АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
міста Києва в складі: головуючого -
Левенця Б.Б.

суддів - Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання
малолітніх дітей, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивачка
звернулася із зазначеним позовом, на
обґрунтування якого зазначила, що із 2001
року перебуває із відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого має
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Із 11 червня 2012 року
шлюбні відносини припинені, примирення
вважала неможливим.

Враховуючи вищевикладене,
просила розірвати шлюб, зареєстрований
09 червня 2001 року у міському відділі
реєстрації актів цивільного стану
Миколаївського обласного управління
юстиції, актовий запис № 423, визначити
місце проживання дітей разом із
матір'ю. (т. 1 а.с. 1-5)

Відповідач проти позову
заперечував, звернувся із зустрічним
позовом на обґрунтування якого
зазначив, що позивачка залишила сім'ю, а
він має можливість надати дітям
належні виховання і розвиток, просив
визначити місце проживання дітей за
місцем проживання батька.(т. 1 а.с. 56-61)

Третя особа Орган опіки та
піклування Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
надала висновок про належність умов
проживання дітей та доцільність їх
проживання з батьком.

Рішенням Солом'янського
районного суду міста Києва від 19 лютого
2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей задоволено частково,
розірвано укладений між сторонами
шлюб, зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та
піклування Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації
про визначення місця проживання
малолітніх дітей задоволено, визначено
місце проживання дітей з батьком. (т.1
а.с.211, 213-218)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилалася на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просила змінити рішення районного суду
і задовольнити заявлені нею позовні
вимоги у повному обсязі та відмовити в
задоволенні вимог ОСОБА_2 На
обґрунтування скарги апелянт
зазначила, що суд не взяв до уваги той
факт, що апелянт була побита та
незаконно виселена із займаного жилого
приміщення, не допитав усіх свідків про
допит яких було заявлено, не звернув
уваги на факти чинення перешкод у
спілкуванні з дітьми з боку ОСОБА_2, не
взяв до уваги факт систематичної
оплати ОСОБА_1 за навчання сина ОСОБА_4,
невірно оцінив висновок органу опіки
та піклування, допустив
невідповідність висновків обставинам
справи, не застосував положень ст. 9
Конвенції про права дитини та ст. 6
Європейської конвенції про здійснення
прав дітей, в порушення ст. 111 СК України
не вжив заходів спрямованих на
примирення подружжя.(т.1 а.с. 222-239)

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_5 підтримали
скаргу та просили її задовольнити,
ОСОБА_2, його представник ОСОБА_6,
представник органу опіки та піклування
ОСОБА_7 заперечували проти скарги і
просили її відхилити.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
визнала повідомлення належним, а
неявку такою, що не перешкоджає
апеляційному розглядові справи.

Рішення суду в частині
розірвання шлюбу сторони не
оскаржували, тому, з огляду на
положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів перевірила законність судового
рішення в межах доводів скарги.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи сторін та
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Відповідно до положень принципу
№ 7 абз. 2 Декларації прав дитини,
прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної
Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року,
найкраще забезпечення інтересів
дитини має бути керівним принципом для
тих, на кому лежить відповідальність за
його навчання; ця відповідальність
покладена переш за все на батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції
про права дитини від 20 листопада 1989
року держави-учасниці забезпечують те,
щоб дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
яка є частиною національного
законодавства України, батько(-ки) або
інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Місце проживання дитини, яка
не досягла десяти років, визначається
за згодою батьків(ч. 1 ст. 160 цього
Кодексу)

Відповідно до ст. 161 СК України,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо
місця проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або
суд не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Суд має право постановити
рішення всупереч думці дитини, якщо
цього вимагають її інтереси.(ч. 3 ст. 171
цього Кодексу)

Судом встановлено, що із 2001 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, із 11 серпня 2013 року шлюбні
відносини припинені, примирення
сторони вважали неможливим. (а.с. 24-26)

Між сторонами склались складні,
дещо неприязні стосунки.

Так у серпні 2013 року ОСОБА_1
зверталась до правоохоронних органів
про спричинення їй тілесних ушкоджень
з боку ОСОБА_2 та до служби у справах
дітей Солом'янської районної в місті
Києві державної адміністрації. У цей же
період ОСОБА_2 звертався до
правоохоронних органів із заявою про
протиправні дії ОСОБА_1 Постановою від
18 листопада 2013 року кримінальне
провадження за заявою ОСОБА_1 на дії
ОСОБА_2 закрито у зв'язку із відсутністю
в діянні складу кримінального
правопорушення. При цьому,
правоохоронним органом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, кожного окремо, офіційно
застережено про недопустимість
вчинення антигромадської поведінки в
суспільстві. (а.с. 97-103, 116-118, 144-146, 159-163,
165-167)

Сторони не оспорювали, що
малолітні діти проживають разом із
батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Досліджені колегією суддів
докази в їх сукупності свідчать, що
ОСОБА_1 працює фізичною
особою-підприємцем, ОСОБА_2 працює
фізичною особою - підприємцем та кожен
з них проявляє відповідно материнську
і батьківську турботу, виходячи з
власних можливостей, додає зусиль щодо
належного утримання та виховання
дітей, об'єктивних доказів
протиправної поведінки або байдужості
з боку будь-кого з батьків до дітей не
надано і в судовому засіданні не
встановлено. (а.с. 73-74, 80, 106-107, 147-148. 164)

За наданими до суду довідками,
свідоцтвами про право власності на
нерухоме майно ОСОБА_2 під
наркологічним диспансерно-динамічним
наглядом, на обліку у лікаря - психіатра
не перебуває, є власником і проживає у
квартирі АДРЕСА_1, площа квартири 92 кв.м.
та житлового будинку площею 366.7 кв.м. за
адресою АДРЕСА_2, за місцем проживання
характеризується позитивно.(а.с. 65, 75-79)

До суду надані докази, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 відвідував спеціалізовану
школу № 43 з поглибленим вивченням
предметів суспільно-гуманітарного
циклу «Грааль», 20 листопада 2012 року
вибув до спеціалізованої школи № 7 м.
Києва. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 навчався та
виховувався у спеціалізованій школі -
дитячому садку І ступеня «Золотий
ключик». Діти перебували під наглядом в
поліклініці № 1 ДКЛ № 3 м. Києва, тобто
за місцем проживання. (а.с. 67-69)

За змістом психолого -
педагогічної характеристики ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 складеної директором та
психологом спеціалізованої школи № 7
ім. М.Т. Рильського, зроблений висновок,
що ОСОБА_3 виявляє однакове ставлення
як до матері, так і до батька, батько не
чинить психологічного тиску та не
створює негативного образу матері.(а.с.
82)

За висновками актів обстеження
умов проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
складеним 11 вересня 2013 року педагогами
спеціалізованої школи № 7 м. Києва та 11
вересня 2013 року працівниками СШДС
«Золотий ключик», батьком створені всі
умови для повноцінного фізичного,
інтелектуального, психоемоційного,
естетичного розвитку і проживання
дітей.(а.с. 81, 83-84)

За висновком від 22.11.2013 року №
108-14982/01 Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, виходячи з
наявних матеріалів справи та інтереси
малолітніх, висновки психологів, вік та
стать дітей, їх ставлення до кожного з
батьків та рішення комісії з питань
захисту прав дитини при Солом'янській
районній в місті Києві державної
адміністрації (засідання від 21.11.2013
року) вважав за доцільне визначити
місцем проживання малолітніх ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 - з
батьком ОСОБА_2

При цьому такий висновок орган
опіки та піклування обґрунтував
посиланням на те, що ОСОБА_1 працює, але
документів стосовно її щомісячного
доходу не надала, характеристика та акт
обстеження за її місцем проживання
відсутні на засідання комісії 05.11.2013
року та 21.11.2013 року ОСОБА_1 не з'явилась,
хоча була повідомлена належним
чином.(а.с. 125-128)

За актами обстеження умов
проживання від 03 вересня 2013 року та 30
жовтня 2013 року складеними працівниками
органу опіки та піклування
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, діти
проживають разом із батьком ОСОБА_2 у
трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 де
створені добрі умови проживання. З
дітьми працює няня - ОСОБА_10 (а.с. 129-131)

За висновком спеціаліста -
психолога від 27 серпня 2013 року № 256, на
час складання висновку, рівень
психічного розвитку кожного з дітей
відповідав віковій нормі, діти не
віддавали перевагу у стосунках з
батьками комусь одному: материнська й
батьківська турбота й опіка ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 сприймаються як рівноцінно
поділені між ними і такими, що й повною
мірою даються батьками кожному з них,
про свої успіхи, проблеми хлопчики
розкажуть «і мамі, і батькові», на
прогулянці поруч «і з мамою, і з
батьком», про наявність певної
переваги у ставленні до батьків
свідчить лише розташування на малюнку
сім'ї: у ОСОБА_3 - «мама, ОСОБА_4, тато, я» у
ОСОБА_4 «мама, я ОСОБА_3, тато».(а.с. 70-72,
104-105)

Вивчивши результати роботи та
висновок спеціаліста - психолога, які є
в матеріалах справи колегія суддів
визнає їх об'єктивними та достатніми,
та з метою недопущення подальшого
психоемоційного травмування
малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
якому на час розгляду справи районним
судом не виповнилось десяти років та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, останньому на час
розгляду справи судом виповнилось
шість повних років, положення
вищезазначеної Конвенції,
необхідність забезпечення сумісного
проживання і розвитку дітей, а тому не
вирішує питання про опитування дітей в
судовому засіданні.

Суд першої інстанції допитані та
дана належна оцінка показань свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14.(а.с. 171-177).

При оцінці пояснень дітей,
колегія суддів врахувала вік дітей, їх
виключно позитивне ставлення до обох
батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З цих підстав
колегія суддів відхилила доводи
апелянта про неврахування судом ст. 171
СК України, вищевказаних положень
Декларації та Конвенції про права
дитини, які для України є частиною
національного законодавства.

В суді першої інстанції ОСОБА_1
не повідомила фактичне місце
проживання з часу припинення подружніх
відносин, а тому не виявилось можливим
встановити житлово-побутові умови, в
яких проживає позивачка ОСОБА_1, її
оточення за місцем фактичного
проживання, а відтак, й не виявилось
можливим встановити наявність
(відсутність) належних умов для
проживання малолітніх дітей, а тому
доводи апелянта про можливість
визначення місця проживання
малолітніх дітей за місцем проживання
матері ОСОБА_1 є припущенням, які
об'єктивними доказами по справі не
підтверджені.

Посилання апелянта на
сертифікат № 50062-А виданий 17 травня 2013
року лікарем медичного центру ТОВ
«ЕНС» ОСОБА_15 в тому, що він пройшов
сеанс підшивання
Еспералі/Дисульфірама колегія суддів
відхилила, оскільки такий не свідчить
про зловживання ОСОБА_2 спиртними
напоями. При цьому колегія суддів
враховує і повідомлення лікаря ОСОБА_15
про те, що вищезазначений сертифікат не
є підтвердженням діагнозу алкогольної
залежності, а інших об'єктивних доказів
наявності такої до суду не надано.(а.с.
96, 108-115, 141-143)

Колегія суддів враховує
об'єктивне намагання кожної із сторін
довести перед судом, хто з них більше
турбується про дитину та з ким з них, на
їх думку, малолітня дитина має почувати
себе краще.

На думку колегії суддів, в
контексті вищевказаних положень
Декларації та Конвенції, визначення
районним судом місце проживання дітей
з батьком ОСОБА_2 слід визнати таким, що
є у якнайкращих інтересах дітей,
оскільки діти за вказаною адресою
проживають багато років, мають стали
зв'язки в оточенні, як за місцем
проживання так й за місцем навчання,
зміна таких умов і зв'язків не
відповідатиме інтересам дітей. При
цьому, колегія суддів враховує, що
ОСОБА_1 та її представник не надали
будь-яких об'єктивних доказів (місця і
умов проживання ОСОБА_1), які б давали
суду підставу погодитись із доводами
ОСОБА_1 про можливість у встановленому
законом порядку визначити місце
проживання дітей разом із ОСОБА_1 і що
таке визначення відповідатиме
інтересам дітей.

Посилання апелянта та її
представника на акт обстеження умов
проживання, характеристику та договір
оренди ОСОБА_1 житла, які складені у
серпні 2014 року, тобто після ухвалення
оскаржуваного рішення від 19 лютого 2014
року, не можуть бути прийняті до уваги
колегією суддів з огляду на положення
ч. 1 ст. 303 ЦПК України, оскільки таких
доказів ОСОБА_1 та її представник в суді
першої інстанції не подавали.

При цьому колегія суддів
враховує, що за наданими доказами
ОСОБА_1 зареєстрована за місцем
проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посилання ОСОБА_1 про перешкоджання
ОСОБА_2 у проживанні та усунення
перешкод у спілкуванні із дітьми з боку
ОСОБА_2 не є предметом судового
розгляду у цьому провадженні, оскільки
таких вимог позивачкою заявлено не
було. (а.с. 4-5, 66)

В суді апеляційної інстанції
сторони не заперечували, що за рішенням
Солом'янського районного суду міста
Києва від 06 серпня 2014 року усунуто
перешкоди ОСОБА_1 у проживання і
користуванні квартирою АДРЕСА_1 тобто
за місцем проживання малолітніх дітей.

За таких обставин та зважаючи на
положення ст. 156 ЖК України, колегія
суддів дійшла висновку, що припинення
сімейних відносин не перешкоджає
ОСОБА_1 користуватись належною ОСОБА_2
квартирою, а відтак й проживати за
місцем проживання дітей. Вказане
свідчить про відсутність факту
порушення принципу 6 Декларації прав
дитини від 20.11.1959 року.

Інші доводи скарги цих висновків
не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК
України, не можуть бути визнані
підставою для його скасування, тому
колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 19 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

В.А.Кравець

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/8278/2014

Головуючий у першій інстанції
ЗінченкоС.В.

Доповідач Левенець Б.Б.