Провадження № 22-ц/779/2021/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого:
Матківського Р.Й.

суддів:
Ковалюк Я.Ю., Шалаута Г.І.

секретаря
Капущак С.В.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості та пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань з солідарних
боржників, з апеляційною скаргою
представника ПАТ «Кредобанк» на заочне
рішення Івано-Франківського міського
суду від 05 серпня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року представник
позивача звернувся до суду з позовом,
щоб ухвалити рішення про солідарне
дострокове стягнення з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість
за кредитним договором та пені за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань в розмірі 477 882,78 гривень, з
яких 434 977,50 гривень - неповернута сума
кредиту; 27 828, 25 гривень - прострочені
відсотки; 15 077, 03 гривень - пеня по
простроченій заборгованості за період
з 04 січня 2013 року по 17 жовтня 2013 року.

Заявлені вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що позичальник
зобов'язання по кредитному договору
про повернення суми кредиту та
процентів щомісячно згідно графіка не
виконував.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 05 серпня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Кредобанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 435 235,23
гривень.

На дане рішення представник ПАТ
«Кредобанк» подав апеляційну скаргу,
просить його змінити в частині
стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3
заборгованості, стягнути 477 882,78
гривень, з яких 434 977,50 гривень -
неповернута сума кредиту; 27 828, 25
гривень - прострочені відсотки; 15 077, 03
гривень - пеня по простроченій
заборгованості за період з 04 січня 2013
року по 17 жовтня 2013 року.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що Банк правомірно здійснював
розрахунок пені за невиконання
позичальником кредитних зобов'язань з
врахуванням подвійної процентної
ставки у розмірі 40%. Крім того, згідно
абз. п. 3.11 договору сторони домовились,
що зміна процентної ставки за цим
Договором, у випадках передбачених цим
пунктом, здійснюється без внесення
змін до цього Договору. Суд мав би
задовольнити вимоги щодо нарахування
пені з 01 серпня 2013 року по 17 жовтня 2013
року із застосуванням подвійної
процентної ставки у розмірі 35%, а не
відмовляти у стягненні пені за цей
період в цілому.

Суд першої інстанції безпідставно
відмовив у стягненні з відповідачів 42
647, 55 гривень та в цій частині рішення
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Задовольняючи позов щодо стягнення
заборгованості суд першої інстанції
прийшов до висновку, що оскільки
позивачем не було надано обґрунтування
підняття процентної ставки на 2,5 %,
підвищення стягнення пені в розмірі
подвійної процентної ставки з 35% до 40%
за період з 01 серпня по 17 жовтня 2013 року
є неправомірним, тому слід стягнути
8429,48 гривень пені, а не 15077,03 гривень.

Виходячи з того, що Банк свої
зобов'язання за кредитним договором
виконав та надав позичальнику кредитні
кошти в обумовленій у договорах сумі, а
позичальник свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконує, погашення кредиту та сплату
процентів за користування кредитними
коштами проводить з порушенням строків
проведення платежів, визначених
умовами договорів та графіком, платежі
проводить несвоєчасно та не в повному
обсязі, внаслідок чого станом виникла
прострочена заборгованість, яка на
вимогу Банку відповідачами не
погашена, суд першої інстанції дійшов
до висновку про обґрунтованість вимог
ПАТ «Кредобанк», проте в частині
визначення розміру пені, яка підлягає
стягненню суд першої інстанції зробив
неправильний висновок, який підлягає
зміні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
законодавства чи звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 1050, 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 06 лютого 2012 року
між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 1F/133/2012 на суму 550000
гривень для здійснення часткової
оплати за договором купівлі-продажу
автомобіля №362257 від 02 лютого 2012 року
марки VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, дата випуску
2012 року, № кузова НОМЕР_1 зі сплатою
відсотків на користування кредитом
згідно умов договору з кінцевим
терміном повернення 06 лютого 2017 року.

Цього ж дня з ОСОБА_3 на виконання
кредитних зобов'язань укладено договір
поруки №1F/133/2012-SI.

Згідно умовами кредитного договору
позичальник зобов'язався повертати
суму кредиту щомісячно рівними
частинами по 9200 гривень не пізніше
останнього робочого дня поточного
місяця, якщо інше не передбачено цим
Договором та/або додатками до нього (п.
4.1.1) .

Відповідно до ст. 525, 611 ЦК України
сторони погодились, що у випадку
настання будь-якої з обставин, вказаних
нижче та направлення кредитором на
адресу Позичальника повідомлення
(вимоги) про дострокове повернення
кредиту і не усунення Позичальником
порушень умов за цим Договором
протягом 30 календарних днів з дня
відправлення Кредитором вищевказаного
повідомлення (вимоги) Позичальнику,
вважати термін повернення кредиту
таким, що настав на 31 календарний день з
дати відправлення Кредитором
Позичальнику повідомлення (вимоги) про
дострокове повернення кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач порушив умови укладеного
договору, внаслідок чого виникла
заборгованість станом на 17 жовтня 2013
року в розмірі 462 805, 75 гривень, з яких
434977, 5 гривень - неповернута сума
кредиту; 27828, 25 гривень - прострочені
відсотки, пеня з 18 жовтня 2012 року по 17
жовтня 2013 року - 15 077, 03 гривень.

У вересні 2013 року Банк направляв
ОСОБА_2, ОСОБА_3 вимогу сплатити
протягом 30 днів з моменту отримання
вимоги прострочену заборгованість за
кредитним договором, проценти,
нараховані за користування кредитними
коштами та штрафні санкції за
порушення виконання зобов'язань.

Відповідачі прострочену
заборгованість за кредитним договором
згідно погодженого графіка не
погасили.

Відповідно до розрахунку
заборгованості, поданої Банком на а.с.
22-24 за позичальником ОСОБА_2 рахувалась
заборгованість за кредитом та сплатою
процентів. Така заборгованість
рахується за позичальником з лютого 2013
року, тому позивач вправі був у вересні
2013 року звернутись до суду з позовом
про дострокове стягнення залишку по
кредитному договору.

Так, відповідно до вимог ст.ст.3, 6, 212, 627
ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Свобода
договору полягає у визнанні за
суб'єктом цивільного права можливості
укладати договори (або утримуватись
від укладення договорів) і визначати їх
зміст на свій розсуд відповідно до
досягнутої домовленості. Особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина). Статтею 47
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», встановлено, що
комерційні банки самостійно
встановлюють процентні ставки та
комісійну винагороду по своїх
операціях.

Згідно п. 5.1. договору за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань за цим
Договором позичальник, крім
відшкодування збитків, сплачує пеню в
розмірі подвійної процентної ставки,
вказаної в п. 3.2. цього Договору (за
користування кредитом позичальник
сплачує банку 17,5 % річних. Проценти за
користування кредитом нараховуються
щомісячно на суму заборгованості по
кредиту), але не менше 10 гривень за
кожен день прострочення.

Згідно п. 3.11 Договору, у випадку
невиконання позичальником п.9.1.3 цього
Договору, процентна ставка, визначена в
п. 3.2 цього Договору збільшується на 2,5
п.п. Передбачене цим пунктом збільшення
процентної ставки діє до моменту
повного виконання позичальником п. 9.1.3.

Як встановлено судом першої інстанції,
пеня Банком нараховувалась з
врахуванням процентної ставки 35% з 01
січня 2013 року, а з 01 серпня 2013 року
згідно умов Договору процентна ставка
піднята до 40%.

Проте п. 5.1. Договору не передбачено, що
у разі збільшення процентної ставки до
вже встановленої базової процентної
ставки відповідно підлягає збільшенню
і пеня в розмірі подвійної процентної
ставки, тому колегія суддів вважає, що
пеня за період з 01 серпня 2013 року по 17
жовтня 2013 року повинна рахуватися за
ставкою 35% , а не 40%, як вважає позивач у
зв'язку з збільшенням базової
процентної ставки з 17,5 до 20%.

Апелянт правильно зазначає, що у разі,
якщо суд першої інстанції прийшов до
висновку, що нарахування пені за
підвищеною відсотковою ставкою є
неправомірним, він повинен був
стягнути розмір пені до 17 жовтня 2013
року за попередньою процентною
ставкою.

Колегія суддів вважає, що нарахований
розмір пені для відповідачів підлягає
зменшенню на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК
України, оскільки враховуючи дії не
тільки позикодавця, а і позичальника, з
метою запобігання необґрунтованого
збагачення та взяття до уваги доводів
відповідачів, є підстави для зменшення
розміру пені до 8 000 гривень.

Стягуючи на користь позивача всю
заборгованість по тілу кредиту та
нараховані відсотки достроково, суд
першої інстанції допустив помилку у
розрахунках.

Позивач просив стягнути на його
користь 434 977, 50 гривень заборгованості
по тілу кредиту та 27 825,25 гривень
заборгованості по відсотках,
нарахованих відповідно до умов
договору. У загальній сумі стягненню
підлягає, враховуючи тіло кредиту та
відсотки 462 805, 75 гривень, а не 426 805,75
гривень.

Враховуючи, що суд першої інстанції
зробив неправильний висновок щодо
стягнення пені за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань,
визначення заборгованості по тілу
кредиту та відсотках, рішення в цій
частині підлягає до зміни.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ
«Кредобанк» задоволити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 05 серпня 2014 року в
частині стягнення заборгованості в
розмірі 435 235, 23 гривень змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Кредобанк» 434977,50 гривень
заборгованості за тілом кредиту,
27 828, 25 гривень заборгованості за
процентами за користування кредитом та
8000 гривень пені відповідно до
кредитного договору № 1F/133/2012 від 06
лютого 2012 року, нарахованих на 17 жовтня
2013 року, а всього стягнути 470 805, 75
гривень заборгованості.

В решті заочне рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Матківський Р.Й

Судді:
Ковалюк Я.Ю.

Шалаута Г.І.