УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Приватного науково-виробничого
підприємства «Синапс» про стягнення
коштів за невикористану відпустку та
середню заробітну плату за час
затримки виплати компенсації при
звільненні, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом, посилаючись на те, що
при звільненні Приватне
науково-виробниче підприємство
«Синапс» (далі - ПНВП «Синапс») не
виплатило належні позивачу суми, а
саме: за дні невикористаних відпусток,
як працівнику, що має дітей, середню
заробітну плату за час затримки
виплати компенсації при звільненні,
компенсацію за невикористані основну
та додаткову відпустки.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня
2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просив скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня
2014 року, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 липня 2014 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 1 жовтня
2014 року, оскільки вони законні та
обґрунтовані, так як роз'яснено у п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» суд,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права,
крім наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України, надав і
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у
справі щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статтей 117, 237-1 цього
Кодексу.

Конституційний Суд України визначив,
що в аспекті конституційного звернення
положення частини першої статті 233
Кодексу законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 липня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня