АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8419/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевцова Т. В. Доповідач - Повєткін
В.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 серпня
2014 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до приватного нотаріуса
ОСОБА_2 про визнання безпідставною
відмови нотаріуса у видачі дублікату
правовстановлюючого документу та
зобов'язання до вчинення дій, -

В с т а н о в и в :

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до
приватного нотаріуса ОСОБА_2 про
визнання безпідставною відмови
нотаріуса у видачі дублікату
правовстановлюючого документу та
зобов'язання до вчинення дій
посилаючись на те, що рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпрорпетровська від 28.05.2009 року був
задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Рішення набрало законної сили
06.06.2009 року. За цим судовим рішенням
позивачу надано право продажу квартири
АДРЕСА_1 для задоволення вимог за
кредитним договором № DNG0G1 від
29.11.2007 року. Позивач є
іпотекодержателем зазначеного
предмету іпотеки. Власником квартири є
ОСОБА_3 Для продажу квартири позивачу
необхідний право встановлювальний
документ. Таким документом є договір
купівлі-продажу від 29.11.2007 року за
реєстровим № 2452, за яким покупцем є
ОСОБА_3 та посвідчений 29.11.2007 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2
Враховуючи, шо позивач не був стороною
зазначеного договору купівлі-продажу,
даний документ у нього відсутній. Без
наявності цього документу позивач не
може укласти договір купівлі-продажу,
оскільки відповідно до положень ч.1 ст.55
Закону України «Про нотаріат» угоди
про відчуження, що підлягають
реєстрації, посвідчуються за умови
подання документів, що підтверджують
право власності на майно, що
відчужується. 21.05.2014 року позивач
звернувся до відповідача з заявою про
видачу дублікату договору
купівлі-продажу від 29.11.2007 року.
Відповідач відмовив у вчиненні цієї
нотаріальної дії, аргументувавши це
тим, що банк не є особою, від імені або в
інтересах якої, вчинялися названі вище
нотаріальні дії та він не є стороною
відповідного правочину. Між ст.53 Закону
України «Про нотаріат» і ст.38 Закону
України «Про іпотеку» існує колізія.
Так, ст.53 Закону України «Про нотаріат»
передбачає, що дублікат нотаріально
посвідченого документу видається лише
юридичним і фізичним особам, за
дорученням яких або в відношенні яких
здійснювалися нотаріальні дії.
Водночас ст.38 Закону України «Про
іпотеку» передбачено право
іпотекодержателя на продаж предмету
іпотеки. Наявність у іпотекодержателя
права продажу предмету іпотеки
дозволяє йому отримувати усі
документи, які необхідні для такого
продажу (витяги з реєстру, технічний
паспорт, дублікат право
встановлювального документу тощо).
Зазначена колізія має вирішуватися з
урахуванням положень п.2 розділу VI
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про іпотеку», а саме законодавчі та
інші нормативно-правові акти, прийняті
до набрання чинності цим Законом,
застосовуються в частині, що не
суперечать цьому Закону. Закон України
«Про іпотеку» набрав чинності з 01.01.2004
року, натомість Закону України «Про
нотаріат» набрав чинність з 01.01.1994 року.
Враховуючи зазначені правила
вирішення існуючої колізії законів,
позивач вважає, що ст.53 Закону України
«Про нотаріат» не підлягає
застосуванню у разі, якщо за дублікатом
документу звернувся іпотекодержатель.
Позивач просив суд постановити рішення
яким визнати незаконною відмову
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 від 29.05.2014
року у вчиненні нотаріальної дії та
зобов'язати приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 видати ПАТ
КБ «ПриватБанк» дублікат договору
купівлі-продажу від 29.11.2007 року (а.с.2-3).

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 04 серпня
2014 року в задоволені позовних вимог -
відмовлено (а.с.21-23).

В апеляційній скарзі (а.с.26-30) ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, як необґрунтоване і
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- не враховано наявність суджового
рішення, яким банку надані всі права
щодо продажу іпотечного майна;

- не враховано колізію між ст.53 Закону
України «Про нотаріат» та ст.38 Закону
України «Про іпотеку», з врахуванням
якої Закон України «Про нотаріат» не
підлягає застосуванню у разі звернення
іпотекодержателя за дублікатом
документа;

- відмова нотаріуса у вчинені
нотаріальних дій з підста, зазначених в
постанові, не передбачена ст.49 Закону
України «Про нотаріат».

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що нотаріусом обгрунтовано винесено
постанову про відмову у видачі
дублікату правовстановлюючого
документа.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.34 Закону України
«Про нотаріат» нотаріуси видають
дублікати нотаріальних документів, що
зберігаються у справах нотаріуса.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
банком заявлені позовні вимоги з
приводу отримання дублікату договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_2 29.11.2007 року в реєстрі за № 2452.

Згідно з цим договором вказана
квартира є власністю ОСОБА_3 та на
підставі договору, укладеного з ПАТ КБ
«ПриватБанк» та посвідченого
приватним нотаріусом ОСОБА_2 29.11.2007 року
в реєстрі за № 2454, є предметом іпотеки в
забезпечення зобов'язань ОСОБА_3 перед
ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним
договором № DNGOG400000201 від 29.11.2007 року (а.с.
4-5,6-7).

В заяві про видачу дубліката договору
купівлі-продажу квартири банк послався
на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28.05.2009 року
у справі № 2-640/09, яким звернуто
стягнення на вказану квартиру, що є
предметом іпотеки, щляхом її продажу
ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від
імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
з отриманням витягу з Державного
реєстру прав власності та наданням
банку всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу (а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні заяви банку,
нотаріус в постанові від 29.05.2014 року
послався на відсутність підстав для
видачі дубліката документа відповідно
до ст.53 Закону України «Про нотаріат»
та відсутність у банка прав на
отримання дубліката документа
відповідно до ч.5 ст.8 Закону України
«Про нотаріат» (ас.6-7).

Згідно ч.1 ст.53 Закону України «Про
нотаріат» у разі втрати або зіпсування
документа, посвідченого або виданого
нотаріусом чи посадовою особою органу
місцевого самоврядування, за письмовою
заявою осіб, перелічених у першому
реченні ч.5 ст.8 цього Закону, видається
дублікат втраченого документа.

Як вбачається зі справи, банк звернувся
з заявою про отримання дублікату
договору купівлі-продажу квартири не у
зв'язку з втратою або зіпсуванням цього
документа, а з метою продажу цієї
квартири як предмета іпотеки на
підставі рішення суду, а такі підстави
надання дубліката документа Законом не
передбачені.

За змістом ч.5 ст.8 Закону України «Про
нотаріат» дублікат втраченого
документа видається нотаріусом
виключно фізичним та юридичним особам,
за дорученням яких або щодо яких
вчинялися нотаріальні дії.

Як вбачається зі справи, банк не є
особою, за дорученням якої або щодо
якої вчинено нотаріальну дію, а саме: не
є стороною посвідченого нотаріусом
договору купівлі-продажу квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що
наведені нотаріусом у постанові
підстави для відмову у задоволенні
заяви банку про видачу дубліката не
передбачені ст.49 Закону України «Про
нотаріат», не можуть бути визнані
підставою для скасування рішення суду
про відмову банку у позові.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України
«Про нотаріат» нотаріус відмовляє у
вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1)
вчинення такої дії суперечить
законодавству України; 2) не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим
нотаріусом або посадовою особою, яка
вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у
тому, що фізична особа, яка звернулася
за вчиненням нотаріальної дії,
усвідомлює значення, зміст, правові
наслідки цієї дії або ця особа діє під
впливом насильства; 5) з проханням про
вчинення нотаріальної дії звернулась
особа, яка в установленому порядку
визнана недієздатною, або
уповноважений представник не має
необхідних повноважень; 6) правочин, що
укладається від імені юридичної особи,
суперечить цілям, зазначеним у їх
статуті чи положенні, або виходить за
межі їх діяльності; 7) особа, яка
звернулася з проханням про вчинення
нотаріальної дії, не внесла плату за її
вчинення; 8) особа, яка звернулася з
проханням про вчинення нотаріальної
дії, не внесла встановлені
законодавством платежі, пов'язані з її
вчиненням; 9) в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Наведений в ч.1 ст.49 Закону України «Про
нотаріат» перелік підстав для відмови
у видачі дубліката документа
стосується осіб, які мають право на
отримання дубліката документа, тобто
перелічених у першому реченні ч.5 ст.8
Закону України «Про нотаріат», та
підстав для його отримання, тобто лише
у разі втрати або зіпсування документа,
як це передбачено ч.1 ст.53 Закону
України «Про нотаріат».

Що ж стосується осіб, які у першому
реченні ч.5 ст.8 Закону України «Про
нотаріат» не передбачені, то для них
підставою для відмови у видачі
дубліката документа слід вважати
обмеження, передбачені ч.5 ст.8 та ч.1 ст.53
Закону України «Про нотаріат», про що
зазначено в п.9 ч.1 ст.49 Закону України
«Про нотаріат», яким встановлено, що
нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії в інших випадках,
передбачених цим Законом України «Про
нотаріат».

Отже слід визнати, що нотаріус,
відмовляючи банку у видачі дублікату
договору, правильно керувався
положеннями ч.5 ст.8 та ч.1 ст.53 Закону
України «Про нотаріат», якими не
передбачено видачу дубліката банку,
який не є особою у нотаріальній дії, та
з підстав, які не передбачені законом.

Доводи апеляційної скарги з посиланням
на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28.05.2009 року
у справі № 2-640/09, яким банку надані
повноваження на здійснення продажу
квартири, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки нотаріус у тій справі
участі не приймав, повноваження банку
щодо отримання дублікату документа не
були предметом спору і про надання
банку таких повноважень судове рішення
не було ухвалене (а.с.4-5).

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності колізії між нормами Законів
України «Про іпотеку» та «Про
нотаріат» є безпідставними, оскільки
колізія між законами має місце у разі,
коли різними законами по різному
врегульовано ті самі правовідносини.

Натомість Законом України «Про
іпотеку» питання яким саме чином банк
має реалізувати своє право на продаж
предмета іпотеки передбачене ст.38
цього Закону не врегульоване.

Зокрема Законом України «Про іпотеку»
не регульоване питання щодо видачі
нотаріусом за заявою іпотекодержателя
дубліката правовстановлюючого
документа, необхідного для реалізації
права на продаж іпотечного майна.

Отже колізії між Законами України «Про
іпотеку» та «Про нотаріат» щодо
спірного питання немає.

Тому доводи апеляційної скарги про
пріоритет та необхідність
застосування при розгляді спору
положень Закону України «Про іпотеку»
є необгрунтованими.

Крім того, як вбачається з постанови
нотаріуса про відмову у видачі
дубліката документа, підставою для
відмови є також не надання банком таких
документів: статуту, положення,
свідоцтва про державну реєстрацію,
довідки про присвоєння юридичній особі
ЄДРПОУ, паспорту представника банку,
нотаріально посвідченої довіреності
представника (а.с.6-7).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З підстав ненадання банком
вищевказаних документів постанова
нотаріуса про відмову у видачі
дубліката договору банком до суду не
оскаржена.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У даному випадку нотаріусом при
відмові у задоволенні заяви банку про
видачу дубліката документа з підстав,
передбачених законом, ніяким чином
права, свободи чи інтереси банку не
були порушені.

Відсутність правового врегулювання
спірного питання не є підставою для
визнання незаконними дій нотаріуса
щодо відмови у видачі дубліката
документа та для задоволення позову
банку про зобов'язання нотаріуса
вчинити нотаріальні дії всупереч
нормам діючого законодавства.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 04 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: