Справа № 466/1256/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої - судді
Баєвої О.І.

при секретарі - Лелик
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - відділ у справах дітей
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про визначення
часток, визнання права власності,
стягнення коштів, -

у с т а н о
в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,
який в подальшому уточнила та
остаточно просила суд ухвалити рішення
про поділ майна подружжя, визнання за
нею права власності на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1 та вселення її та
неповнолітнього сина в дану квартиру,
чим зобов'язати відповідачів не чинити
перешкод при вселенні та проживанні у
вказаній квартирі, а також визнати
автомобіль марки «Шкода Октавія» д.н.з.
НОМЕР_1 об'єктом спільної сумісної
власності та стягнути з відповідача в
її користь 41508,50 грн. - половину від
вартості даного автомобіля.

В обґрунтування позову зазначає, що з
1998 року по 31 жовтня 2008 року вона
перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 Від даного
шлюбу у них народився син ІНФОРМАЦІЯ_1,
який на даний час поживає з нею та
знаходиться на її утриманні. За час
шлюбу вони придбали з відповідачем 1/2
частку квартири АДРЕСА_1. Другу частину
квартири придбала мати відповідача -
ОСОБА_3 Оскільки відповідач ОСОБА_2 з 2006
року не сплачує аліменти, просить
поділити спільне майно подружжя,
відступивши від рівності часток, та
визнати за нею право власності на 1/3
частину спірної квартири. Крім того
зазначає, що в березні 2008 року ними було
придбано автомобіль марки
«Шкода-Октавія» д.н.з. НОМЕР_1, кошти на
який бралися у кредит у ВАТ «Електрон
Банк», тому просить визнати даний
автомобіль об'єктом спільної сумісної
власності та стягнути з відповідача в
її користь половину вартості
автомобіля.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, давши пояснення такі
ж як викладені в позовній заяві та
уточненні до неї. Просили позов
задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_4
в судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечили в повному
обсязі, покликаючись на підстави та
мотиви викладені в письмових
запереченнях, долучених до матеріалів
справи. Просили у задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи - відділу у
справах дітей Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
- в судовому засіданні зазначив, що при
вирішенні даного спору покладається на
розсуд суду, однак при винесенні
рішення просив врахувати інтереси
неповнолітнього.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
30.04.1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син - ОСОБА_5. Рішенням
Шевченківського районного суду м.
Львова від 31 жовтня 2008 року шлюб між
ними розірвано.

Згідно договору купівлі-продажу від 04
жовтня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 купили
в рівних частинах, тобто по 1/2 частині
кожний, квартиру АДРЕСА_1. Даний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу та зареєстрований в реєстрі за
№4420.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності.

Оскільки в судовому засіданні
беззаперечно встановлено, що 1/2 частина
квартири, придбана ОСОБА_2 за час шлюбу,
а тому дана частина квартири, на думку є
спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

На підставі наведеної вище норми, суд
не може прийняти твердження
представника ОСОБА_4 про те, що частки
слід визначати виходячи з того, що сама
позивач при купівлі даної квартири
сплатила лише 3000 доларів США, а отже
частки не можуть бути рівними, крім
того, суд не може прийняти і її
твердження про те, що позивач має у
власності іншу квартиру, а тому не може
претендувати на спірну частку. Такі
твердження представника повністю
суперечать положенням ч. 1 ст. 70 СК
України.

Частиною третьою ст. 70 СК України
передбачено, що за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, з ним проживають
діти, а умови, що розмір аліментів, які
вони одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку, лікування.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова частково задоволено
позов ОСОБА_1 та з відповідача ОСОБА_2
стягуються аліменти на утримання
неповнолітнього сина - ОСОБА_5 в розмірі
1/3 його доходу.

Згідно довідки з місця проживання про
склад сім'ї та прописку ЛКП «Під
Голоском-410» №380 від 20.03.2014 року
неповнолітній ОСОБА_5 зареєстрований
та проживає разом з позивачем в
квартирі АДРЕСА_2

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
зазначив, що аліменти на утримання сина
сплачує не по виконавчому листу та не в
повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ч. 3
ст. 70 СК України суд вважає за можливе
збільшити частку ОСОБА_1, оскільки
дитина проживає разом з нею та розмір
аліментів недостатній для
забезпечення фізичного та духовного
розвитку неповнолітнього.

З огляду на зазначену норму, суд не може
прийняти до уваги твердження
представника відповідача про те, що
неповнолітній має на праві власності
частку в квартирі АДРЕСА_2, а тому його
інтереси при поділі майна подружжя не
повинні враховуватись.

За таких обставин суд вважає, що вимога
позивача про визнання за нею права
власності на спільне майно подружжя з
відступленням від рівності часток є
підставною лише частково, оскільки
ОСОБА_3 є власником 1/2 частини спірної
квартири, а тому поділу підлягає лише 1/2
частина квартири, яку придбав ОСОБА_2
Відступаючи від рівності часток суд
вважає, що за ОСОБА_1, з врахуванням
інтересів сина, слід визнати право
власності на 5/16 частин квартири
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не
чинити перешкод позивачу та її сину у
вселенні та проживанні у спірній
квартирі, з урахуванням належної
частки.

Що стосується позовної вимоги, в
частині визнання автомобіля спільною
сумісною власністю подружжя та
відшкодування позивачу половини
вартості даного автомобіля, то суд
вважає, що в даній частині позовних
вимог, слід відмовити оскільки судом
вставлено що 06 березня 2008 року між ВАТ
«Електрон Банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір на
придбання автомобіля Шкода Октавія Тур
1,4 2007 року випуску, однак право
власності на автомобіль ОСОБА_2 набув,
лише в березні 2012 року, після повної
сплати вартості автомобіля, а відтак
твердження, що автомобіль придбаний за
час шлюбу є безпідставним.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 33, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України,

в и р і
ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/16
часток, а за ОСОБА_2 право власності на
3/16 частки в квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні решти вимог відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Баєва