Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5281/14
Головуючий у 1-й інстанції: Орєхов О.І.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Маловічко С.В.

Воробйової І.А.

При секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донелектроавтотраенс», третя особа
ОСОБА_4 про відшкодування майнової
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою Комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради «Донелектроавтотранс» на
заочне рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 27 грудня
2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом. Зазначав,
що 25 листопада 2012 року з вини водія
ОСОБА_4, яка перебувала у трудових
відносинах з ККП ДМР
«Донелектроавтотранс» і керувала
трамваєм Т-3, державний номер 752, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої його автомобіль
«Шевроле», державний номер НОМЕР_1
отримав механічні пошкодження.
Вартість відновлювального ремонту
автомобіля відповідно до висновку
експерта від 7 грудня 2012 року складає 29
024 грн.22 коп. Посилаючись на те, що в
добровільному порядку відповідач
відмовляється відшкодувати завдану
шкоду, просив на підставі ст.ст.1187,1172, 1188
ЦК України стягнути з відповідача на
його користь матеріальну шкоду у
розмірі 29024,22 грн., моральну шкоду у
розмірі 20 000 грн., а також компенсувати
судові витрати.

Заочним рішенням Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 27 грудня
2013 року позовні вимоги задоволено
частково.

Стягнуто з комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донелектроавтотранс» на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 29 024,22
грн., витрати понесені на проведення
експертизи у сумі 500 грн. та судові
витрати 295,30 грн., а всього 29819,52 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 28 березня 2014
року заява комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донелектроавтотранс» про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового по
суті заявлених позовних вимог
Комунальне комерційне підприємство
Донецької міської ради
«Донелектроавтотраенс» посилається на
порушення судом першої інстанцій норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт зазначає, що по справі
не встановлена вина працівника
відповідача в заподіянні шкоди майну
ОСОБА_3, оскільки постанова в
адміністративній справі про
притягнення водія трамвая до
адміністративної відповідальності за
порушення правил дорожнього руху
скасована судом апеляційної інстанції.
Крім того, при визначенні розміру
матеріальної шкоди судом не був
врахований фізичний знос автомобіля.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції зміні у зв'язку із наступним.

Задовольняючи позов в частині
відшкодування майнової шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що з
вини водія трамваю позивачеві завдано
шкоди, а тому відповідач повинен
відшкодувати її у повному обсязі,
виходячи із вартості відновлювального
ремонту автомобіля.

Дійшовши обґрунтованого висновку про
покладання на комунальне комерційне
підприємство «Донелектротранс»
цивільно-правової відповідальності за
завдану майну позивача шкоду, суд
першої інстанції допустився помилки
при визначенні її розміру.

За положеннями ст.ст.1167,1168 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Особливості відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки визначено
ст. 1188 ЦК України, відповідно до якої
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел
підвищеної небезпеки було завдано
шкоди іншим особам, особи, які спільно
завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Таким чином, законодавство пов'язує
настання цивільно-правової
відповідальності за завдану внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки шкоду з наявністю вини особи,
яка цю шкоду завдала.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування в
повному обсязі. У ч. 2 цієї статті
зазначається, що збитками є втрати,
яких особа зазнала, у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України така
майнова шкода відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала, а
ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що
розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Як зазначено у п.14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 1березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», при визначенні
розміру та способу відшкодування
шкоди, завданої майну потерпілого,
судам слід враховувати положення
статті 1192 ЦК… Коли відшкодування шкоди
в натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Ухвалюючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням, але
має певну цінність, суд з урахуванням
принципу диспозитивності, тобто за
заявою заподіювача шкоди, одночасно
повинен вирішити питання про передачу
цього майна після відшкодування
збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього
стану речі, що мала певну зношеність
(наприклад, автомобіля), було
використано нові вузли, деталі,
комплектуючі частини, у тому числі
іншої модифікації, що випускаються в
обмін знятих із виробництва однорідних
виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не має права вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості
пошкоджених частин попередньої
модифікації. Зношеність пошкодженого
майна враховується у випадках
стягнення на користь потерпілого
вартості такого майна (у разі
відшкодування збитків).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Встановлено, що 25 листопада 2012 року
ОСОБА_4, яка перебувала у трудових
відносинах з ККП
«Донелектроавтотранс», керувала
трамваєм Т-3 по вулиці Б.Партизан в
Пролетарському районі м.Донецька і на
перехресті скоїла наїзд на автомобіль
позивача «Шевроле», 2005 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, який
знаходився на трамвайній колії,
виконуючи маневр повороту направо і
пропускаючи інший автомобіль і
пішоходів. Постановою судді
Калінінського районного суду м.
Донецька від 25 грудня 2012 року ОСОБА_4
визнано винною у порушенні п.13.1 Правил
дорожнього руху України: не вибрала
безпечну дистанцію та скоїла зіткнення
з автомобілем Шевроле під керуванням
ОСОБА_3 (а.с.15).

Постановою судді апеляційного суду
Донецької області від 31 січня 2013 року
постанова суду першої інстанції
скасована, провадження у
адміністративній справі закрито. Як
зазначено у постанові, водій трамваю,
який рухається виключно по трамвайній
колії, обмежений у виборі інтервалу і у
виборі безпечної дистанції відносно
автомобіля, що рухається у попутному
напрямку, а тому підстав для визнання
ОСОБА_4 винною у п.13.1 ПДР України немає.
Проте, на думку суду, водій ОСОБА_4 для
забезпечення дорожнього руху була
зобов'язана виконати вимоги п.2.3 б і п.12.3
ПДР України, а саме: бути уважною,
стежити за дорожньою обстановкою,
відповідно реагувати на її зміну, не
відволікатися від керування цим
засобом у дорозі, а у разі виникнення
небезпеки для руху або перешкоди, яку
водій об'єктивно спроможний виявити,
негайно вжити заходів для зменшення
швидкості руху до зупинки
транспортного засобу (а.с.16-20).

Відповідно до довідки ДАІ в результаті
цієї аварії автомобіль ОСОБА_3 зазнав
механічні пошкодження задньої
центральної і задньої лівої частини
(а.с.8).

За висновком експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню вартості матеріальних
збитків №136 від 7 грудня 2010 року розмір
матеріальної шкоди, завданої
автомобілю позивача, становить 23 129, 25
грн. (а.с.25-43).

Визначаючи розмір відшкодування, суд
першої інстанції виходив із вартості
відновлювального ремонту автомобіля,
розмір якого, як зазначено в
експертному висновку, становить 29 024, 22
грн. і визначений без врахування
коефіцієнту фактичного зносу (а.с.28
зворот).

Проте, суд першої інстанції не звернув
уваги на те, що при визначені вартості
деталей, що підлягають заміні в ході
ремонту автомобіля, їх ціна була
визначена без врахування фактичного
зносу автомобіля, який з 2005 року
перебував в експлуатації і коефіцієнт
фізичного зносу якого, відповідно до
експертного висновку, становить 0,41%
(а.с.28 зворот, 29-30).

Зважаючи на те, що за змістом ч.2 ст.1192 ЦК
України відшкодуванню підлягають в
повному обсязі збитки відповідно до
реальної вартості втраченого майна, на
користь потерпілого підлягає
стягненню саме 23 129, 25 грн. - визначений
експертом розмір матеріального збитку,
а не вартість відновлювального ремонту
автомобіля без врахування фактичного
зносу транспортного засобу, як
помилково визначив суд першої
інстанції.

За таких обставин на підставі ст. 309 ЦПК
України оскаржуване рішення в частині
визначення розміру матеріальної шкоди
і розміру компенсації судових витрат
підлягає зміні, з відповідача на
користь ОСОБА_3 підлягає стягненню не 29
024, 22 грн., як помилково визначив суд
першої інстанції, а 23 129, 25 грн.
матеріальної шкоди і 236, 30 грн. -
компенсації судового збору.

Доводи апеляційної скарги про
недоведеність вини водія трамвая в ДТП
являються безпідставними, оскільки
спростовуються зібраними у справі
доказами. Стосовно водія ОСОБА_3
протокол про адміністративне
правопорушення не складався, в його
діях під час події ДТП не вбачається
ознак порушення Правил дорожнього
руху.

Судом першої і апеляційної інстанції
вживалися заходи для проведення за
клопотанням відповідача судової
автотехнічної експертизи, які
призначалися ухвалами суду від 3 червня
2013 року і від 12 травня 2014 року, проте не
були проведені через ненадання
експертній установі додаткових
матеріалів і не оплатою відповідачем
рахунку за проведення експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при вирішенні питання про
відшкодування матеріальної шкоди суд
не прийняв рішення щодо передачі
відповідачеві деталей, які підлягають
заміні і мають певну цінність, не
заслуговують на увагу. Виходячи з
принципу диспозитивності суд має
вирішувати таке питання тільки за
заявою заподіювача шкоди. Проте, з
такою заявою відповідач до суду не
звертався.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
комерційного підприємства Донецької
міської ради «Донелектроавтотраенс»
задовольнити частково.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 27 грудня 2013 року по
цій справі змінити, стягнувши з
комунального комерційного
підприємства Донецької міської ради
«Донелектроавтотранс» на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у сумі 23 129, 25
грн. (двадцять три тисячі сто двадцять
дев'ять гривень 25 коп.) , витрати
понесені на проведення експертизи у
сумі 500 грн. та судові витрати 236, 30 грн.,
а всього 23 865, 55 грн. (двадцять три тисячі
вісімсот шістдесят п'ять гривень 55
коп.).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: