АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
провадження:22-ц/796/8906/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Кравець Д.І
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва
Головуючого судді - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»
та ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 5 червня 2014
року у справі за поданням старшого
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
боржник - ОСОБА_4, стягувач - Публічне
акціонерне товариство «ТАСкомбанк»,
заінтересована особа - ОСОБА_5 про
визнання мирової угоди на стадії
примусового виконання, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 червня 2014 року у
задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про виконання мирової угоди на стадії
примусового виконання відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду,
представник ПАТ «ТАСкомбанк» і ОСОБА_4
подали апеляційні скарги, в яких
просять ухвалу скасувати та
постановити нову, якою подання
державного виконавця про визнання
мирової угоди задовольнити, вважаючи,
що судом порушено норми процесуального
права, не враховано обставини, що мають
суттєве значення для справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
Судом встановлено, що у травні 2014 року
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ОСОБА_6 звернулася до суду з поданням
про визнання мирової угоди від 18 квітня
2014 року, укладеної між ОСОБА_4 та
Публічним акціонерним товариством
«ТАСкомбанк» в процесі виконання
виконавчого листа № 2-1831/11, виданого
Печерським районним судом м. Києва 15
листопада 2011 року про солідарне
стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акціонерний Банк «Бізнес Стандарт»
заборгованості в розмірі 14 029 314 грн. 80
Обґрунтовує подання тим, що в
провадженні відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України знаходиться виконавчий
лист № 2-1831/11, виданий Печерським
районним судом м. Києва 15 листопада 2011
року про стягнення солідарно з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
Банк «Бізнес Стандарт» заборгованість
за кредитним договором № КФ 396-08 від 23
липня 2008 року, укладеним між Відкритим
акціонерним товариством «Акціонерний
Банк «Бізнес Стандарт» та ОСОБА_4, в
розмірі 14 029 314 грн. 80 коп.
13 квітня 2012 року відкрито виконавче
провадження та надано боржнику строк
на самостійне виконання рішення суду.
29 квітня 2014 року на адресу ВПВР ДВС
України надійшла заява стягувача з
оригіналом мирової угоди від 18 квітня
2014 року, укладеної між сторонами
виконавчого провадження. У зв'язку з
зазначеним та посилаючись на положення
ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче
провадження» та ст.ст. 175, 372 ЦПК
державний виконавець просив
розглянути подання та визнати укладену
між сторонами виконавчого провадження
Як вбачається з матеріалів справи, 13
квітня 2012 року відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа № 2-1831/11, виданого Печерським
районним судом м. Києва 15 листопада 2011
року про солідарне стягнення з ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
Банк «Бізнес Стандарт» заборгованості
в розмірі 14 029 314 грн.
18 квітня 2014 року, укладено мирову угоду
між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним
товариством «ТАСкомбанк» в процесі
виконання виконавчого листа № 2- 1831/111.
29 квітня 2014 року на адресу ВПВР ДВС
України надійшла заява стягувача з
оригіналом мирової угоди від 18 квітня
2014 року, укладеної між сторонами
виконавчого провадження.
Згідно змісту вказаної мирової угоди
сторони разом підтверджують та
гарантують, що заборгованість, яка
встановлена рішенням суду на загальну
суму 14 029 314 грн. 80 (вісімдесят) коп., буде
погашена перед стягувачем за рахунок
передачі нерухомого майна, що належить
боржнику на праві власності та яке
визначене в п. 1.5 цієї мирової угоди за
ринковою вартістю на загальну суму 8 973
046 грн. 00 коп., без ПДВ.
Положеннями п.п. 1.4.2 мирової угоди
встановлено Боржнику строк погашення
залишку боргу в сумі 5 056 268,80 грн. без
ПДВ до 31 грудня 2018 року.
Згідно п. 1.5 мирової угоди з моменту
визнання мирової угоди судом, ОСОБА_4
передає у власність належне йому на
праві власності нерухоме майно, а
Публічне акціонерне товариство
«ТАСкомбанк» приймає у власність
нерухоме майно, зазначене в п.п. 1.5.1-1.5.36
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦПК
України мирова угода, укладена між
сторонами, або відмова стягувача від
примусового виконання в процесі
виконання рішення подається в
письмовій формі державному
виконавцеві, який не пізніше
триденного строку передає її до суду за
місцем виконання рішення для визнання.
Суд має право перевірити і не визнати
мирову угоду або не прийняти відмови
стягувача від примусового виконання,
якщо це суперечить закону або порушує
права чи свободи інших осіб.
Відмовляючи у задоволені подання
державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з того, що в
обґрунтування вимог заявник та
учасники виконавчого провадження
посилаються на досягнуту між сторонами
домовленість щодо передачі нерухомого
майна, тоді як на примусовому виконанні
знаходиться виконавчий документ,
виданий за рішенням суду, про стягнення
коштів, що не стосується питання
передачі нерухомого майна.
Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції повністю
відповідають встановленим обставинам
справи, дослідженим доказам та вимогам
Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова
угода укладається сторонами з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
Колегія суддів вважає, що дана мирова
угода не відповідає вимогам закону та
виходить за межі предмету позову, так
як умови мирової угоди залежать від
багатьох інших факторів, таких як:
оформлення нерухомого майна з
обов'язковим нотаріальним
посвідченням та державною реєстрацією,
з`ясування наявності заборони
відчуження нерухомого майна, його
застави, прав на нього третіх осіб, та
інших обставини, які не можуть бути
з`ясовані судом під час вирішення
питання про визнання мирової угоди,
укладеної в межах виконавчого
Також, умови мирової угоди не
відповідають вимогам статті 175 ЦПК
України, оскільки не направлені на
врегулювання спору, а є вимогою про
перехід права власності на нерухоме
майно, тоді як предметом спору, за яким
укладена мирова угода, було стягнення
з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ТАСкомбанк»
14029314 грн. 80 коп. боргу.
Крім того, перехід права власності на
стадії виконавчого провадження має
свою процедуру, встановлену Законом
України «Про виконавче провадження».
Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні заяви державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України про визнання мирової
угоди від 18 квітня 2014 року, укладеної
між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним
товариством «ТАСкомбанк» в процесі
виконання виконавчого листа № 2-1831/11,
виданого Печерським районним судом м.
Києва 15 листопада 2011 року.
Доводи апеляційних скарг, що ухвала є
незаконною та необґрунтованою,
постановленою судом з порушенням норм
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставини, що мають значення
для справи, а викладені в ухвалі
висновки не відповідають обставинам
справи, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки суд повно та
об'єктивно встановив дійсні обставини
справи, дослідив надані сторонами
докази, дав їм вірну правову оцінку та
постановив ухвалу у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.
Інші доводи апеляційних скарг також
висновків суду не спростовують та не
впливають на їх правильність.
Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції є обґрунтованою,
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
та не може бути скасована з підстав,
викладених у апеляційних скаргах.
Керуючись ст.ст. 303,307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -
Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «ТАСкомбанк»,
Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 5 червня 2014 року залишити
Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді