Провадження №2-з/761/290/2014
У Х В А Л А

іменем України

29 вересня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Юзькової О.Л.,

при секретарі
Звонцовій О.І.

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про
забезпечення позову, шляхом заборони
банку вчиняти дії, щодо звернення
стягнення на квартиру, яке виникає на
підставі договору іпотеки по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» про визнання іпотечного
договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання іпотечного договору
недійсним.

До суду надійшла заява позивача
про забезпечення позову, шляхом
заборони Публічному акціонерного
товариству «Альфа-Банк» вчиняти дії,
щодо звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1, яке виникає на підставі
договору іпотеки від 04 квітня 2008 року.
Зазначає, що враховуючи той факт, що
квартира, яка є предметом іпотеки та на
яку звернене стягнення відповідно до
свідоцтва про право власності 07 липня
2004 року право власності зареєстроване
за ОСОБА_2, а у відповідності до ст. 60 СК
України є предметом спільної сумісної
власності позивача та відповідача 1.
Таким чином, звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 без вжиття заходів
забезпечення позову визначених ч. 1 ст.
152 ЦПК фактично може позбавити права
спільної сумісної власності позивача
до вирішення цивільної справи по суті.

Питання про забезпечення позову
вирішується ухвалою, згідно до ч. 5 ст. 153
ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153
ЦПК України заява про забезпечення
позову розглядається судом,
упровадженні якого перебуває справа,
в день її надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає що заява про забезпечення
позову не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Одним із видів забезпечення
позову відповідно до положень ст. 152 ЦПК
України є, зокрема, заборона вчинення
будь-яких дій.

Пленум Верховного суду України в
своїй постанові № 9 від 22.12.2006 р., з
відповідними змінами та доповненнями,
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» в п. 4 роз'яснив, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Предметом розгляду цивільної
справи є визнання іпотечного договору
недійсним, об'єктом іпотеки виступає
квартира АДРЕСА_1 . Проте, позивачем не
надано доказів, що майно є у спільній
сумісній власності я і ОСОБА_1 так і
ОСОБА_2.

Зважаючи на те, що позивачем не
надано доказів, які свідчать, що
невжиття заходів забезпечення позову
утруднить чи зробить неможливим
виконання рішення суду, беручи до
уваги, що останнім не наведено
обґрунтування необхідності
забезпечення вимог позивача
запропонованим засобом, суд вважає за
можливе відмовити в задоволенні заяви
про забезпечення позову.

Враховуючи викладене,
керуючись ст. ст. 27, 135, 151-153, 209 ЦПК
України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про
забезпечення позову.

На ухвалу може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду м. Києва
протягом п'яти днів з дня її
проголошення через Шевченківський
районний суд м. Києва.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: