АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст. - Чередник
Провадження № 22ц/790/7902/14
Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого -
Макарова Г.О.,

суддів:
Кіся П.В., Кружиліної О.А.,

за участю
секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 09 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит" про визнання
кредитного договору таким, що припинив
свою дію, -

ВСТАНОВИЛА:

13 червня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому
просить визнати таким, що припинив свою
дію починаючи з 07.07.2013 року Договір
кредиту №-292-13-И від 09 жовтня 2007 року, з
усіма додатками та змінами, укладений
між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та
ОСОБА_2. В обґрунтування позовних вимог
позивач посилалася на те, що
позичальник по даному договору - ОСОБА_2
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, правонаступників
після його смерті не має, оскільки всі
особи, які мали можливість прийняти
спадщину в установлений законом строк
подали заяву про відмову від спадщини,
отже позивач вважає, що основне
зобов'язання припинено, тому вказаний
договір припинив свою дію.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3, діючий на підставі
довіреності, подав письмову заяву, в
якій позовні вимоги підтримав, просив
задовольнити в повному обсязі та
розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» Кузнецова Н.А.,
діюча довіреності, подала письмову
заяву, в якій проти позову заперечувала
з підстав, викладених у письмових
поясненнях, просила розглянути справу
за її відсутності.

Рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 09 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
таким, що припинив свою дію Договору
кредиту №-292-13-И від 09 жовтня 2007 року, з
усіма додатками та змінами, укладеного
між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та
ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити її позов та
визнати таким, що припинив свою дію
Договір кредиту №-292-13-И від 09 жовтня 2007
року, з усіма додатками та змінами,
укладений між ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" та ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та
правонаступників після його смерті не
має, спадщина є відумерлою.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного
процесуального кодексу України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10, ч. 1, 2 ст.
11, ст. 57, ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60, ст. 179, ч. 4 ст. 212,
ч. 1 ст. 213 Цивільного процесуального
кодексу України, сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове
рішення у цивільній справі», рішення є
законним тоді коли суд виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно розтлумачив ці
норми. Обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Статтею 608 Цивільного кодексу України,
передбачено, що зобов'язання
припиняється смертю боржника, якщо
воно є нерозривно пов'язаним з його
особою і у зв'язку з цим не може бути
виконане іншою особою.

Статтями 1219 та 1282 Цивільного кодексу
України, передбачено, що у випадку
смерті боржника за кредитним договором
його права і обов'язки за цим договором
переходять до спадкоємців, які
зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Вимоги кредитора вони зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями і кредитором інше не
встановлено. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передано спадкоємцям у натурі.

Статтею 1270 Цивільного кодексу України,
встановлені строки прийняття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1277
Цивільного кодексу України, у разі
відсутності спадкоємців за заповітом і
за законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття, суд визнає спадщину
відумерлою за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини.

Рішення суду першої інстанції
обґрунтоване встановленням таких
фактів та відповідних їм
правовідносин:

Судом встановлено та не
заперечувалося сторонами, що 09.10.2007
року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір №292-13-И. (а.с. 3-5).

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за Кредитним договором, між ПАТ
"Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_1 було
укладено договір поруки № П-292-13-И від
09.10.2007 року та іпотечний договір від
09.10.2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим номером № 3691 (а.с. 7).

Як вбачається з відповіді П'ятої
державної нотаріальної контори від
28.08.2014 року, - після померлого ОСОБА_2
була відкрита спадкова справа, в якій
знаходяться заяви про відмову від
прийняття спадщини від дочки ОСОБА_2,
дружини ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7 (а.с. 26).

Оскільки відсутність спадкоємців
встановлюється судом при розгляді
справи про визнання спадщини
відумерлою, а судове рішення з приводу
цього не ухвалювалося, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
твердження позивача про те, що відсутні
спадкоємці померлого ОСОБА_2 - не
підтверджені належними та допустимими
доказами, а тому не можуть бути
підставою для припинення дії спірного
кредитного договору.

Такий висновок є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка. Правильно
встановивши юридичну природу виниклих
правовідносин, суд застосував закон,
який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки та не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи не відносяться до тих
підстав, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення відносно скасування
чи зміни оскаржуємого судового рішення
і висновків суду першої інстанції не
спростовують, в її задоволенні
належить відмовити на підставі ст.308
Цивільного процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317,
319, 321, 322, 324, 325 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова від 09 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді колегії :