АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у І інстанції Литвинова І.В.
Доповідач Котула Л.Г.
30 вересня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
Головуючого - судді Котули Л.Г.
Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.
При секретарі Круглику В.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 27 серпня 2014 року за заявою про
забезпечення позову в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
договору довічного утримання
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Печерського районного суду
м. Києва від 27 серпня 2014 року у
задоволені заяви про забезпечення
позову в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання договору довічного
утримання недійсним відмовлено.
У апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить ухвалу суду
скасувати та постановити нову, якою
задовольнити заяву про забезпечення
позову та забезпечити позов шляхом
накладення арешту на житлову квартиру
АДРЕСА_1, належну на праві власності
ОСОБА_4 , оскільки судом порушені вимоги
процесуального права.
Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_5, який
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити з підстав викладених у
ній, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
, колегія суддів дійшла висновку , що
апеляційна скарга не підлягає
Відповідно до ч. 1,2 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.
У відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК
України види забезпечення позову мають
бути співмірними із заявленими
позивачем, вимогами.
Як роз'яснив Верховний Суд України у
п. 4 постанови №9 від 22.12.2006 року " Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову" розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Судом встановлено, що 18.07. 2014 року
ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_4 з позовом
про визнання договору довічного
утримання недійсним.

З наведеного випливає, що позивач
оспорює договір довічного утримання
від 10.11.2000 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4, тобто заявлено спір
немайнового характеру.(а.с.5,6).

Питання про застосування наслідків
недійсності цього договору позивач не
ставить.

У заяві про забезпечення позову,
позивач не навів обґрунтованих
доводів, які б свідчили про те , що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити або унеможливити
виконання рішення суду про
задоволення позову про визнання
недійсним договору довічного
утримання .

Відмовляючи у задоволені заяви про
забезпечення позову , суд обґрунтовано
виходив з обсягу позовних вимог та
відповідності виду забезпечення
позову позовним вимогам.

Суд правильно зазначив , що
квартира, на яку просить накласти арешт
позивач, не є предметом даного спору і
вимоги позивача носять
нематеріальний характер.

Враховуючи наведене, колегія суддів
не вбачає підстав до скасування ухвали
суду першої інстанції та задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,312,315 ЦПК
України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити, а ухвалу
Печерського районного суду м. Києва від
27 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і оскарженню
не підлягає.

Головуючий

Судді :