Справа №173/1321/14-ц
Провадження №2/173/891/2014
м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області в складі
головуючого - судді Шевченко О.Ю.
при секретарі судового засідання -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики. В обґрунтування
позовної заяви зазначено, що позивач
восени 2013 року за договором позики
передав ОСОБА_2 4000 грн. За спільною
згодою кінцевим строком повернення
позики було визначено 6 червня 2014 року.
У встановлений договором строк
відповідач борг не повернув. На вимоги
позивача повернути суму боргу
відповідач не реагував. На
підтвердження визнання боргу
відповідачем було надано розписку та
повернув частину боргу. Своїми діями, а
саме невиконанням зобов'язання,
відповідач завдав позивачу сильних
душевних страждань, що призвело до
погіршення здоров'я. Позивач пережив
стрес у зв'язку з тим, що не міг
повернути власні гроші. Тим самим
позивачу завдано було моральну шкоду,
яку він оцінює в сумі 3000 грн. У зв'язку з
чим позивач просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь 3500 грн. суму
боргу та 3000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.
В судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив суд
задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснив, що працював разом з
відповідачем, підтримували нормальні
відносини. ОСОБА_2 розповів йому про
свої особисті проблеми та попросив
позичати 1000 грн. В позивача грошей не
було, а тому він запропонував йому свою
кредитну картку за умови своєчасного
погашення ним заборгованості та
відсотків. Коли прийшов строк погашати
заборгованість, ОСОБА_2 свій обов'язок
не виконав. Позивач неодноразово
звертався до нього для вирішення
даного питання, відповідач борг
визнавав та обіцяв повернути кошти. 4
червня 2014 року ОСОБА_2 власноручно
написав розписку, в якій визнав борг в
сумі 3500 грн. з урахування частини
погашеної заборгованості. Проте
відповідач добровільно не погашає
заборгованість, що змусило позивача
звернутися до суду. Внаслідок
неможливості своєчасно повернути
грошові кошти, знецінення грошових
коштів, позивач вважає, що йому завдано
моральну шкоду, яку він оцінює в 3000 грн.,
яку також просив суд стягнути з
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
заяву про розгляд справи без його
участі не надав, причини неявки суду не
У відповідності до ст. 224
Цивільного процесуального кодексу
України судом було постановлено ухвалу
про проведення заочного розгляду
справи.
Суд, вислухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
Восени 2013 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 в борг 4000 грн. та зобов'язався
повернути їх. Частину боргу відповідач
повернув та залишився винним 3500 грн., що
підтверджується розпискою, оригінал
якої було досліджено в судовому
Згідно зі ст. 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, судом встановлено, що
між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2
(позичальником) було укладено договір
позики, відповідно до якого
позичальник отримав від позикодавця 4
000 грн. та зобов'язався повернути суму
боргу в строк. На підтвердження
укладення договору позики у
відповідності до ч. 2 ст. 1047 Цивільного
кодексу України ОСОБА_2 надав розписку,
яка посвідчує передання йому грошової
суми. На час звернення до суду сума
боргу частково повернута та становить
Згідно зі ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Статтею 610
Цивільного кодексу України визначено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
ОСОБА_2, отримавши від ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 4 000 грн. на умовах
повернення та строковості, порушив
умови зобов'язання та не повернув
грошові кошти у визначений договором
Доказів виконання зобов'язання
відповідачем за договором позики на
час ухвалення рішення сторонами не
При цьому суд приймає до уваги
положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України, згідно з якими боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
Враховуючи вищевикладене суд
вважає вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача суми боргу
законними та обґрунтованими.
В той же час суд вважає позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди
необґрунтованими з огляду на те, що
спори про відшкодування заподіяної
фізичній чи юридичній особі моральної
шкоди розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень, у випадках,
передбачених Цивільним кодексом
України та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди. Проте
діючим законодавством та договором не
передбачено відшкодування моральної
шкоди за порушення грошового
зобов'язання за договором позики, а
тому в цій частині позов не підлягає
Також суд вважає
необґрунтованими доводи позивача про
знецінення грошових коштів, як
підставу стягнення моральної шкоди,
оскільки стягнення суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення є
видом відповідальності за порушення
грошового зобов'язання у відповідності
до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільну справу лише у межах
заявлених позовних вимог, Позивачем
вимоги про стягнення суми боргу з
урахуванням індексу інфляції не
Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд, керуючись вимогами
ст. 88 Цивільного процесуального
кодексу України, приймаючи до уваги те,
що за подання позовної заяви позивачем
було сплачено судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп. (а.с. 1) суд приходить до
висновку, що судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
Керуючись ст.ст. 16, 625, 1046
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11,
60, 88, 212-215, 224-233 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований: АДРЕСА_1
заборгованість за договором позики в
сумі 3500 грн. та судові витрати в сумі 243
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про
перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів
з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити рішення
суду шляхом подання апеляційної скарги
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко