Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2958/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Письменного О.А.

із секретарем: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
підприємство «Торнадо-Пласт»,
приватного підприємства «Елвіс», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - центр надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування в м. Олександрії,
Олександрійського та Петрівського
району при УМВС України в
Кіровоградській області, про визнання
недійсною довідки-рахунку, скасування
державної реєстрації напівпричепу,
визнання права власності на нього, та
витребування майна із чужого
незаконного володіння, за апеляційною
скаргою ОСОБА_5, який представляє
інтереси ОСОБА_3, на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 14 жовтня
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Спільне
підприємство «Торнадо-Пласт»,
приватного підприємства «Елвіс», третя
особа - центр надання послуг, пов'язаних
з використанням автотранспортних
засобів з обслуговування в м.
Олександрії, Олександрійського та
Петрівського району при УМВС України в
Кіровоградській області, про визнання
недійсною довідки-рахунку КІМ №161393 від
01.09.2010 року, виданої ПП «Елвіс» на ім'я
ОСОБА_3, скасування державної
реєстрації за ОСОБА_3
напівпричепу-платформи-Е, марки
40FTATDPGTP2ALOWBED, номер шасі НОМЕР_3, 2007 року
випуску, визнання за нею права
власності на вказаний
напівпричеп-платформу-Е, вилучення у
ОСОБА_3 і повернення їй
напівпричепу-платформи-Е, стягнення
понесених судових витрат.

В обґрунтування позову зазначала, що
09.06.2010 р. між нею та ТОВ «СП «Торнадо -
Пласт» (м. Каховка Херсонської обл.)
було укладено договір поставки № 09/06-1,
згідно якого вона придбала у
товариства напівпричеп-платформу-Е,
марки 40FTATDPGTP2ALOWBED, номер шасі НОМЕР_3, 2007
року випуску, який належав
підприємству згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_4. На день продажу транспортного
засобу його ціна була визначена за
залишковою балансовою вартістю в
розмірі 50000 грн. з урахуванням ПДВ.
Грошові кошти були нею сплачені на
рахунок ТОВ «СП «Торнадо-Пласт», що
підтверджується квитанцією № 180 від
14.06.2010 року.

З метою поставлення на облік
транспортного засобу в органах МРЕВ
необхідно було надати документи, що
підтверджують договір купівлі -
продажу.

01.09.2010 року між ТОВ «СП «Торнадо-Пласт»
та ПП «Елвіс» укладено договір
комісії, за умовами якого останній мав
від свого імені здійснити продаж
напівпричепу та видати покупцеві
довідку-рахунок.

З огляду на те, що за договором позики,
укладеним 25.06.2009 року між позивачем та
ОСОБА_3, згідно якого вона отримала від
останнього грошові кошти в розмірі 70000
грн. на строк до 01.09.2010 року, її боргове
зобов'язання лишалося невиконаним,
ОСОБА_3 запропонував передати йому
придбаний у ТОВ «СП»Торнадо-Пласт»
напівпричіп і з метою уникнення зайвих
витрат одразу виписати довідку-рахунок
на його ім'я, а він, в свою чергу, мав
видати їй розписку про виконання нею
своїх зобов'язань. Вона погодилася, не
дивлячись на те, що вартість причепа
майже вдвічі перевищувала суму боргу
перед відповідачем.

Довідка-рахунок була видана ПП «Елвіс»
на ім'я ОСОБА_3, проте будь-яких розписок
ОСОБА_3 їй не надав.

Позивач вважала, що зобов'язання за
договором позики виконала.

22.04.2011 року, тобто наступного дня після
реєстрації напівпричепа в
Олександрійському МРЕВ, ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до неї про
стягнення боргу за договором позики. З
метою забезпечення позову ухвалою суду
на її майно накладено арешт.

Позивачка вважає, що ОСОБА_3 набув право
власності на майно за її рахунок без
достатньої правової підстави, а тому
відповідно до ст. 1212 ЦК України
зобов'язаний повернути їй безпідставно
набуте майно в натурі. Крім того, в
обгрунтування своїх вимог вона
посилалась на ст. 392 ЦК України, згдіно
якої власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Олександрійським міськрайонним судом
Кіровоградської області до участі у
справі залучено співвідповідачем
ОСОБА_4 (а.с.84), та третю особу - центр
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування в м.
Олександрії, Олександрійського та
Петрівського району при УМВС України в
Кіровоградській області (а.с.85).

З урахуванням поданих під час розгляду
справи уточнень ОСОБА_2 просила:
визнати недійсною довідку-рахунок КІМ
№161393 від 01.09.2010 року, видану ПП «Елвіс»
на ім'я ОСОБА_3; скасувати державну
реєстрацію за ОСОБА_4
напівпричепу-платформи-Е, марки TRAIL ONA
модель - 40-FT2ATDP, номер шасі НОМЕР_3, 2007
року випуску; визнати за нею право
власності на напівпричіп-платформу-Е,
марки TRAIL ONA модель - 40-FT2ATDP, номер шасі
НОМЕР_3, 2007 року випуску; вилучити у
ОСОБА_4 та повернути їй
напівпричіп-платформу-Е, марки TRAIL ONA
модель - 40-FT 2ATDP, номер шасі НОМЕР_3, 2007
року випуску; стягнути з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на її користь понесені судові
витрати в рівних частках.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14.10.2014 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсною довідку - рахунок КІМ
№ 161393 від 01.09.2010 року, видану приватним
підприємством «Елвіс» (м. Нова Каховка)
на ім'я ОСОБА_3 щодо продажу та видачі
напівпричепу - платформи.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної
власності на напівпричіп - платформу - Е
марки TRAIL ONA, модель 40 - FT2ATDP, номер шасі
НОМЕР_3, 2007 року випуску.

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути
напівпричіп - платформу - Е марки TRAIL ONA,
модель 40 - FT2ATDP, номер шасі НОМЕР_3, 2007
року випуску, у володіння ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який
представляє інтереси ОСОБА_3, з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права ставить питання
про скасування судового рішення і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.
Зазначає, що суд не повно з'ясував
фактичні обставини справи та не
дослідив і не надав належної оцінки
наявним у матеріалах справи доказам, а
тому рішення суду є незаконним та
необґрунтованим. Так, суд безпідставно
дійшов висновку, що спірний
напівпричіп є власністю ОСОБА_2, яка не
є стороною договору купівлі-продажу
напівпричепа. Вважає, що позивач ніколи
не була власником напівпричепу, тому
вимоги про визнання недійсною
довідки-рахунку, визнання за нею права
власності на спірний напівпричіп, його
вилучення та передачу їй є
безпідставними.

Сторони та їхні представники в судове
засідання не з'явились, про день, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
судової повістки (а.с.209-215).

ОСОБА_2 надіслала телеграму про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із зайнятістю її представників у інших
судових засіданнях (а.с.216).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Чинним процесуальним законодавством
України не передбачено обов"язок суду
відкласти розгляд справи у разі неявки
в судове засідання сторони у справі за
наявності даних про вручення судової
повістки.

Підстави для застосування ст. ст. 169, 305
ЦПК України і відкладення судового
розгляду відсутні.

Заслухавши доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін( ч.2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК
України).

Порядок державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388, передбачає
письмову форму договору
купівлі-продажу транспортних засобів
(автомобілів).

Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що
державна реєстрація (перереєстрація)
транспортних проводиться на підставі
заяв власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів, відповідність
засобів конструкції транспортних
засобів установленим вимогам безпеки
дорожнього руху, а також вимогам, які є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери, зокрема
є: засвідчені підписом відповідної
посадової особи, що скріплений
печаткою, зокрема, довідка-рахунок за
формою згідно з додатком 1, видана
суб'єктом господарювання, діяльність
якого пов'язана з реалізацією
транспортних засобів та їх складових
частин, що мають ідентифікаційні
номери; копія рішення суду, засвідчена
в установленому порядку, із
зазначенням юридичних чи фізичних
осіб, які визнаються власниками
транспортних засобів, марки, моделі,
року випуску таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин; акт приймання-передачі
транспортних засобів за формою згідно
з додатком 6, виданий
підприємством-виробником або
підприємством, яке переобладнало чи
встановило на транспортний засіб
спеціальний пристрій згідно із
свідоцтвом про погодження конструкції
транспортного засобу щодо
забезпечення безпеки дорожнього руху,
із зазначенням ідентифікаційних
номерів такого транспортного засобу та
конкретного одержувача.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна, в тому
числі грошових коштів, від однієї особи
до іншої, який або не ґрунтується на
прямій вказiвцi закону, або суперечить
меті правовiдношення i його юридичному
змісту. Тобто вiдсутнiсть правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого поза
підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Причому, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у випадках,
передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України, якщо
майно набуте безвідплатно в особи, яка
не мала права його відчужувати, власник
має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Як зазначено в п.23 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 7 лютого 2014 р. № 5
відповідно до статті 387 ЦК України та
частини третьої статті 10 ЦК України,
яка звернулася до суду з позовом про
витребування майна із чужого
незаконного володіння, повинна довести
своє право власності на майно, що
знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що
право власності на рухоме майно
доводиться за допомогою будь-яких
передбачених процесуальним
законодавством доказів, що
підтверджують виникнення такого права
у позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що
09.06.2010 року між ТОВ «СП «Торнадо - Пласт»
та ОСОБА_2 було укладено договір
поставки, згідно якого ТОВ «СП «Торнадо
- Пласт» зобов'язалося поставити
належний їм напівпричіп 40FTATDPGTP2ALOWBED, а
ОСОБА_2 оплатити вартість товару в сумі
50000 грн. шляхом 100 % передоплати (а.с.9).

Згідно копії квитанції від 14.06.2010 року
ОСОБА_2 оплатила вартість напівпричепу
в сумі 50000 грн. (а.с.11).

