АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2160/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. УХВАЛА
09 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенка С. В.суддівМагди Л.
Ф. , Сіренка Ю. В. при
секретаріАнкудінові О.І. за участю
ОСОБА_6 та представників ОСОБА_7 і
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_7
на рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 08 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення боргу
за договором позики та зустрічним
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_10 про
визнання недійсним договору позики , -
в с т а н о в и л а :
У лютому 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_10
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_9
про стягнення боргу.
Позивачі обґрунтовували свої вимоги
тим, що 10 березня 2012 року між сторонами
було укладено договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_6 позичила
відповідачу кошти в сумі 4000 доларів США
та 3600 грн., а ОСОБА_10 позичив
відповідачу кошти в сумі 3000 доларів
США, що підтверджується розпискою.
Даною розпискою ОСОБА_9 підтвердив, що
отримав кошти від позивачів в сумі 7000
доларів США та 3600 грн., зі строком
повернення до 01 червня 2012 року.
Позивачі стверджують, що відповідач
порушив зобов'язання за договором
позики та не сплатив обумовлені кошти в
строк, що був визначений в договорі
Враховуючи, що відповідач не бажає
виконувати взяті на себе зобов'язання
за договором позики, ОСОБА_6 просила
стягнути з ОСОБА_9 на її користь основну
суму заборгованості у розмірі 35 552
гривні (еквівалент станом на 10.03.2012 року
за курсом 798 грн. 80 коп. за 100 доларів
США), інфляційні збитки в сумі - 105
гривень, три процента річних в сумі - 1 688
гривень та моральну шкоду в сумі - 10 000
гривень, а ОСОБА_10 просив суд стягнути з
ОСОБА_9 на його користь основну суму
заборгованості у розмірі 23 964 гривні,
інфляційні збитки в сумі - 71 гривня 10
копійок, три процента річних в сумі - 1138
гривень та моральну шкоду в сумі - 5 000
гривень. Стягнути з відповідача судові
У квітні 2014 року ОСОБА_9 , через свого
представника за довіреністю ОСОБА_7,
звернувся до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_10 про
визнання недійсним договору позики.
У своїй заяві зазначав, що розписка,
надана відповідачами за зустрічним
позовом як доказ своїх вимог , не
містить повного ідентифікування осіб,
які зазначені в ній. Ініціали,
зазначені в розписці , не підтверджують
того, що вона написана саме стосовно
учасників процесу. Крім того не
зазначено валюту грошових коштів
країни світу та передачу цих коштів у
позику. Як немає доказів, що
підтверджують факт написання цієї
Тому позивач за зустрічним позовом
просив суд визнати недійсним договір
позики, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_6,
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 08 липня 2014 року
первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6
заборгованість за договором позики в
сумі 37 353 гривні, з яких 35 665 гривень -
основна суму боргу з урахуванням
індексу інфляції, 1 688 гривень - три
процента річних від простроченої суми
та 373 гривні 53 копійки - сплаченого
судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10
заборгованість за договором позики в
сумі 25 173 гривні, з яких 24 035 гривень -
основна суму боргу з урахуванням
індексу інфляції, 1 138 гривень - три
процента річних від простроченої суми
та 251 гривня 73 копійки - сплаченого
судового збору.

У задоволенні іншої частини первісних
позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_9 - ОСОБА_7
подав апеляційну скаргу. У якій апелянт
посилається на те, що суд не врахував,
що позивачами не доведено та не
підтверджено належними доказами тих
обставин, що його довіритель взагалі
отримував від позивачів грошові кошти
в сумі 7000 доларів США та 3 600 гривень. Не
встановлено в ході розгляду справи
момент укладення договору позики, його
сторони, сума договору та факт
написання розписки саме ОСОБА_9 Тому
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 08 липня 2014 року
та ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні первісного позову
повністю та відмовити у задоволенні
зустрічного позову з тих підстав, що
договір позики не був вчинений
сторонами по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених позовних
вимог та доводів апелянта, судова
колегія приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону дане судове
рішення відповідає, а посилання
апелянта на вказані обставини та
докази не дають підстав для
задоволення його скарги та скасування
правильного по суті рішення.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення боргу
суд правильно визначив природу
правовідносин, що склалися між
сторонами та вірно застосував норми
матеріального права, що їх регулюють.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Даючи оцінку наданому позивачем на
підтвердження укладення договору
позики письмовому доказу - розписці,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що її зміст є підтвердженням
факту укладення між сторонами договору
позики, а саме того, що між ними виникли
правовідносини з підстав, передбачених
ч.2 ст. 11 ЦК України, та досягнення між
сторонами згоди стосовно всіх
істотних умов цього договору.

Що відповідає правовому висновку
зробленому у постанові Верховного Суду
України від 18 вересня 2013 р. у справі N
6-63цс13, яка була прийнята за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, рішення по
якій відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України
є обов'язковим для всіх судів. Де
зазначено про те, що письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

ОСОБА_9, заперечуючи наявність у нього
боргових зобов'язань перед ОСОБА_6 та
ОСОБА_10, не надав суду належних
доказів, які б спростовували позовні
вимоги останніх. А докази на яких
ґрунтуються його заперечення є
суперечливими і такими, що вказують на
намагання уникнути від виконання
зобов'язання.

Навпаки, позивачі довели належними
доказами, перевіреними та завіреними
суддею районного суду - Тептюком Є.П.
/а.с. 5/, що відповідач порушив їх права,
які підлягають захисту судом, надавши
розписку, написану ОСОБА_9, відповідно
до якої останній підтвердив факт
отримання від ОСОБА_6 в борг 4 000 доларів
США та 3 600 грн., а в ОСОБА_10 в борг 3 000
доларів США.

Матеріали справи містять спростування
зауваженням ОСОБА_9 щодо не
визначеності валюти країни, якою були
отримані позичені кошти. Зокрема
згідно довідки Банку «Фінанси та
Кредит» знак «$» - офіційний символ
доларів США, який зазначається в
банківських реквізитах та на пакуванні
грошових пачок /а.с.58/ Такий самий знак
зазначено у розписці, написаної ОСОБА_9
/а.с. 5/.

Посилання відповідача на ту обставину,
що він від позивачів цих коштів не
отримував, суд першої інстанції
правомірно не взяв до уваги та дійшов
до правильного висновку про наявність
між сторонами договірних відносин саме
за договором позики, які мали бути
виконані у спосіб та строк, обумовлений
даним договором. Оскільки позивач
надав суду, завірену головуючим суддею,
розписку, якою ОСОБА_9 підтвердив факт
отримання вказаних коштів та не довів
належними доказами заперечення з
підстав не отримання коштів.

Крім того посилання ОСОБА_9 на ту
обставину, що він даних коштів не
отримував та вказаної розписки не
писав, спростовуються дослідженими
судом та долученими до справи
матеріалами кримінального провадження
№0000976 за заявою ОСОБА_6 про
вчинення шахрайських дій , а саме
заволодіння коштами, ОСОБА_9 /а.с.56-57/. В
ході досудового слідства по якому,
останній будучи допитаним в якості
свідка підтвердив як факт отримання в
борг коштів від ОСОБА_6, так і факт
написання ним власноручно розписки про
отримання в борг коштів «від різних
людей», яку він передав ОСОБА_6

При цьому на заперечення доказів
позивачів по зустрічному позову та на
доведення вимог по первісному позову,
зокрема й щодо спростування факту
написання розписки саме ним, ОСОБА_9
належних та допустимих доказів не
надав, про призначення
судово-почеркознавчої експертизи
заперечував та клопотання про це не
заявляв як в ході розгляду справи судом
першої інстанції, так і під час її
розгляду в апеляційному суді.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших доводів на доведення вимог
апеляційної скарги ОСОБА_9 та його
представник не надали та про допущення
судом першої інстанції інших порушень
норм матеріального чи процесуального
права при ухваленні оскаржуваного
рішення не зазначали.

Ч.1 ст.598 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Відповідно ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) / ст.610 ЦК України/.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом /ч.1 ст.612 ЦК України/.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідач не надав суду доказів
повернення ОСОБА_6 та ОСОБА_10 отриманих
в борг коштів в сумі 7000 доларів США та
3600 грн., а тому суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про
наявність підстав для стягнення з
нього заборгованості на користь ОСОБА_6
на загальну суму 37 353 гривні та судових
витрат на суму 373 гривні 53 копійки, а на
користь ОСОБА_10 заборгованість за
договором позики на загальну суму 25 173
гривні та судових витрат на суму 251
гривня 73 копійки.

Стаття 308 ЦПК України передбачає, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Тому з вказаних підстав рішення суду
скасованим бути не може та має бути
залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_9 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
08 липня 2014 року - відхилити .

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 08 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про стягнення боргу
за договором позики та зустрічним
позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_10 про
визнання недійсним договору позики -
залишити без змін .

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20-ти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :