АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/1596/14-ц
Провадження 22-ц/774/1719/К/14
Доповідач - Михайлів
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області -
Бердшадської Людмили Станіславівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду м.Кривого
Рогу від 18 червня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
Відділення Фонду) про стягнення
моральної шкоди, посилаючись на
отримання ним професійного
захворювання внаслідок праці протягом
тривалого часу в шкідливих умовах на
різних підприємствах, що
підтверджується копією трудової
книжки.

Висновком МСЕК від 08.09.2004 року йому
первинно було встановлено втрату
професійної працездатності в розмірі
5%, при наступному огляді 27.06.2008 року
підтверджено на безстроково 5% втрати
професійної працездатності в зв'язку з
професійним захворюванням.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах значного впливання
тринітротолуолу в повітрі робочої зони
концентрація 0,6 мг/м3 при ГДН 0.5 мг/м3.,
просив суд стягнути з відповідача на
свою користь моральну шкоду в сумі 243 000
грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 18 червня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 4 000 грн. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
Відділення Фонду ставить питання про
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, судом не прийнято до уваги, те
що Законом України № 717-V від 23.02.2007р.
внесено зміни до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві...» відповідно
до яких всі норми даного закону якими
передбачається виплата моральної
шкоди - виключено і Конституційний Суд
України в своєму рішенні від 08.10.2008
року визнав ці зміни конституційними,
а тому Фонд є неналежним відповідачем.

Крім того, довідка МСЕК про відсоток
втрати працездатності та акт
розслідування професійного
захворювання не є підтвердженням факту
заподіяння моральної шкоди. Також
судом не враховано, що строк позовної
давності по вказаним категоріям справ
становить три місяці та безпідставно
не взято до уваги судову практику по
аналогічним справам.

В матеріалах справи відсутні докази
заподіяння позивачу моральної шкоди,
як і не встановлений сам факт
спричинення моральної шкоди позивачу.
Розмір моральної шкоди, стягнутої
судом першої інстанції необґрунтовано
завищений та не відповідає вимогам
розумності та справедливості.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_6
зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законним та обґрунтованим, в
процесі розгляду справи суд не порушив
норм ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду слід залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга відповідача
Відділення Фонду підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, згідно
копії трудової книжки працював:

- з 1976 по 1977 р.р. в РУ ім.. «Леніна» ВО
«Кривбасруда»;

- з 27.12.1979 по 01.01.1999 р.р. в ш.
«Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда»
(правонаступником являється ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»);

- з 1999 по 19.11.2001 р.р. працював в ПАТ
«Центральний гірничо - збагачувальний
комбінат»;

- з 2002 по 2005 р.р. в ш. «Гвардійська» ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»;

- з 2005 по 03.06.2009 р.р. в в ПАТ «Центральний
гірничо - збагачувальний
комбінат».(а.с.6-12)

Згідно рішення лікувальної -
експертної комісії Українського
науково-дослідного інституту
промислової медицини 27.01.2004 року
(протокол № 167) отримав професійне
захворювання за діагнозом:
тринітротолуолові катаракта обох очей
першої стадії.

Актом розслідування хронічного
профзахворювання форми П - 4 від
20.02.2004 року встановлені причини його
профзахворювання, а саме відповідно до
п.15 визнано роботу впродовж 20 років
роботи під впливом на організм
тринітротолуолу в повітрі робочої зони
концентрація 0,6 мг/м3 при ГДН 0.5 мг/м3.

Висновком МСЕК від 08.09.2004 року
встановлено 5% втрати професійної
працездатності, при наступних оглядах
30.08.2005, 15.06.2006, 04.07.2007 р.р. підтверджено 5%
втрати професійної працездатності, при
наступному огляді 27.06.2008 року
підтверджено на безстроково 5% втрати
професійної працездатності в зв'язку з
професійним захворюванням ( а.с.16-20).

Суд, частково задовольняючи позов,
обґрунтовано виходив з доведеності
позовних вимог ОСОБА_2 та вірно
встановив, що між сторонами склалися
трудові правовідносини, оскільки
професійне захворювання отримано
позивачем під час виконання ним
трудових обов'язків і пов'язане з
виробництвом, і наявності у зв'язку з
цим підстав, передбачених ст.ст. 173, 237-1
КЗпП України, для відшкодування
моральної шкоди, вірно застосував до
спірних правовідносин норми Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності".

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку. Частиною
першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі порушення його
законних прав, що призвело до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Як вбачається з акту розслідування
професійного захворювання від 20 лютого
2004 року (а.с. 13-15) причиною професійного
захворювання позивача тривалий стаж
роботи 20 років в умовах пливу на
організм тринітротолуолу в повітрі
робочої зони концентрація 0,6 мг/м3 при
ГДН 0.5 мг/м3., що виникло в результаті
порушення адміністрацією підприємств,
де працював хворий, ст. 153 КЗпП України,
ст. 13 Закону України "Про охорону праці",
якими передбачений обов'язок власника
або уповноваженого ним органу створити
на робочому місці умови праці
відповідно до нормативно-правових
актів, а також забезпечити додержання
вимог законодавства щодо прав
працівників у галузі охорони праці.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та дійшов правильного висновку
про відшкодування позивачу моральної
шкоди у зв'язку з отриманим ним
професійного захворювання.

Цей висновок суду відповідає
положенням ст.ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, якими
передбачено, що відшкодувати заподіяну
працівникові моральну шкоду, отриману
внаслідок ушкодження його здоров'я за
наявності факту заподіяння цієї шкоди,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Встановлення зазначеним
законом обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку та
професійного захворювання (стаття 3).

Зазначений висновок суду узгоджується
також із рішенням Конституційного Суду
України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року,
відповідно до якого громадяни, котрим
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди.

Факт заподіяння моральної шкоди
позивачу у зв'язку з отриманими ним
професійними захворюваннями
встановлений в судовому засіданні, як в
суді першої так і в суді апеляційної
інстанції. Позивач час від часу
змушений проходити амбулаторний та
стаціонарний курс лікування, так як
встановлено в суді першої інстанції та
підтверджується матеріалами справи,
позивач в зв'язку з отриманим
професійним захворюванням,
погіршенням стану здоров'я знаходився
на стаціонарному лікуванні в Інституті
промислової медицини з діагнозом:
тринітротолуолова катаракта обох очей
першої стадії.

Від отриманого професійного
захворювання позивач переносить
фізичні страждання, позбавлений
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає додаткових зусиль для
організації його життя, тому доводи
відповідача в апеляційній скарзі щодо
відсутності підстав для відшкодування
моральної шкоди позивачеві у зв'язку з
відсутністю доказів щодо наявності у
нього моральних страждань є
необґрунтованими й не узгоджується зі
ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції, що діяла на
час виникнення правовідносин між
сторонами. Такий висновок
відповідного медичного органу не є
обовязковим й оцінюється судом у
сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи вищенаведене, доводи
Відділення Фонду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог безпідставні, оскільки
право на відшкодування моральної шкоди
виникло у позивача в вересні 2004 року,
тобто до набрання чинності, як Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», так і Законами України «Про
державний бюджет України на 2007 та 2008
роки», якими було зупинено дію чинності
норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам,
заподіяної внаслідок втрати
профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на
2008 рік - дію цих норм припинено.

Доводи апелянта про недоведеність
факту моральної шкоди без відповідного
експертного висновку щодо заподіяння
моральної шкоди не заслуговують на
увагу, оскільки сам факт стійкої втрати
працездатності, з точки зору
погіршення здоров'я, втрати важливих
особистих здібностей, зміни життєвого
укладу, необхідності лікування, веде до
висновків про наявність моральної
шкоди. Зазначене також випливає з
положень ст.3 Конституції України,
відповідно до якої, людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Доводи представника відповідача про
те, що позивачем пропущено тримісячний
строк для звернення до суду з позовною
заявою, не відповідають положенням п.3
ч.1 ст.268 ЦК України, який встановлює, що
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995 року з подальшими змінами, яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховано стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів, відсоток втрати ним
професійної працездатності, стан
здоров'я потерпілого, який не
поліпшується, тяжкість вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

У зв'язку з вищевикладеним, доводи
відповідача щодо необґрунтованості
розміру моральної шкоди, визначеної
судом, безпідставні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 18 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: