Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року
Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого - судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Квику Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_1, третя особа - Львівське
комунальне підприємство «Старий
Львів» про зобов'язання до вчинення
дій,

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1, третя особа - ЛКП «Старий
Львів», в якому просить зобов'язати
відповідача за власні кошти відновити
перегородки та привести квартиру
АДРЕСА_1 до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1. 27.08.2012р.
Галицькою районною адміністрацією
Львівської міської ради прийнято
розпорядження №446 «Про приведення
квартири АДРЕСА_1 до попереднього
стану», яким зобов'язано ОСОБА_1 за
власні кошти привести квартиру АДРЕСА_1
до попереднього стану. Однак,
відповідач розпорядження не виконала,
15.10.2012 року комісією ЛКП «Старий Львів»
складено акт про невиконання вказаного
розпорядження, у зв'язку з чим позивач
змушений звернутись до суду.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала, дала
пояснення аналогічні доводам,
викладеним у позові. Просить позов
задоволити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечив та додатково
пояснив, що будинок АДРЕСА_1
переведений у нежитлове приміщення -
кафе - бар, а тому квартири № 18 у
вказаному будинку вже не існує та його
довірителька не є власницею вказаної
квартири. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином повідомлявся про час і місце
слухання справи, про причини неявки суд
не повідомив. Суд ухвалив слухати
справу у його відсутності з винесенням
рішення на підставі наявних в справі
доказів.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
надані суду докази, суд приходить до
висновку, що позов не підлягає до
задовлення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Судом встановлено, що 27.08.2012 року
Галицькою районною адміністрацією
Львівської міської ради,
розпорядженням №446 «Про приведення
квартири АДРЕСА_1 до попереднього
стану», ОСОБА_1 зобов'язано за власні
кошти привести квартиру АДРЕСА_1 до
попереднього стану /а.с.6/.

Також, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником
нежитлового приміщення - кафе-бар у
будинку АДРЕСА_1 з розміром частки 29/100,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності серія САК № 896342 від
03.06.2014 року та Витягом з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності серія
ЕЕА № 448810 виданого 03.06.2014 року /а.с. 85, 86/.

Окрім цього, відповідно до
наданої копії технічного паспорта на
нежитлові приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 (інвентарний № 863), загальна
площа становить 205, 2 кв. м. /а.с. 87-88/, з
яких, відповідачка володіє
приміщеннями позначеними цифрами в
технічному паспорті: 9/6,5; 10/52,5, на
загальну площу 59, 0 кв.м.

Згідно ч.1 ст.73 Закону України «Про
місцеве самоврядування», акти ради,
сільського, селищного, міського голови,
голови районної в місті ради,
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради, прийняті в
межах наданих їм повноважень, є
обов'язковими для виконання всіма
розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач звертається до суду із
позовними вимогами, щодо зобов'язання
відповідача вчинити дії відносно
приміщення, яке не перебуває у
власності останнього, оскільки ОСОБА_1,
на час розгляду справи в суді, не є
власником квартири АДРЕСА_1, а
нежитлові приміщення якими володіє
остання, не стосуються вказаного
розпорядження №446 від 27.08.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України,
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Згідно ч.5 ст.319 ЦК України, власник
майна не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам, та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Суд погоджується з доводами
позивача, що на час подання позову до
суду відповідач була власником
квартири АДРЕСА_1, однак суд звертає й
увагу на те, що на час розгляду справи в
суді ОСОБА_1 у встановленому законом
порядку набула право власності на
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 щодо якого будь-яких змін не
проводилось.

Таким чином, дотримуючись
засад справедливості та розумності,
враховуючи вищевикладене, суд
приходить до переконання, що в
задоволені позову слід відмовити,
оскільки квартири АДРЕСА_1 на даний час
не існує, а відповідач є власником
нежитлового приміщення за адресою
АДРЕСА_1, право власності на яке остання
набула у належному порядку, а також
будь-яких змін щодо цього приміщення не
проводилось.

Керуючись ст.ст.3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути
подана апеляційна скарга протягом 10-ти
днів після його оголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Стрельбицький В.В.