АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9446/2014
Головуючий у 1 - й інстанції:
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

18 вересня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду
місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на заочне
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 24 січня 2014 року в
цивільній справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л
а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду міста Києва від 24 січня
2014 року позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» 137 266,33
долари США, що станом на 19.10.2012 року за
курсом НБУ еквівалентно 1 097 169,78 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» судовий
збір в сумі 3441 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 30 травня 2014 року ОСОБА_1
та ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
заяв про перегляд заочного рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 24 січня 2014 року.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить заочне рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 24 січня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що на підставі
договору факторингу до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект», як правонаступника,
перейшли всі права та обов'язки
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» у правовідносинах з
ОСОБА_1 за кредитним договором №0
від 25.12.2007 року, а тому Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» набуло статусу кредитора
та прав вимоги щодо погашення
заборгованості лише стосовно ОСОБА_1.
Проте, звертаючись до суду з позовом
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №0 від 25.12.2007
року, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
поставило питання про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і з поручителя ОСОБА_2, тоді як договір
факторингу та акт приймання-передачі
прав вимоги не передбачає відступлення
прав вимоги за договором поруки,
укладеним з ОСОБА_2. Також вважає, що
договір факторингу укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» та
Публічним акціонерним товариства
«УкрСиббанк» є нікчемним, оскільки
порушує публічний порядок. Вказує на
те, що Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» позов до
суду про стягнення заборгованості було
пред'явлено 22.01.2013 року і надано
розрахунки заборгованості за
кредитним договором №0 від 25.12.2007
р. від 19.10.2012 року, при цьому не
враховано,що після 19.10.2012 року ОСОБА_1
було здійснені платежі по погашенню
заборгованості за кредитним договором,
однак даний факт не знайшов свого
відображення у позовній заяві, а тому
розрахунки заборгованості від 19.10.2012
року є необґрунтованими. Крім того,
позивачем, всупереч вимогам чинного
законодавства та умов кредитного
договору, не направлено ОСОБА_1 вимогу
про дострокове повернення всієї суми
кредиту. Задовольняючи позов, суд
першої інстанції не взяв до уваги даних
фактів та ухвалив рішення з
порушенням норм мат реального та
процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_3 повністю
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
Черемісін Руслан Вікторович проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, посилалась на те, що вони є
безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про день та час слухання справи судом
повідомлений у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія судів вважає
можливим слухати справу за його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь
у справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з слідуючих
підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова, установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 25 грудня 2007 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№0, відповідно до умов якого, банк
надав позичальнику кредит в сумі 100 000
доларів США, що на момент укладення
договору еквівалентно 505 000 грн., зі
сплатою 12,90% річних і погашенням згідно
умов вказаного договору. Строк дії
договору до 25.12.2028 року. Цільове
призначення кредиту, для придбання
земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором №0, 25 грудня 2007 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки за №169412,
відповідно до умов якого, ОСОБА_2
зобов'язується перед банком
відповідати за невиконання
позичальником ОСОБА_1 зобов'язань за
кредитним договором.

Цього ж дня, 25.12.2007 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований за №8536. Відповідно до
умов даного договору, ОСОБА_1 передала
Акціонерному комерційному
інноваційному банку «УкрСиббанк» в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
земельну ділянку загальною площею 0,250
га за адресою: АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, загальною площею 0,250 га за
адресою: АДРЕСА_2.

Правонаступником Акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк» є Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк».

Судом також встановлено, що 12 грудня 2011
року між Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» було
укладено договір факторингу №1,
відповідно до умов якого відбулося
відступлення права вимоги за кредитним
договором №0 від 25.12.2007 року,
укладеним між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1. За даним договором Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» набуло права вимоги в дату
відступлення, після чого фактор
одержує право вимагати від боржників і
гарантів виконання усіх зобов'язань за
первинними договорами і договорами
забезпечення.

На виконання умов договору факторингу
№1, 12.12.2011 року між Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» було
підписано акт приймання-передачі прав
вимоги.

15 грудня 2011 року Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» на адресу
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було надіслано
повідомлення про відступлення прав
вимоги за кредитним договором №0
від 25.12.2007 року Товариству з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект», а також
повідомлено банківські реквізити для
сплати заборгованості в сумі 127276,40
доларів США.

Оскільки відповідачі свої обов'язки за
кредитним договором №0 від 25.12.2007
року не виконували, що призвело до
виникнення заборгованості, то позивач
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, як боржника та поручителя, про
дострокове стягнення заборгованості
по договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 137 266,33 долари США, що
станом на 19.10.2012 року за курсом НБУ
еквівалентно 1 097 169,78 грн., суд 1-ї
інстанції посилався на те, що з
досліджених судом доказів достовірно
встановлено, що відповідачі, як боржник
та поручитель, свої зобов'язання за
кредитним договором №0 від 25.12.2007
року не виконують, а тому позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» є
обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.2 кредитного договору №0
від 25.12.2007 року встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
кредит у повному обсязі у в термін та
розмірах, що встановлені графіком
погашення кредиту, який є додатком до
договору, але в будь якому порядку не
пізніше 25 грудня 2028 року, якщо
сторонами не буде встановлено інший
термін на підставі угоди. Як вбачається
з графіку погашення заборгованості,
боржник мав сплачувати щомісячний
платіж до 25 числа кожного місяця.

Згідно з п.4.1 кредитного договору
№0 від 25.12.2007 року за порушення
позичальником термінів погашення
будь-яких своїх грошових зобов'язань,
встановлених цим договором, зокрема,
термінів повернення кредиту (всієї
суми або його частини) та/або термінів
сплати процентів за кредит та/або
комісій, банк має право вимагати від
позичальника додатково сплатити банку
пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від
гривневого еквіваленту суми
простроченого платежу, сума якого
розраховується за офіційним обмінним
курсом НБУ гривні до валюти
заборгованості станом на дату
нарахування такої пені, якщо сума
заборгованості виражена в іноземній
валюті. Пеня нараховується за кожен
день прострочення, включаючи день
погашення заборгованості.

Відповідно до положень ст.1077-1079, 1082, 1084
ЦК України боржник зобов'язаний
здійснити платіж факторові за умови, що
він одержав від клієнта або фактора
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога, яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж.

Проте, ОСОБА_1 свої обов'язки за
кредитним договором №0 від 25.12.2007
року належним чином не виконувала, що
призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 19.10.2012 року заборгованість за
кредитним договором №0 від 25.12.2007
року становить 137 266,33 доларів США, що а
курсом НБУ еквівалентно 1 097 169,78 грн., в
тому числі 94 826,15 доларів США, що а
курсом НБУ еквівалентно 757 945,42 грн. -
заборгованість за кредитом, 42 440,18
доларів США, що а курсом НБУ
еквівалентно 339 224,36 грн. -
заборгованість за відсотками.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, в
разі невиконання зобов'язання боржник
і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає в тому ж обсязі,
як і боржник, зокрема, відповідає за
сплату основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Оскільки факт не виконання
відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору
№0 від 25.12.2007 року достовірно
встановлений, то суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув солідарно з
відповідачів, як з боржника та
поручителя, на користь позивача
заборгованість на загальну суму 137 266,33
долари США, що станом на 19.10.2012 року за
курсом НБУ еквівалентно 1 097 169,78 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
після 19.10.2012 року ОСОБА_1 було проведено
оплату заборгованості за кредитним
договором, однак даний факт не знайшов
свого відображення у позовній заяві, а
тому розрахунки заборгованості від
19.10.2012 року є необґрунтованими, колегія
суддів вважає безпідставними, з огляду
на таке.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, відповідач не надав ні
суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної
інстанції жодного доказу сплати
заборгованості після 19.10.2012 року,
жодного доказу на підтвердження
неправильності наданого банком
розрахунку заборгованості, або ж
власного розрахунку з його
обґрунтуванням, зазначивши лише, що
наданий розрахунок є
необґрунтованими.

Також не спростовують правильність
висновків суду 1-ї інстанції і доводи
апеляційної скарги про те, що,
позивачем, всупереч вимогам чинного
законодавства та умов кредитного
договору, не направлено ОСОБА_1 вимогу
про дострокове повернення всієї суми
кредиту, оскільки позивач реалізував
своє право шляхом звернення з позовом
до суду.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що договір
факторингу та акт приймання-передачі
прав вимоги не передбачає відступлення
прав вимоги за договором поруки
укладеним з ОСОБА_2, а тому позивач не
мав права звертатися до суду з позовом
про стягнення заборгованості з
поручителя, з огляду на таке.

Відповідно до п.1.4 договору факторингу
№1 від 12.12.2011 року одночасно з
відступленням прав вимоги до фактора
переходять усі права клієнта за
договорами забезпечення.

Згідно з п.3.1 договору факторингу №1 від
12.12.2011 року права вимоги переходять від
клієнта до фактора в дату відступлення,
після чого фактор одержує право
вимагати від боржників і гарантів
виконання усіх зобов'язань за
первинними договорами і договорами
забезпечення.

Таким чином, на підставі договору
факторингу №1 від 12.12.2011 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» набуло
права вимоги як до боржників так і до
поручителів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір факторингу укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» та
Публічним акціонерним товариства
«УкрСиббанк» є нікчемним, оскільки
порушує публічний порядок, колегія
суддів вважає необґрунтованими, з
огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог, заперечень, крім випадків,
установлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційній інстанції апелянт не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження даних доводів.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Проте, вирішивши правильно спір по
суті, суд першої інстанції допустив
порушення норм процесуального права
при вирішенні питання про розподіл
судових витрат, стягнувши понесені
позивачем витрати по сплаті судового
збору в сумі 3441 грн. солідарно з ОСОБА_1
та ОСОБА_2, так як стаття 88 ЦПК України
не передбачає солідарного стягнення
судових витрат.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

З платіжного доручення №1243 від 16 січня
2013 року вбачається, що Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» при зверненні до суду було
сплачено судовий збір в сумі 3441 грн.,
спір вирішено на користь позивача,
позов задоволено в повному обсязі, а
тому судові витрати, понесені
позивачем, повинні бути відшкодовані
відповідачами в рівних частках.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 24 січня
2014 року в частині стягнення понесених
позивачем судових витрат солідарно із
відповідачів підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про стягнення з кожного з
відповідачів на користь позивача
понесених ним судових витрат в розмірі
1720,50 грн. з кожного, відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309, 313. 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 24 січня
2014 року в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»
судового збору в сумі 3441 грн. скасувати
та ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» () витрати
по сплаті судового збору в сумі 1720,50
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» () витрати
по сплаті судового збору в сумі 1720,50
гривень.

В іншій частині заочне рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 24 січня 2014 року залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: