Сколівський районний суд Львівської
Справа № 453/1181/14-ц
№
провадження 2/453/469/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської
ради Львівської області, з участю
третіх осіб - ОСОБА_3 та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
визнання права власності на самочинне
будівництво, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 14.08.2014 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій просить
визнати за ним право власності на
самочинно збудований магазин
(позначений у технічному паспорті
літерою А-1) загальною площею 55,1 кв. м.,
розташований на АДРЕСА_1. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що він у АДРЕСА_1
користується земельною ділянкою
площею 0, 0060 га., що примикає до належної
йому на праві власності земельної
ділянки. На вказаній земельній ділянці
він у 2013 році за власні кошти та кошти
своєї дружини - ОСОБА_3 (спільні кошти
подружжя) розпочав будівництво
тимчасових споруд торгівельного
призначення, отримавши перед цим
необхідні дозволи. У ході будівництва,
він ухилився від отриманої дозвільної
документації, зокрема тимчасові
споруди були об'єднані в одне ціле і, у
подальшому, були збудовані як одна
капітальна споруда - нежитлове
приміщення для торгівлі (магазин).
Відповідну проектну документацію для
будівництва такого магазину він не
виготовляв і за дозволом на початок
проведення будівельних робіт не
звертався, оскільки не знав про
необхідність вчинення таких дій. На
даний час будівництво магазину вже
закінчено, об'єкту присвоєний адресний
номер, він має намір його
експлуатувати, а тому змушений
звернутися до суду із даним позовом за
захистом своїх прав на новостворене
майно.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив позов задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві (а.
с. 3-4). У судовому засіданні надав
пояснення, аналогічні наведеним у
позові.

Належним чином уповноважений
представник відповідача Сколівської
міської ради Львівської області -
спеціаліст І-ої категорії-юрисконсульт
Адамовський Ю.В. у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог не
заперечував, так як позивач ОСОБА_1
дійсно за власні кошти (кошти сім'ї),
господарським способом упродовж 2013-2014
років здійснив будівництво магазину
загальною площею 55,1 кв. м., який
розташований у АДРЕСА_1, біля належної
йому будівлі, частина якої є житловою, а
інша - нежитловою. Вказаний магазин
збудований на земельній ділянці, що на
даний час відноситься земель
комунальної власності, однак у
подальшому буде ставитись питання про
надання її позивачу ОСОБА_1 для
обслуговування нежитлового приміщення
(магазину). Будь-яких скарг на адресу
міської ради щодо самочинного
збудованого позивачем ОСОБА_1
магазину-бару не надходило. Відтак,
міська рада, як власник землі, не
заперечує проти задоволення позовних
вимог.

Належним чином уповноважений
представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області -
державний інспектор відділу
державного контролю за будівництвом
об'єктів Південного напрямку ОСОБА_6 у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог не заперечував,
враховуючи ставлення відповідача, як
власника землі, до позову, вважає їх
підставними та обґрунтованими, жодних
зауважень щодо представленого
позивачем Технічного висновку про стан
будівельних конструкцій та інженерних
мереж спірної будівлі торгівельного
призначення не має. Будівництво в
цілому дійсно відповідає будівельним
нормам і правилам, санітарним та
протипожежним вимогам і може бути
узаконена у порядку, встановленому
чинним законодавством. Враховуючи
виготовлений відповідний паспорт
прив'язки тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності, як основу для можливості
проведення будівельних робіт, така
споруда могла б бути узаконеною
Інспекцією ДАБК у Львівській області у
встановленому порядку.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог не заперечувала. Зазначила, що
вона являється дружиною позивача
ОСОБА_1, який дійсно за їхні спільні
кошти збудував у АДРЕСА_1 неподалік
належної йому будівлі та земельної
ділянки магазин, якому на даний час
присвоєно адресу - АДРЕСА_1. Однак, вона
не заперечує проти визнання права
власності на зазначений магазин лише
за чоловіком і просить позовні вимоги
задовольнити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, давши
належну оцінку доказам по справі, суд
вважає, що позовні вимоги є підставними
та підлягають до задоволення.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що на підставі рішення виконавчого
комітету Сколівської міської ради
Львівської області № 88 від 22.05.2013 року
«Про надання дозволу щодо розміщення
тимчасових споруд торгівельного
призначення для здійснення
підприємницької діяльності ФОП
ОСОБА_1» (а. с. 5) позивачем ОСОБА_1 за
спільні із дружиною ОСОБА_3 кошти на
земельній ділянці площею 0,0060 га., що
належить Сколівській міській раді
Львівської області і відноситься до
земель громадської забудови, у 2013 році
розпочато, а у 2014 році завершено
будівництво споруди торгівельного
призначення (магазину) загальною
площею 55, 1 кв. м., що стверджується
копією технічного паспорта на
громадський будинок, виготовленого на
замовлення позивача 07.08.2014 року ФОП
«ОСОБА_8» (а. с. 40-44), а рішенням
виконавчого комітету Сколівської
міської ради Львівської області № 84
від 04.08.2014 року «Про присвоєння
адресного номера» (а. с. 45) зазначеному
магазину присвоєно адресний номер -
АДРЕСА_1.

Як уже зазначено вище, дозвіл
надавався на будівництво двох
тимчасових споруд торгівельного
призначення, що стверджується також
виготовленим 27.06.2013 року на замовлення
позивача Відділом регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури Сколівської РДА
Львівської області паспортом прив'язки
двох тимчасових споруд для провадження
підприємницької діяльності (а. с. 24-39),
проте позивач ОСОБА_1 ухилився від
отриманих дозвільних документів,
спорудивши єдину капітальну споруду -
магазин (позначений у технічному
паспорті літерою А-1) загальною площею
55,1 кв. м., розташований у АДРЕСА_1.

В цілому, будівництво магазину
загальною площею 55,1 кв. м.,
розташованого у АДРЕСА_1, проходило без
отримання на те відповідних дозволів
контролюючих служб та погоджень, а
також без затвердженого у
встановленому законодавством порядку
проекту.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда чи
будь-яке інше нерухоме майно, якщо вони
будуються або збудовані без належного
на те дозволу чи належно затвердженого
проекту, вважаються самочинним
будівництвом. Проте, відповідно до ч. 5
вказаної норми, на вимогу власника
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує прав інших осіб.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1
здійснив будівництво магазину на
земельній ділянці площею 0,0060 га., яка на
даний час відноситься до земель
комунальної власності (землі
громадської забудови), що
підтверджується
довідкою-характеристикою вказаної
земельної ділянки (а. с. 7) та схемою її
розміщення (а. с. 6). Відповідач
Сколівська міська рада Львівської
області, як власник зазначеної
земельної ділянки, жодних заперечень
щодо будівництва на ній спірного
магазину і визнання на нього права
власності за позивачем ОСОБА_1 не має.
Прав та інтересів інших осіб самочинно
збудований магазин не порушує.

Крім того, згідно Технічного висновку
про стан будівельних конструкцій та
інженерних мереж будівлі
торговельного призначення на АДРЕСА_1,
виготовленого на замовлення позивача
Дрогобицьким відділом Львівського
філіалу ДНДтПВІ
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», що має
відповідну ліцензію (а. с. 10-23),
встановлено відповідність зазначеного
об'єкта вимогам надійності і безпечної
експлуатації, можливість здійснення
такої експлуатації. Самочинно
збудована спірна споруда відповідає
будівельним нормам і правилам,
санітарним та протипожежним вимогам і
може бути узаконена у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд,
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Враховуючи те, що визнання належним
чином уповноваженим представником
відповідача Сколівської міської ради
Львівської області позовних вимог є
безумовним, не суперечить вимогам
закону, не порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, суд, переконавшись
у правильному розумінні відповідачем
змісту обставин справи, у відсутності
сумнівів у добровільності та
істинності позиції представника
відповідача з цього приводу,
роз'яснивши йому при цьому наслідки
відповідної процесуальної дії,
приходить до висновку про те, що позов
слід задовольнити.

На підставі вказаного вище, а також
враховуючи відповідну позицію третьої
особи ОСОБА_3 щодо прав на самочинно
збудоване майно, суд дійшов до
висновку, що за позивачем ОСОБА_1 слід
визнати право власності на самочинно
збудований ним магазин (позначений у
технічному паспорті літерою А-1)
загальною площею 55,1 кв. м., розташований
у АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 79, 88, 174, 209,
212-215, 218 ЦПК України, виходячи з положень
ст. ст. 375-376 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
самочинно збудований магазин
(позначений у технічному паспорті
літерою А-1) загальною площею 55,1 кв. м.,
розташований у АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин