Справа № 524/6776/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.09.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області в
складі:

головуючого - судді - Савічева
В.О.

при секретарі -
Стрижак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач з вказаним
позовом, вказував, що 09 травня 2013
р. між ним, ОСОБА_1 та громадянином
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, було
укладено договір позики, у
відповідності до якого він передав
відповідачу грошову позику в розмірі
2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок зі
строком повернення до 08 березня 2014 р.
Укладення договору позики
підтверджується розпискою від 09 травня
2013 р., що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047
Цивільного кодексу України. Однак,
відповідач в строк борг не повернув, а
тому позивач просить стягнути з
відповідача борг та неустойку в сумі 3300
грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позов підтримав та
просив задовольнити.

В судовому засіданні відповідач
позов визнав повністю.

Заслухавши сторони, надавши
оцінку визнанню позову з боку
відповідача та наданим доказам, серед
яких досліджено оригінал розписки, суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення позову з наступних
підстав.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що 09 травня 2013 р. між
ОСОБА_1 та громадянином України ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, було укладено договір
позики, у відповідності до якого він
передав Відповідачу грошову позику в
розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00
копійок зі строком повернення до 08
березня 2014 р. Укладення договору позики
підтверджується розпискою від 09 травня
2013 р., що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047
Цивільного кодексу України

Згідно ст.. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво-
чи багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Щодо письмової форми правочину
стаття 207 ЦКУ надає таке тлумачення:
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Грошові кошти у розмірі 2000 (дві
тисячі) гривень 00 копійок були передані
відповідачу у момент підписання
розписки.

Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги
до форми договору позики, а саме:
Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності до вимог ст.. 1049
ЦКУ позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.. 530 ЦКУ: якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у розписки
визначений 08 березня 2014 р.

Станом на час розгляду справи
сума позики в розмірі 2000,00 грн. ОСОБА_2
не повернута.

Згідно вимог ст.. 1050 ЦКУ: Якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (пені).

Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання
згідно вимог ст. 625 ЦКУ боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір

процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно умов позики, викладених,
зокрема в тексті розписки від 09.05.2013 р.,
у випадку прострочення повернення
позики, відповідач зобов'язаний
сплатити неустойку у розмірі 1% від
отриманої суми позики за кожен день
прострочення. Отже, станом на 22 липня 2014
р. відповідач має сплатити 3300 грн. за 165
днів прострочення повернення
заборгованості за такою формулою: (2000
грн. х 1%( х 165 (дні прострочення) = 3300 грн.

Згідно ст.. 79 Цивільного
процесуального кодексу України: судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Розмір судового збору, порядок його
сплати і звільнення від сплати
встановлюються законом. Суд приходить
до висновку про необхідність стягнення
з відповідача на користь позивача суми
судового збору сплаченого позивачем
при подачі позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 15, 16, 525, 526, 530, 549-552, 611, 625,1050
Цивільного кодексу України, ст. ст. ст.
ст. 3, 4, 79, 84, 88, 110, 119, 120, 122 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН
НОМЕР_1 проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 суму
основного боргу у розмірі 2000 (дві
тисячі) грн. 00 коп., неустойку у розмірі
3300 грн. та судовий збір у сумі 243 грн. 60
коп.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області шляхом
подання апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Рішення
набирає законної сили після закінчення
строків подання апеляційної скарги
або розгляду справи Апеляційним судом,
якщо рішення не скасовано.

Суддя :