У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 жовтня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Висоцької В.С.

Суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому, на підставі
ст.ст. 1166, 1167 ЦК України просила
стягнути з ОСОБА_6 на її користь 85
884 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 24 серпня 2012
року в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, винним
у скоєні якого визнано відповідача,
який керував автомобілем «Мерседес
Бенц», д.н. НОМЕР_1, було завдано
механічних пошкоджень належному
позивачу автомобілю «Тойота»,
д.н. НОМЕР_2. Розмір матеріальної шкоди,
згідно висновків експертного
дослідження становить 85 884 грн. Крім
того, позивач понесла витрати з
перевезення пошкодженого автомобіля в
сумі 650 грн, оплати за оцінку
транспортного засобу у розмірі 350 грн.
Відповідач ухиляється від
відшкодування шкоди. У зв'язку з
відсутністю коштів позивач продала
належний їй автомобіль, виручених
коштів на придбання нового
транспортного засобу не вистачає.
Діями відповідача їй завдано моральну
шкоду, яка полягає у зміні звичного
образу життя, хвилюванні у зв'язку із
пошкодженням належного їй майна.
Розмір моральної шкоди позивач
визначила у розмірі 20 000 грн.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області
від 18 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь позивача
матеріальну шкоду у сумі 85 884 грн. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 липня 2014 року рішення
районного суду скасовано з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь позивача в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 44 508
грн та 2 000 грн моральної шкоди. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Представник відповідача, не
погоджуючись з даним рішенням суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить його
скасувати з ухваленням нового рішення
про відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
матеріальної шкоди у розмірі 85 884 грн
виходив з того, що вина відповідача
підтверджується постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 5 грудня 2012 року. Розмір
матеріальної шкоди, заданої власнику
автомобіля «Тойота»,
д.н. НОМЕР_2, визначено звітом від 30
серпня 2012 року у розмірі 85884,30 грн, яка
підлягає стягненню з відповідача.
Позивачем не обґрунтовано вимог про
відшкодування моральної шкоди, тому
вказані вимоги задоволенню не
підлягають.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про
стягнення з відповідача на користь
позивача 44 508 грн матеріальної шкоди та
2000 грн моральної шкоди суд апеляційної
інстанції виходив з того, що згідно
висновку експерта № 1049 судової
автотоварознавчої експертизи з
визначення суми матеріальної шкоди від
23 травня 2014 року, проведеної в ході
апеляційного розгляду справи, розмір
матеріальної шкоди, завданої
володільцю автомобіля «Тойота», д.н.
НОМЕР_3 становить: 90 698,00 грн - у випадку
передання пошкодженого автомобіля
відповідачу та 44 508 грн - у випадку
неможливості передати пошкоджений
автомобіль відповідачу. Оскільки
ОСОБА_5 пошкоджений автомобіль продала,
з відповідача на її користь підлягає
стягненню матеріальна шкода у розмірі
44508 грн, що становить 51,8% від заявлених
позовних вимог.

Згідно висновків апеляційного суду
пошкодженням належного позивачу
автомобіля останній завдано моральну
шкоду, яка полягає у моральних
стражданнях, втраті нормальних
життєвих зв'язків, додаткових зусиллях
для організації свого життя, а тому
підлягає відшкодуванню. Розмір
моральної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню апеляційним судом
визначено у розмірі 2000 грн.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій повністю
погодитися не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Відповідно до статті 1194 ЦК України,
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно статті 21 Закону «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів.

В постанові від 4 червня 2014 року у
справі № 6-49цс14 Верховний Суд України
дійшов висновку, що власник
пошкодженого внаслідок ДТП
транспортного засобу має право на
відшкодування в повному обсязі
завданої йому майнової шкоди. При
цьому, якщо цивільна відповідальність
заподіювача шкоди була застрахована,
але розміру страхового відшкодування
не вистачає для повного відшкодування
завданої майнової шкоди, у тому числі й
у разі встановлення законодавчих
обмежень щодо відшкодування шкоди
страховиком, то в такому разі майнова
шкода у вигляді втрати товарної
вартості транспортного засобу повинна
бути відшкодована винною особою в
загальному порядку. Методикою
передбачено можливість і порядок
обчислення показника втрати товарної
вартості колісного транспортного
засобу як складової загального розміру
майнової шкоди, яка завдана власнику
транспортного засобу, пошкодженого
внаслідок ДТП. Оскільки від сплати
відповідного відшкодування
законодавством звільнено страховика,
то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК
України може бути стягнуто з особи, яка
завдала шкоду.

У п.16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року №4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» надано
роз'яснення, що відповідно до статті 21
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» на території
України забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється як з
метою забезпечення відшкодування
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або
майну потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, так і
захисту майнових інтересів
страхувальників, враховуючи положення
статті 1194 ЦК, питання про відшкодування
шкоди самою особою, відповідальність
якої застрахована, вирішується залежно
від висловленої нею згоди на таке
відшкодування та виконання чи
невиконання нею передбаченого статтею
33 Закону обов'язку щодо письмового
надання страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України, далі - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Відповідач вказував на те, що його
цивільно-правова відповідальність, як
власника транспортного засобу
«Мерседес Бенц» д.н. НОМЕР_4 на дату ДТП
була застрахована у ПрАТ «НФСК
«Добробут», згідно полісу АВ 3018807, що
він повідомив страхову компанію про
ДТП у встановлені строки, надіславши
відповідне повідомлення кур'єром.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд
першої інстанції не надав належної
оцінки та не перевірив вказані
обставини, не врахував вищевказаних
роз'яснень, не вирішив питання щодо
залучення до участі у справі страхової
компанії, не перевірив обставини
звернення позивача та відповідача до
останньої.

Апеляційний суд, також не звернув
уваги на зазначене та не виправив
вказаного порушення в силу положень
ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду
справи та відсутності повноважень
наданих йому цим Кодексом, ухвалив
необґрунтоване рішення про часткове
задоволення позову.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18
листопада 2013 року, рішення
апеляційного суду Одеської області від
16 липня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька Судді М.К.
Гримич О.В. Кафідова О.В. Умнова І.М.
Фаловська