Ухвала

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Дана» до
ОСОБА_1, товариства з обмеженою
відповідальністю «Пахар», третя особа -
Головне управління Державного
земельного агентства у Запорізький
області, про визнання недійсним
договору оренди та визнання права
користування земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дана», третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Пахар», про визнання
договору оренди землі таким, що
припинив свою дію, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 в особі представника
ОСОБА_2 на рішення Запорізького
районного суду Запорізької області від
17 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 25 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Дана»
(далі - ТзОВ «Дана») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, товариства з
обмеженою відповідальністю «Пахар»
(далі - ТзОВ «Пахар») про визнання
недійсним договору оренди та визнання
права користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 18
січня 2008 року між товариством та ОСОБА_3
було укладено договір оренди земельної
ділянки строком на п'ять років, з
урахуванням дати реєстрації договору,
яка здійснена 25 березня 2008 року.

Після смерті ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідача ОСОБА_1, як
спадкоємця перейшли усі права
орендодавця, передбачені вищевказаним
договором, тому товариство
продовжувало виконувати зобов'язання
за договором оренди щодо сплати
орендної плати на користь відповідача.

Маючи намір продовжити дію договору
оренди та маючи на це переважне право,
товариство виконало всі передбачені
законодавством дії для такого
продовження, а відтак має право й
надалі користуватися спірною
земельною ділянкою, проте відповідачі
у порушення вимог земельного
законодавства, 07 серпня 2013 року, без
повідомлення орендаря уклали новий
договір оренди спірної земельної
ділянки, який за вказаних обставин є
недійсним.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 у
лютому 2014 року звернулася до суду із
зустрічним позовом до ТзОВ «Дана» про
визнання договору оренди землі таким,
що припинив свою дію, посилаючись на те,
що укладений з позивачем договір
оренди належної їй на праві власності
земельної ділянки, припинив свою дію,
оскільки позивач вчасно не повідомляв
її про намір поновити договір, а вона не
мала такого бажання, про що усно
повідомляла товариство.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 17 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 25 червня 2014 року, первісний позов
задоволено.

Визнано за ТзОВ «Дана» право
користування земельною ділянкою
НОМЕР_1 на умовах викладених у договорі
оренди земельної ділянки №
6 від 18 січня 2008 року на строк до 18
січня 2018 року.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки від 07 серпня 2013 року,
укладений між ТзОВ «Пахар» та ОСОБА_1

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 просить ухвалені у
справі судові рішення скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ТзОВ «Дана» і задоволення
зустрічних позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
первісний позов й відмовляючи у
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з наявності у позивача
переважного права на укладення із
відповідачем договору оренди
земельної ділянки на новий строк. При
цьому суди зазначили про те, що
укладений між відповідачами договір
оренди порушує земельне законодавство,
крім того спірна земельна ділянка
згідно акта приймання-передачі від 18
січня 2008 року до тепер перебуває у
користуванні позивача й не була
витребувана у нього.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом установлено, що 18 січня 2008 року
між ОСОБА_3 та ТзОВ «Дана» було
укладено договір оренди земельної
ділянки площею 6,76 га, що розташована
на території Балабинської селищної
ради Запорізького району Запорізької
області, строком на п'ять років,
вказаний договір зареєстровано у ЗРФ
ЦДЗК 25 березня 2008 року.

Пунктом 8 цього договору передбачено,
що договір укладено на п'ять років.
Після закінчення строку договору
орендар має переважне право на
поновлення його на новий строк. У цьому
разі орендар повинен не пізніше ніж за
90 днів до закінчення строку дії
договору письмово повідомити
орендодавця про намір продовжити його
дію.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Відповідач ОСОБА_1, яка є спадкоємицею
після смерті матері ОСОБА_3 23 квітня 2013
року отримала свідоцтво про право на
спадщину, яка складається із земельної
ділянки площею 6,76 га, що розташована на
території Балабинської селищної ради
Запорізького району Запорізької
області.

У період з 2010 року до 2013 року земельна
ділянка знаходилася у користуванні
ТЗОВ «Дана», яке своєчасно щорічно
сплачувало орендну плату, яку
отримувала ОСОБА_1

07 серпня 2013 року ОСОБА_1 уклала з ТзОВ
«Пахар» новий договір оренди, належної
їй на праві власності земельної
ділянки площею 6,76 га, що розташована на
території Балабинської селищної ради
Запорізького району Запорізької
області.

Статтею 31 Закону України «Про оренду
землі» визначено умови припинення
договору оренди землі, зокрема
закінчення строку, на який його було
укладено.

Аналогічні вимоги містить п. 37 договору
оренди від 18 січня 2008 року.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

Відмова, а також наявне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

Заперечуючи проти позову та
обґрунтовуючи зустрічні вимоги, ОСОБА_1
зазначала, що вона як власник спірної
земельної ділянки не мала наміру
продовжувати дію договору оренди
землі, укладеного між ТзОВ «Дана» та
її матір'ю, про що неодноразово усно
повідомляла позивача, який в свою чергу
належним чином не повідомляв її про
намір продовження дії договору.

Проте зазначене залишилося поза увагою
як суду першої так і апеляційної
інстанції, які належним чином не
дослідили доводів відповідача,
зазначаючи про те, що ТзОВ «Дана»
вчасно й належним чином повідомило
відповідача про намір поновити строк
дії договору на новий термін, суди у
порушення вимог ст. ст. 57-59 ЦПК України
як на доказ послалися на надані
позивачем копії повідомлення про
продовження дії договору на ім'я ОСОБА_1
від 25 жовтня 2012 року та реєстру
рекомендованих листів від цієї дати,
при цьому суди не витребували й не
дослідили оригінали вказаних
документів, а також фіскальний чек до
пред'явленого поштового реєстру,
список реєстрових відправлень,
сформовані поштовим відділенням, що
відповідає вимогам Правил надання
послуг поштового зв'язку, з урахуванням
відповідних клопотань відповідача про
витребування вказаних документів,
унаслідок чого належним чином не
визначилися з тим чи було дотримано
позивачем визначеного ст. 33 Закону
України «Про оренду землі» порядку
повідомлення орендодавця про намір
продовжити дію договору.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
у порушення вимог ст. ст. 212 - 214
ЦПК України, належним чином не
перевірили, чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися позовні вимоги
та заперечення сторін, і якими доказами
вони підтверджуються; не встановили,
яке правове значення мають обставини,
на які посилалась позивач в
обґрунтування позову і відповідачі,
заперечуючи позов, фактичні обставини
справи, від яких залежить правильне
вирішення спору належним чином не
встановили, й відповідно дійшли
передчасного висновку щодо наявності
підстав для задоволення позовних вимог
ТзОВ «Дана» і продовження дії договору
оренди до 2018 року.

Оскільки допущені судами порушення
норм процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
правил ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 17 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 25 червня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:

В.П. Гончар

С.О.
Карпенко

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко