У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Тарнівецької сільської ради, третя
особа - реєстраційна служба
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції в Закарпатській
області, про визнання права власності
на земельні ділянки та визнання
добросовісним набувачем,

в с т а н о в и
в :

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з указаним позовом, який у
подальшому уточнила та просила визнати
за нею право власності на земельні
ділянки в с. Тарнівці Ужгородського
району із визначеними та закріпленими
в натурі межами, а саме: земельну
ділянку загальною площею 0,17 га
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
земельну ділянку загальною площею 0,41
га призначену для ведення особистого
селянського господарства, одна частина
якої розміром 0,12 га межує із землею
призначеною для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, друга
частина розміром 0,29 га розміщується
окремо в межах с. Тарнівці, урочище
«Біля залізної дороги» і межує із
землями загального користування, а
також встановити, що вона є
добросовісним набувачем права
власності на зазначені земельні
ділянки.

Позов обґрунтовувала тим, що на
підставі рішенням 9 сесії
22 скликання Тарнівецької сільської
ради народних депутатів від 26 лютого 1997
року їй було безоплатно передано у
власність земельну ділянку призначену
для обслуговування житлового будинку
та ведення особистого підсобного
господарства в с. Тарнівці
Ужгородського району загальною площею
0,58 га. На підставі вказаного рішення
було видано державний акт направо
приватної власності на землю серії
ІV-ЗК № 038545 від 05 червня 2001 року. 17
квітня 2013 року Вищий спеціалізований
суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ скасував рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 10 грудня 2012
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 25 січня 2013
року у справі за позовом Тарнівецької
сільської ради, управління Держкомзему
в Ужгородському районі, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області до ОСОБА_2 про
визнання державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку недійсним, справу направлено
на новий розгляд до суду першої
інстанції. Касаційний суд вказав на те,
що скасування чи визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, який є лише правовстановлюючим
документом, без визначення
законності/незаконності рішення ради,
на підставі якого його видано є
порушенням вимог ст. 152, 155 ЗК України.
Вказувала, що у неї є потреба в судовому
захисті свого права власності на землю
в спосіб передбачений ст. 152 ЗК
України та ст. 392 ЦК України, оскільки
Тарнівецька сільська рада оспорює
виданий нею правовстановлюючий
документ, а у позивачки є необхідність
державної реєстрації її права на
нерухоме майно.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 травня 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
земельні ділянки в с.
Тарнівці Ужгородського району із
визначеними та закріпленими в натурі
межами, а саме: земельну ділянку
загальною площею 0,17 га призначену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1; земельну
ділянку загальною площею 0,41 га
призначену для ведення особистого
селянського господарства, одна частина
якої розміром 0,12 га межує із землею
призначеною для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, друга частина розміром 0,29 га
розміщується окремо в межах с.
Тарнівці, урочище «Біля залізної
дороги» і межує із землями загального
користування. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 23 жовтня
2014 року рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 15 травня 2013 року скасовано
та ухвалено нове про відмову у
задоволенні позову.

01 грудня 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ОСОБА_2 подано касаційну скаргу
на рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 жовтня 2014
року, тобто після закінчення строку,
установленого ст. 325 ЦПК України.

Касаційна скарга містить клопотання
про поновлення строку на касаційне
оскарження.

Зважаючи на те, що строк на касаційне
оскарження пропущено з поважних
причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4
статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено,
що під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

У відкритті касаційного провадження
у справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваного рішення апеляційного
суду вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначеного судового рішення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК
України, а також, встановивши, що
відомості, які містяться в державному
акті на право власності на землю серії
ІV-ЗК № 038545 суперечать рішенню
сільської ради, на підставі якого
видано державний акт, який у свою чергу
визнаний судом недійсним, обґрунтовано
виходив із відсутності підстав для
визнання за ОСОБА_2 права власності на
земельні ділянки.

Апеляційний суд правильно
визначився з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, яка підлягає застосуванню, в
результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 23 жовтня 2014
року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Тарнівецької
сільської ради, третя особа -
реєстраційна служба Ужгородського
міськрайонного управління юстиції в
Закарпатській області, про визнання
права власності на земельні ділянки та
взнання добросовісним набувачем, за
касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 23 жовтня 2014 року.

Додані до касаційної скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
О.В.
Ступак

4

№ 6-45083ск14