Відповідно до копії договору комісії
№122 від 01.09.2010 року, укладеного між ТОВ
«СП «Торнадо - Пласт» та ПП «Елвіс», ПП
«Елвіс» (комісіонер) зобов'язалося
самостійно здійснити всю
передоговірну роботу та скласти
покупцю напівпричепа довідку-рахунок
на товар ТОВ «СП «Торнадо - Пласт»
(комітент), оскільки ТОВ «СП «Торнадо -
Пласт» не є спеціалізованою
організацією з продажу транспортних
засобів і не має право видавати
довідку-рахунок покупцю для взяття на
облік в органах МРЕВ (а.с.12-13). Даним
договором визначено місце передачі
напівпричепа, а саме: Херсонська
область, м. Нова Каховка, пр.
Дніпровський, 14 В.

Відповідно до складеного ними звіту, що
міститься на додатку до договору
комісії (а.с.13 зв.) вбачається, що всі
зобов"язання комісіонера перед
комітентом були виконані, комітент
отримав грошові кошти за проданий
транспортний засіб від покупця.

Згідно копії довідки-рахунку серія КІМ
№161393 напівпричіп платформу 40FTATDPGTP2ALOWBED
вартістю 50000 грн. придбав ОСОБА_3 (а.с.38).

З письмових пояснень ПП «Елвіс»
(комісіонера) та ТОВ «Торнадо - Пласт»
вбачається, що договір купівлі-продажу
спірного транспортного засобу з ОСОБА_3
не укладався і кошти в рахунок вартості
напівпричепа-платформи від нього не
надходили, а довідка-рахунок була
виписана без з"ясування особи дійсного
покупця (а.с.169-170; 172-173).

Відповідно до інформації з бази даних
АІС та НАІС Олександрійського ЦНППВАЗ
ДАІ, наданої начальником Центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування в м.
Олександрії, Олександрійського та
Петрівського району при УМВС України в
Кіровоградській області, причіп TRAIL ONA
40-FT2ATDP, номер шасі НОМЕР_3, д/н НОМЕР_1,
зареєстрований за ОСОБА_3, знято з
обліку 09.10.2013 року для реалізації (а.с.54),
станом на 17.01.2014 року цей причіп, д/н
НОМЕР_2, зареєстрований 09.10.2013 року за
ОСОБА_4 (а.с.95, 126).

Підставою для реєстрації цього
напівпричепа-платформи на ім"я ОСОБА_4
згідно інформації наданої начальником
Центру надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування в м.
Олександрії, Олександрійського та
Петрівського району при УМВС України в
Кіровоградській області, стала
довідка-рахунок серії ААВ №399852 від
09.10.2013 року, видана ПП «МПП Вибір»
(а.с.183).

Відповідно до наданої директором ПП
«МПП Вибір» інформації 09.10.2013 року між
ПП «МПП Вибір» та ОСОБА_3 було укладено
договір комісії на реалізацію
напівпричепа-платформи-Е марки TRAIL ONA,
модель 40 - FT2ATDP, номер шасі НОМЕР_3, 2007
року випуску, між ПП «МПП Вибір» та
ОСОБА_4 09.10.2013 року був укладений
договір купівлі-продажу вказаного
напівпричепа-платформи, проте
грошових коштів на оплату за
напівпричіп в касу чи на розрахунковий
рахунок ПП «МПП Вибір» від ОСОБА_4 не
надходило (а.с.181).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції обгрунтовано дійшов
висновку, що покупцем спірного
напівпричепу є позивач, яка придбала
майно за власні кошти, а оспорювана нею
довідка-рахунок, що стала підставою для
державної реєстрації напівпричепу на
ім"я ОСОБА_3, видана ПП «Елвіс»
(комісіонером) безпідставно за
наявності доказів про оплату
транспортного засобу ТОВ «СП «Торнадо -
Пласт» (комітенту) іншою особою -
ОСОБА_2, тому є недійсною. Право
власності на напівпричіп було визнано
за ОСОБА_2, яка відповідно виданої
директором ТОВ «СП «Торнадо - Пласт»
довідки придбала за договором №09/06-1
від 09.06.2010 року напівпричіп марки
40FTATDPGTP2ALOWBED, і не має заборгованості за
договором (а.с.17).

ОСОБА_3 не було надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
оплати вартості вказаного
транспортного засобу та підстав
видачі на його ім"я довідки-рахунку.

Суд встановив і правильно виходив з
того, що цей відповідач за відсутності
передбачених законом підстав, не
сплативши обумовлені в договорі
купівлі-продажу кошти, за рахунок
іншої особи - позивача безпідставно
набув право власності на спірний
напівпричіп-платформу.

Позивач як власник спірного
транспортного засобу має право на його
витребування в порядку, передбаченому
ст. 388 ЦК України від останнього
набувача - в даному випадку - ОСОБА_4, на
ім"я якого зареєстровано напівпричіп,
позаяк це майно вибуло з володіння
власника не з його волі іншим шляхом. З
цих підстав суд зобов"язав ОСОБА_4
повернути напівпричіп-платформу у
володіння ОСОБА_2

Судом першої інстанції відповідно до
ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно
з"ясовано обставини справи, досліджено
і належно оцінено надані сторонами
докази, правильно визначено юридичну
природу спірних правовідносин та
закон, який їх регулює.

Під час розгляду справи судом не були
порушені норми матеріального й
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи висновків суду не
спростовують, тому відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК України рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який
представляє інтереси ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 14 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: