМВС
України в Донецькій області, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Краснолиманського міського суду
Донецької області з позовом до ПАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія», треті особи Управління
державної служби охорони при ГУМВС
України в Донецькій області, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 10 червня 2013 року о 19 годині
48 хвилин на вул. Свободи в м. Красний
Лиман Донецької області за участю
позивача та третьої особи ОСОБА_4, який
керував автомобілем ВАЗ 21043-20
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить третій особі УДСО при ГУМВС
України в Донецькій області, сталася
дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_4,
являючись співробітником УДСО при
ГУМВС України в Донецькій області 10
червня 2013 року о 9 годині 48 хвилин,
перебуваючи на службі і керуючи
автомобілем ВАЗ 21043, реєстраційний
номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Свободи
в м. Красний Лиман Донецької області, в
порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього
руху України не обрав безпечну
швидкість руху, не впорався з
керуванням та скоїв зіткнення з
автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT 1.8 реєстраційний
номер НОМЕР_2, в салоні якого в якості
пасажира він перебував та в результаті
якого йому було заподіяно легкі
тілесні ушкодження, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я.
Постановою Краснолиманського міського
суду Донецької області від 23 липня 2013
року ОСОБА_4 визнано винним та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП. Між
третьою особою УДСО при ГУМВС України в
Донецькій області, як власником
автомобіля ВАЗ 21043 реєстраційний номер
НОМЕР_1, та відповідачем ПАТ
«Українська охоронно-страхова
компанія» 10.04.2013 року укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/0920663 зі строком його дії з
23.04.2013 року по 22.04.2014 року. На підставі
викладеного, позивач просив суд
відшкодувати матеріальну шкоду,
завданої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди в
розмірі 12503, 80 грн., у тому числі: 10646,17
грн. - витрат на лікування; 1218,0 грн. -
компенсація недотриманого доходу у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності; 305,87 грн. - пені за
невиконання страховиком зобов'язання;
333, 76 грн. - компенсації знецінення
грошових коштів.

Заочним рішення Краснолиманського
міського суду Донецької області від 16
червня 2014 року позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» на користь
ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю, пов'язаної з
лікуванням в сумі 5471,64 грн., з
тимчасовою втратою працездатності 1147,
00 грн., за прострочення зобов'язання 185,22
грн.

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Краснолиманського міського
суду Донецької області від 23 вересня 2014
року заяву ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить змінити заочне рішення
суду, відмовивши у задоволенні
позовних вимог частково та
задовольнити позовні вимоги на
підставі розрахунків, наданих
апелянтом. Стягнути з позивача на
користь ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» сплачений
судовий збір за подання апеляційної
скарги.

В засідання апеляційного суду сторони,
будучи належно та своєчасно
повідомленими про час та місце
судового засідання, що підтверджується
наявними в справі рекомендованими
поштовими повідомленнями про вручення
судових повісток про виклик, не
з'явилися. З клопотаннями про
відкладення судового засідання з
повідомленням про поважність причин
неявки до апеляційного суду не
звернулися. Третя особа ОСОБА_4 подав
заяву про неможливість з'явитися до
апеляційного суду. Судова колегія
ухвалила про можливість розглядати
справу за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

10 червня 2013 року о 19 годині 48 хвилин на
вул. Свободи в м. Красний Лиман
Донецької області за участю позивача
та третьої особи ОСОБА_4, який керував
автомобілем ВАЗ 21043-20 реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить третій особі
УДСО при ГУМВС України в Донецькій
області, сталася дорожньо-транспортна
пригода.

ДТП сталася з вини ОСОБА_4, який
постановою Краснолиманського міського
суду Донецької області від 23 липня 2013
року ОСОБА_4 визнаний винним та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП позивач зазнав тілесних
ушкоджень, що спричинили короткочасний
розлад здоров'я та потребували
стаціонарного та подальшого
лікування.

Між третьою особою УДСО при ГУМВС
України в Донецькій області, як
власником автомобіля ВАЗ 21043
реєстраційний номер НОМЕР_1, яким при
ДТП керував їх працівник ОСОБА_4, та
відповідачем ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» 10.04.2013 року
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/0920663 зі
строком його дії з 23.04.2013 року по 22.04.2014
року.

У суді першої інстанції знайшли своє
підтвердження позовні вимоги щодо
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю, пов'язаної з лікуванням в сумі
5471,64 грн., з тимчасовою втратою
працездатності 1147, 00 грн., за
прострочення зобов'язання 185,22 грн.

Під час апеляційного розгляду справи
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що суд першої
інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212
- 215 ЦПК України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Судом першої інстанції правильно
застосовані ст. ст. 979, 985 ЦК України, за
якими за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору, передбачається можливість
укладення договору страхування на
користь третьої особи.

Суд першої інстанції належним чином
врахував, що відповідно до ст.ст. 22.1, 23,
29, 32.7 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" та умов договору
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, укладеного УДСО
при ГУМВС України в Донецькій області,
як власником автомобіля ВАЗ 21043
реєстраційний номер НОМЕР_1, яким при
ДТП керував їх працівник ОСОБА_4, та
відповідачем ПАТ «Українська
охоронно-страхова компанія» №АС/0920663,
при настанні страхового випадку
страховик відповідно до лімітів
відповідальності страховика(згідно п.2
договору), відшкодовує оцінену шкоду,
яка була заподіяна в результаті ДТП
життю, здоров'ю(100000 грн.), майну третьої
особи, пов'язану з відновлюваним
ремонтом транспортного засобу з
врахуванням зносу, за мінусом втрати
товарного вигляду(500000 грн.) та франшизи
(1000 грн.).

Судом першої інстанції правильно
застосовані ст.ст. 23, 24, 25 цього Закону,
за якими шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою
втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких потерпілий -
фізична особа зазнав у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; передбачено відшкодування
витрат, пов'язаних із лікуванням,
зокрема, витрати, пов'язані з доставкою,
розміщенням, утриманням, діагностикою,
лікуванням, протезуванням та
реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та придбанням
лікарських засобів; відшкодовуються не
отримані доходи за підтверджений
відповідним закладом охорони здоров'я
час втрати працездатності, які
обчислюються для непрацюючої
повнолітньої особи - допомога у
розмірі, не меншому мінімальної
заробітної плати, встановленої чинним
законодавством.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставне врахування до суми
відшкодування матеріальної шкоди,
пов'язаної із лікуванням позивача
деяких чеків з придбання ліків та
медпрепаратів, які відповідач не
вважає належними доказами, не мають
свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції перевірив та оцінив
належність і допустимість кожного з
чеків, як доказів у справі, та частину з
них виключив із суми розрахунку
матеріальної шкоди та взяв до уваги
лише ті, які відносяться до лікування
позивача після ДТП.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині є припущеннями відповідача,
який на свою думку частину чеків про
підтвердження витрат на придбання
ліків не бере до уваги, не надаючи
доказів на спростування доказів,
наданих позивачем.

Ці доводи суперечать вимогам ст. ст. 10,
60 ЦПК України, які зобов'язують
відповідача на засадах змагальності
доводити свої заперечення
переконливими, належними та
припустимими доказами. Згідно ч. 4 ст. 60
ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про
включення позивачем чеків на придбання
ліків, які за датами не відповідають
періоду лікування не мають свого
підтвердження, так як зі справи та
оскарженого рішення видно, що суд
першої інстанції дав належу оцінку цим
доказам і не взяв їх до уваги при
визначенні розміру матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про
неврахування судом першої інстанції
роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 07.02.2003р.
«Про судову практику в справах про
злочини проти життя та здоров'я особи»
не можуть братися до уваги, оскільки не
стосуються предмету спору у даній
справі, що розглядається у порядку
цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції
роз'яснень п.п.в) п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992р
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» не мають свого
підтвердження, оскільки вказані
роз'яснення надані відносно розгляду
справ за позовами до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України та стосуються
випадків, коли в потерпілого у зв'язку
з ушкодженням здоров'я є потреба у
додаткових витратах на медичну та
соціальну допомогу, що підтверджується
із зазначенням їх тривалості висновком
МСЕК та зазначено, що ці витрати
компенсуються Фондом.

У даній справі інший предмет спору до
якого вказані роз'яснення
застосуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції ст. 25
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" спростовані під
час апеляційного розгляду справи.

Згідно цієї норми матеріального права
відшкодовуються не отримані доходи за
підтверджений відповідним закладом
охорони здоров'я час втрати
працездатності, які обчислюються для
непрацюючої повнолітньої особи у
розмірі, не меншому мінімальної
заробітної плати, встановленої чинним
законодавством.

Суд першої інстанції обґрунтовано
визначив, що внаслідок тимчасової
втрати працездатності позивач має
право на відшкодування неотриманого
доходу в розмірі 1147 грн. - мінімальної
заробітної плати, встановленої ст. 8
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік" від 06.12.2012 року,
станом на момент заподіяння шкоди.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» відхилити.

Заочне рішення Краснолиманського
міського суду Донецької області від 16
червня 2014 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: