Справа № 161/8708/14-ц
Провадження № 2/161/2796/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

(заочне)

20 жовтня 2014 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук
В.П.,

при секретарі Акайомовій
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом Одеського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про відшкодування
витрат за період навчання, -

в с т а н о в и в :

Одеський державний університет
внутрішніх справ звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про відшкодування
витрат за період навчання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
ОСОБА_1, відповідно до наказу МВС
України від 25.02.2008 № 82 був зарахований
курсантом 1-го курсу факультету
підготовки фахівців кримінальної
міліції до Одеського державного
університету внутрішніх справ та був
поставлений на всі види продовольчого
та речового забезпечення, з виплатою
грошового утримання, про що свідчить
витяг з наказу ОДУВС від 18.08.2008 року № 139
о/с.

Відповідно до Указу Президента України
від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів», постанови Кабінету
Міністрів України від 22.08.1996 року № 992
«Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснюється за
державним замовленням», наказу МВС
України № 150 від 14.05.2007 року «Про
затвердження Типового договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України» між
Одеським державним університетом
внутрішніх справ з одного боку, УМВС
України у Волинській області з другого
боку, та громадянином України ОСОБА_1
22.09.2008 року був укладений Договір про
підготовку фахівця в Одеському
державному університеті внутрішніх
справ за державним замовленням на
денній формі навчання фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
«бакалавр».

Згідно з п. 2 вказаного договору
університет зобов'язаний забезпечити:
теоретичну та практичну підготовку
фахівця згідно з навчальними планами
та програмами і вимогами
освітньо-кваліфікаційних рівнів,
харчуванням, речовим майном та
грошовим утриманням за нормами,
затвердженими нормативно-правовими
актами МВС України, працевлаштування
випускника (згідно з протоколом
персонального розподілу) після
закінчення повного курсу навчання та
одержання відповідної кваліфікації, а
курсант в свою чергу згідно з п. 2.3 пп.
2.3.5 даного контракту зобов'язаний після
закінчення навчання прибути до місця
призначення в термін визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначений і
відпрацювати не менше трьох років.

Після випуску з вищого навчального
закладу відповідач був відряджений для
проходження служби до УМВС України в
Волинській області, про що свідчить
копія витягу з наказу ОДУВС від 23.06.2012
року № 64 о/с.

Відповідно до витягу з наказу УМВС
України в Волинській області від 07.06.2013
року № 157о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1
було призначено оперуповноваженим
сектору карного розшуку Ківецівського
районного відділу з 01.06.2013 року.

29.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
керівництва УМВС України у Волинській
області з рапортом про звільнення за
власним бажанням. Наказом УМВС України
в Волинській області від 02.08.2013 року №
248 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1,
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Ківецівського районного
відділу, було звільнено з органів
внутрішніх справ України у запас
Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним
бажанням) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, з 02.08.2013 року.
Тобто, ОСОБА_1 був звільнений з займаної
посади органів внутрішніх справ після
закінчення навчального закладу до
встановленого 3-річного терміну
перебування на службі, що вказує на
порушення умов Договору від 22.09.2008 року,
а як наслідок на обов'язок ОСОБА_1
відшкодувати на користь позивача
фактичні витрати, пов'язані з його
навчанням.

Таким чином, відповідач порушив п. 2.3 пп.
2.3.6., а також п. 3 пп. 3.2 даного Договору, в
яких передбачені підстави на
відшкодування витрат за період
навчання, а саме: звільнення з органів
внутрішніх справ до встановленого
3-річного терміну перебування на службі
за відмови від подальшого проходження
служби.

Відповідно до пп. 4.2 п. 4 Договору у разі
дострокового розірвання договору
здійснюється розрахунок фактичних
витрат за відповідними видами
забезпечення згідно з нормами
утримання на день, який визначено в
наказі про відрахування з навчального
закладу та звільнення з органів
внутрішніх справ.

Згідно до п.п. 6, 8, 14 «Порядку
працевлаштування випускників
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням», випускник вищого
навчального закладу зобов'язаний
відпрацювати за місцем призначення не
менш трьох років, а в разі неприбуття за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням випускник зобов'язаний
відшкодувати у встановленому порядку
до державного бюджету вартість
навчання.

Відповідно до розрахунку вартості
утримання курсанта, який відповідає
вимогам, визначених п.п. 2.4 постанови
КМУ від 01.03.2007 року № 313, МВС України
через ОДУВС витратило на курсанта
ОСОБА_1 за 4 роки навчання 14 091,97 грн., 14
247,14 грн., 15 446,13 грн. та 16 207,43 грн.
відповідно, що загалом становить 59 992,67
гривень.

Відповідно до п. 4.4 Договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі у разі відмови
особи добровільно відшкодувати
витрати, стягнення суми здійснюється в
судовому порядку.

В судове засідання представник
позивача не з'явився та подав заяву, в
якій позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
та просив розглядати справу у його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, попередньо надав суду заяву
про відкладення розгляду справи у
зв'язку з проходженням навчання у
Волинському училищі професійної
підготовки працівників міліції УМВС
України.

Розгляд справи здійснювався за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, без фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197
ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Цивільне судочинство у судах України
здійснюється на засадах змагальності
сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК
України. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
відповідно до наказу МВС України від
25.02.2008 року № 82 був зарахований
курсантом 1-го курсу факультету
підготовки фахівців кримінальної
міліції до Одеського державного
університету внутрішніх справ та був
поставлений на всі види продовольчого
та речового забезпечення, з виплатою
грошового утримання, про що свідчить
витяг з наказу ОДУВС від 18.08.2008 року № 139
о/с (а.с. 6).

Відповідно до Указу Президента України
від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів», постанови Кабінету
Міністрів України від 22.08.1996 року № 992
«Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснюється за
державним замовленням», наказу МВС
України № 150 від 14.05.2007 року «Про
затвердження Типового договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України» між
Одеським державним університетом
внутрішніх справ з одного боку, УМВС
України у Волинській області з другого
боку, та громадянином України ОСОБА_1
22.09.2008 року був укладений Договір про
підготовку фахівця в Одеському
державному університеті внутрішніх
справ за державним замовленням на
денній формі навчання фахівця
освітньо-кваліфікаційного рівня
«бакалавр» (а.с. 8-9).

Згідно з п. 2 вказаного договору
університет зобов'язаний забезпечити:
теоретичну та практичну підготовку
фахівця згідно з навчальними планами
та програмами і вимогами
освітньо-кваліфікаційних рівнів,
харчуванням, речовим майном та
грошовим утриманням за нормами,
затвердженими нормативно-правовими
актами МВС України, працевлаштування
випускника (згідно з протоколом
персонального розподілу) після
закінчення повного курсу навчання та
одержання відповідної кваліфікації, а
курсант в свою чергу згідно з п. 2.3 пп.
2.3.5 даного контракту зобов'язаний після
закінчення навчання прибути до місця
призначення в термін визначений у
направленні на роботу, приступити до
виконання службових обов'язків за
посадою, на яку призначений і
відпрацювати не менше трьох років.

Після випуску з вищого навчального
закладу відповідач був відряджений для
проходження служби до УМВС України в
Волинській області, про що свідчить
копія витягу з наказу ОДУВС від 23.06.2012
року № 64 о/с (а.с. 7).

Відповідно до витягу з наказу УМВС
України в Волинській області від 07.06.2013
року № 157о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1
було призначено оперуповноваженим
сектору карного розшуку Ківецівського
районного відділу з 01.06.2013 року (а.с. 12).

29.07.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
керівництва УМВС України у Волинській
області з рапортом про звільнення за
власним бажанням (а.с. 13). Наказом УМВС
України в Волинській області від 02.08.2013
року № 248 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1,
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Ківецівського районного
відділу, було звільнено з органів
внутрішніх справ України у запас
Збройних Сил за п. 64 «ж» (за власним
бажанням) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, з 02.08.2013 року
(а.с. 16). Тобто, ОСОБА_1 був звільнений з
займаної посади органів внутрішніх
справ після закінчення навчального
закладу до встановленого 3-річного
терміну перебування на службі, що
вказує на порушення умов Договору від
22.09.2008 року, а як наслідок на обов'язок
ОСОБА_1 відшкодувати на користь
позивача фактичні витрати, пов'язані з
його навчанням.

Таким чином, відповідач порушив п. 2.3 пп.
2.3.6., а також п. 3 пп. 3.2 даного Договору, в
яких передбачені підстави на
відшкодування витрат за період
навчання, а саме: звільнення з органів
внутрішніх справ до встановленого
3-річного терміну перебування на службі
за відмови від подальшого проходження
служби.

Відповідно до пп. 4.2 п. 4 Договору у разі
дострокового розірвання договору
здійснюється розрахунок фактичних
витрат за відповідними видами
забезпечення згідно з нормами
утримання на день, який визначено в
наказі про відрахування з навчального
закладу та звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 56 Закону України «Про вищу
освіту» від 17.01.2002 року гарантовано
випускникам вищого навчального
закладу, що їх працевлаштування
повинно здійснюватись за
направленнями вищого навчального
закладу відповідно до угоди між
замовником, керівником навчального
закладу та випускником.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України
«Про освіту» випускники вищих
навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевого бюджетів, направляються на
роботу і зобов'язанні відпрацювати за
направленням і в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно до п.п. 6, 8, 14 «Порядку
працевлаштування випускників
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням», випускник вищого
навчального закладу зобов'язаний
відпрацювати за місцем призначення не
менш трьох років, а в разі неприбуття за
направленням або відмови без поважної
причини приступити до роботи за
призначенням випускник зобов'язаний
відшкодувати у встановленому порядку
до державного бюджету вартість
навчання.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання
сторонами.

МВС України є засновником усіх вищих
навчальних закладів системи МВС, і
відповідно, головним розпорядником
бюджетних коштів, тому вищі навчальні
заклади, у разі невиконання договірних
відносин, з боку курсантів або молодих
фахівців, випускників ВНЗ, звертаються
до суду для відшкодування бюджетних
коштів, які виділялися з державного
бюджету і були витрачені на їх
навчання.

Відповідно до розрахунку вартості
утримання курсанта, який відповідає
вимогам, визначених п.п. 2.4 постанови
КМУ від 01.03.2007 року № 313, МВС України
через ОДУВС витратило на курсанта
ОСОБА_1 за 4 роки навчання 14 091,97 грн., 14
247,14 грн., 15 446,13 грн. та 16 207,43 грн.
відповідно, що загалом становить 59 992,67
гривень (а.с. 10).

Згідно з вищезазначеними
нормативно-правовими актами, Наказу
МВС від 15.02.2002 року № 148 «Про заходи щодо
виконання постанови Кабінету
Міністрів України «Про формений одяг
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ,
військовослужбовців спеціальних
моторизованих військових частин
міліції внутрішніх військ МВС та осіб
начальницького складу міліції від
17.11.2001 року № 1515, Постанови Кабінету
Міністрів України від 29.03.2002 року № 426
«Про норми харчування
військовослужбовців Збройних Сил,
інших військових формувань та осіб
рядового, начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту та Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації», Добової вартості норм
харчування військовослужбовців
Збройних Сил, рядового і
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту та норм
годування штатних тварин військових
частин, закладів, установ і організації
Збройних Сил з 01.05.2008 року, узгодженої
Міністерством фінансів України та
Міністерством економіки України, та
Наказу від 16.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534
«Про затвердження Порядку розрахунку
витрат, пов'язаних з утриманням
курсантів у вищих навчальних закладах»
на курсанта ОСОБА_1 з 2008 по 2012 роки МВС
України через університет фактично
витрачалися бюджетні кошти, що
наглядно відображено в детальних
розрахунках вартості утримання
курсанта за 2008-2012 роки.

Відповідно до п. 4.4 Договору про
підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі у разі відмови
особи добровільно відшкодувати
витрати, стягнення суми здійснюється в
судовому порядку.

Вимога до ОСОБА_1 про відшкодування
коштів, пов'язаних з його навчанням є
правомірною, тому що ґрунтується на
договорі.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і
досліджені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що слід задовольнити позов та
стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського
державного університету внутрішніх
справ кошти в розмірі 59 992,67 грн.

Оскільки позов задоволено, то до
стягнення підлягають і судові витрати,
які понесені позивачем при подачі
позовної заяви, а саме: судовий збір у
розмірі 599,93 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 11, 257, 526, 610, 611,
626 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Одеського
державного університету внутрішніх
справ фактичні витрати, пов'язані із
навчанням в розмірі 59 992,67 (п'ятдесят
дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві
гривні шістдесят сім копійок) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Харківського національного
університету внутрішніх справ судовий
збір в розмірі 599,93 (п'ятсот дев'яносто
дев'ять гривень дев'яносто три копійки)
грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
Луцьким міськрайонним судом за
письмовою заявою ОСОБА_1, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 (десяти)
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П. Пушкарчук