Справа № 140/836/14-ц
№2/140/334/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2014 року
Немирівський районний суд

Вінницької області

В складі:
головуючого судді Підлипняка
М.Д.

При секретарі Путій З.О.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Немирів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 « Про визнання
договору дарування недійсним»,

В С
Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
цим позовом, зазначивши в позовній
заяві та обґрунтувавши в судовому
засіданні позов тим, що вона проживала
в зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 11.05.1997 року по 13.11.2012 року. ОСОБА_3
являється матір»ю ОСОБА_2 і проживала
окремо від них. Від спільного
проживання з відповідачем ОСОБА_2 мають
доньку ОСОБА_4 1998 року народження. За
час спільного проживання вони
побудували будинок та придбали
необхідні домашні речі.

Подружнє життя не склалось і
13.11.2012 року шлюб між ними був
розірваний.

Житловий будинок між ними був
поділений шляхом укладення мирової
угоди, яка була затверджена судом, а от
речі домашнього вжитку залишились у
відповідача і він не має бажання
провести їх поділ.

Навпаки діючи спільно ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з метою уникнути поділу майна29
січня 2013 року уклали договір дарування,
відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала,
а ОСОБА_2 прийняв в дар спальню,
придбану в 2010 році, кухонну стінку «
Паула» придбану в 2011 році, холодильник
« Індезит» придбаний в 2011 році,
холодильну камеру « Альпарі» придбану
в 2008 році, плазмовий телевізор « ЛЖ»
придбаний в 2010 році та пральну машину «
ЛЖ» придбану в 2011 році. Стверджує, що
всі ці речі були придбані нею та
відповідачем за час спільного
проживання, є спільною сумісною
власністю , а укладення договору
дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як
матір»ю та сином направлено на то, щоб
позбавити її права на зазначені речі.

В підтвердження своїх доводів
позивачка пояснила, що меблі були
придбані ними в м. Вінниця в приватних
підприємців, які продають меблі, а
електротехнічні вироби були придбані в
кредит в магазині « Ельдорад» в м.
Вінниця в кредит через ПриватБанк. В
підтвердження своїх доводів надала
суду документи отримані з банку по
справі про розкриття банківської
таємниці.

Просить задовольнити її позов
в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 від свого
імені та від імені відповідачки ОСОБА_3
від якої він діє як її представник за
довіреністю позов не визнав, пояснив,
що дійсно речі на які посилається
позивачка належать його матері ОСОБА_3,
вона придбала їх за власні кошти і
надала їм в користування. Коли сталось
питання поділу майна мати вирішила
свої речі ( оскільки вони були описані
державним виконавцем) оформити
договором дарування, щоб вони не були
предметом поділу. Таким чином він разом
з матір»ю 29.01.2013 року відвідали
нотаріуса яким було складено договір
дарування зазначених речей. В
підтвердження своїх доводів ОСОБА_2
надав суду квитанцію на оплату
кухонної стінки « Паула» вартістю 4642
грн від 29.12.2010 року, гарантійний талон
на морозильну камеру « Альпарі»
вартістю 2000 грн від 01.08.2009 року; паспорт
на телевізор « ЛЖ» вартістю 5025 від
04.01.2009 року; накладну № 84 від 24.10.2012 року
на спальню « Марія» вартістю 4100 грн
виписану на імя ОСОБА_3; накладні № 12
від 26.01.2012 року та № 4 від 15.01.2012 року на
спальню « Роксолана» та матрас Нептун
вартістю відповідно 6850 та 2280 виписані
на імя ОСОБА_3, а також гарантійні
талони на пральну машинку « ЛЖ» дата
покупки 06.02.2010 року; плазмового
телевізора « ЛЖ»» холодильника
«Індезит» придбаного 09.08.2010 року, в яких
не зазначено прізвищ осіб, що придбали
ці речі.

Що стосується придбаного ними
спільного майна, а саме холодильника,
телевізора та пральної машинки, які
вони придбали під час спільного
проживання та придбані ними за
кредитні кошти, то позивачка ці товари
забрала собі додому, де і проживає
після розлучення.

В задоволені позову просить
відмовити.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що
спірні речі знаходились в будинку її
батьків і вони постійно ними
користувались. Хто оплачував їх
вартість при купівлі їй невідомо.

Вислухавши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи в межах
наданих доказів суд приходить до
висновку, що в задоволені позову слід
відмовити з огляду на наступне:

Судом установлено, що позивачка
та відповідач ОСОБА_2 проживали в шлюбі
з 11.05.1997 року по 13.11.2012 року. За цей час
ними було побудовано житловий будинок
та придбані речі домашнього вжитку.

21.03.2013 року ухвалою
Немирівського районного суду
затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в частині поділу житлового
будинку та визнання за кожним з них
права власності на визначені частки (
а.с. 6 ).

Що стосується рухомого майна та
речей домашнього вжитку, то 26.11.2013 року
державним виконавцем Немирівського
райвідділу ДВС це майно описано та на
нього накладено арешт ( а.с. 9- 15). В числі
опису знаходяться і спірні речі.
Описане майно передано на зберігання
позивачкою у справі.

29 січня 2013 року відповідачка
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 уклади
договір дарування відповідно до якого
дарувальник ОСОБА_3 подарувала, а
обдарований ОСОБА_2 прийняв в дар
спальню , вартістю 9000, грн.; кухонну
стінку, « Паула», вартістю 4000 грн;
спальню « Марія», вартістю 4000 грн;
побутову техніку - холодильник «
Індезит», вартістю 6000 грн; холодильну
камеру « Альпарі», вартістю 2000 грн;
плазмовий телевізор « ЛЖ», вартістю 5000
грн; пральну машину « ЛЖ» вартістю 3000
грн (а.с. 39-49). Даний договір посвідчено 29
січня 2013 року приватним нотаріусом
ОСОБА_7

З наданих сторонами суду
документів, які підтверджують
придбання та належність спірних речей
вбачається наступне:

Спальня « Роксолана» , вартістю
6850 грн, спальня « Марія »Ю, вартістю 4100
грн та матрас «Нептун» придбані
відповідачкою ОСОБА_3 , про що свідчать
накладні № 84 від 24.10.2012 року, № 12 від
26.01.2012 року, № 4 від 15.01.2012 року ( а.с. 30-31).

Факт придбання кухонної стінки
« Паула» підтверджується квитанцією
оплати її вартості від 29.12.2010 року, яку
надано суду відповідачем в
підтвердження належності її саме
відповідачці ОСОБА_3 ( а.с. 27 ).

Відповідачем надано також суду
в підтвердження належності
відповідачці ОСОБА_3 гарантійний талон
на морозильну камеру « Альпарі», яка
придбана 01.08.2009 року ( а.с. 28),гарантійний
талон на плазмовий телевізор « ЛЖ»
придбаний 04.01.2009 року( а.с. 29, 51),
гарантійний талон на пральну машинку «
ЛЖ» придбану 06.02.2010 року ( а.с.50) та
заводські документи на холодильник «
Індезит», придбаний 09.08.2010 року ( а.с. 52-53)
та зазначено, що саме ці документи які
він подав суду, підтверджують
належність речей, на які вони видані ,
оскільки зберігались саме у неї.

Позивачка ОСОБА_1 доводи
відповідача спростовувала наданими
суду банківськими документами,
відповідно до яких нею та відповідачем
ОСОБА_2 в кредит було придбано пральну
машину « ЛЖ», холодильник « Індезит» та
плазмовий телевізор « ЛЖ». Однак дані
доводи суд не може прийняти до уваги,
оскільки кредит на придбання
зазначених позивачкою товарів був
отриманий відповідачем ОСОБА_2 14.10.2011
року і холодильник та пральна машина,
згідно товарних чеків магазину «
Ельдорадо» були продані 14.10.2011 року, а
плазмовий телевізор 06.02.2010 року ( а.с.
71-76), що не відповідає даті продажу
зазначеній в заводських документах на
ці товари.

Відповідно до ст..60 ЦПК України «
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивачкою не
надано переконливих доказів, які
давали б підстави стверджувати про
спільну сумісну власність спірного
майна їй та відповідачу ОСОБА_2, а отже
її доводи не обґрунтовані.

Разом з тим відповідачами у
справі надано докази, які на погляд
суду підтверджують належність спірних
речей відповідачці ОСОБА_3, а
відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє,користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до п. 1 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року N 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", при
розгляді справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.
З цього слідує, що при вирішенні позову
про визнання недійсним договору
дарування суди повинні виходити із
відповідних норм Цивільного кодексу
України, якими регулюється вчинення
саме цього виду договорів.

Договір дарування є особливою формою
договорів, який опосередковує
безоплатну передачу майна в власність
від однієї сторони (дарувальника) до
іншої сторони (обдарованого).

Згідно зі ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 4 ст. 719 ЦК
України договір дарування рухомих
речей, які мають особливу цінність,
укладається в письмовій формі.
Передання такої речі за усним
договором є правомірним, якщо суд не
встановить, що обдарований заволодів
нею незаконно.

В судовому засіданні не знайшло
свого підтвердження заволодіння
обдарованим спірним майном незаконно,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір
дарування речей вчинено відповідно до
норм чинного законодавства.

З позовних вимог позивачки
вбачається, що вона зверталась до суду
з позовом про визнання договору
дарування недійсним з підстав його
фіктивності .

Протягом всього часу розгляду
справи позовні вимоги не змінювались.

Що стосується доводів позивача
про фіктивність вчиненого правочину
тобто, що він не спрямований на реальне
настання правових наслідків,
обумовлених ним є помилковим, оскільки
дарувальник передав, а обдарований
прийняв в дар подарені йому речі,
користується ними, а отже внутрішня
воля сторін правочину відповідає її
зовнішньому прояву.

Таким чином підстав для
визнання недійсним договору дарування
речей укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
посвідченого 29 січня 2013 року приватним
нотаріусом ОСОБА_7, в межах заявлених
позовних вимог, відповідно до ст.. 203 ЦК
України не вбачається.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст. 203, 319,717 ЦК України,
ст..ст. 10,11,60, 208,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р
І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 « Про визнання
договору дарування недійсним»-
відмовити.

На рішення суду може бути
подана апеляція до апеляційного суду
Вінницької області протягом 10 діб.

Головуючий: підпис

Копія вірна.

Суддя: