Справа № 740/2544/13-ц Провадження №
22-ц/795/596/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Пантелієнко В.П. Доповідач - Скрипка А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.при
секретарі:Позняк О.М.за
участю:представника ОСОБА_5 - адвоката
ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 23 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: приватний нотаріус
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, державний нотаріус
Ніжинської міської державної
нотаріальної контори Чумак Людмила
Володимирівна про визнання недійсним
заповіту, свідоцтва про право на
спадщину за заповітом та скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 23.01.2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору: приватний
нотаріус Ніжинського районного
нотаріального округу ОСОБА_9, державний
нотаріус Ніжинської міської державної
нотаріальної контори Чумак Людмила
Володимирівна про визнання недійсним
заповіту, свідоцтва про право на
спадщину за заповітом та скасування
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно,- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції від 23.01.2014 року скасувати та
постановити нове рішення про
задоволення вимог її позову. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення суду є незаконним,
його ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт вважає, що заповіт ОСОБА_11 від
13.07.2010 року є недійсним в силу ч.1 статті
225 Цивільного кодексу України, оскільки
відповідно до актів амбулаторних
судово-психіатричних експертиз від
20.04.2010 року та від 08.06. 2010 року ОСОБА_11 в
2010 році не могла повною мірою
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Апелянт також не
погоджується з висновком суду першої
інстанції відносно того, що вона не має
права на звернення до суду з даним
позовом, оскільки її інтереси, як
спадкоємця не порушені. На думку
апелянта, вона є спадкоємцем за правом
представлення (після смерті її батька)
З посиланням на статті 1254, 1266
Цивільного кодексу України апелянт
зазначає, що після смерті ОСОБА_11
спадкоємицями за законом являється
вона, ОСОБА_7, за правом представлення
та ОСОБА_5, яка є донькою померлої.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції
безпідставно не застосував при
розгляді даної справи положення
статті 146 ЦПК України, оскільки
призначена по справі за клопотанням
відповідача ОСОБА_5 посмертна судово-
психіатрична експертиза проведена не
була.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_5, ОСОБА_8 просять апеляційну
скаргу ОСОБА_7 відхилити та залишити
без змін оскаржуване рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від
23.01.2014року,оскільки вказане рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
його висновки відповідають фактичним
обставинам справи.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_5, ОСОБА_8, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: приватний нотаріус
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9, державний нотаріус
Ніжинської міської державної
нотаріальної контори Чумак Л. В.,
належним чином повідомлені про час і
місце судового розгляду справи (а.с. 95,
96, 99, 100 том 2), не з'явились. Представник
позивача ОСОБА_7- адвокат ОСОБА_12,
належним чином повідомлена про час і
місце судового розгляду справи,
відповідно до повідомлення про
вручення поштового відправлення(а.с.93,98
том2) в судове засідання апеляційного
суду не з'явилась, представивши суду
заяву з проханням розглядати справу у
відсутності представника
позивача(а.с.104 том 2). Згідно приписів ч.5
статті 76 ЦПК України, вручення судової
повістки представникові особи, яка
бере участь у справі, вважається
врученням повістки і цій особі.
Відповідно до ч. 2 статті 305 ЦПК України,
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд на
підставі приписів статті 308 ЦПК України
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції,-залишенню без змін, виходячи
з наступного.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено і вказані обставини
підтверджуються її матеріалами, що
ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно
даних свідоцтва про її смерть (а.с. 15 том
1).

13.07.2010 року ОСОБА_11 склала заповіт, який
посвідчено приватним нотаріусом
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 та зареєстровано в
реєстрі за р.№ 935, яким на випадок
смерті призначила спадкоємцем
належної їй квартири, розташованої в
АДРЕСА_1 ОСОБА_5, а спадкоємцем всього
іншого майна, де б воно не було, та з
чого б воно не складалося та взагалі
всього того, що їй буде належати на день
смерті і на що вона за законом матиме
право - ОСОБА_8 (а.с. 16 том 1).

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач вказувала, що
підтвердженням наявності психічних
розладів у ОСОБА_11, 1925 року народження є
акт амбулаторної судово-психіатричної
експертизи № 181/278 від 08.06.2010 року та акт
№ 180 амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 20.04.2010 року.

Відповідно до висновку, викладеному в
акті амбулаторної
судово-психіатричної експертизи № 181/278
від 08.06.2010 року, у ОСОБА_11 під час
судово-психіатричного експертного
дослідження виявлений органічний
розлад особистості внаслідок
судинного захворювання головного
мозку (F 07.8 за Міжнародною
Класифікацією Хвороб 10-го перегляду).
ОСОБА_11 за психічним станом на момент
укладення цивільно-правової угоди -
договору дарування - 05.01.2001 року могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними (а.с 21-25 том 1). Згідно з
актом № 180 амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від
20.04.2010 року у ОСОБА_11 має місце
органічний розлад особистості
внаслідок судинного захворювання
головного мозку (F 07.8 за Міжнародною
Класифікацією Хвороб 10-го перегляду),
за психічним станом вона може
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, але не повною мірою,
тобто цей розлад все-таки істотно
впливає на її здатність усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними (а.с
18-20 том 1).

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 07.06.2011року
ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_2, було визнано
обмежено дієздатною (а.с.27том1).В
подальшому, відповідно до рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 01.08. 2011 року
ОСОБА_8 призначено піклувальником
обмежено дієздатної ОСОБА_11(а.с 29 том 1).

Відмовляючи в задоволенні заявлених
позовних вимог, суд першої інстанції
зазначив, що в даному випадку психічний
стан ОСОБА_11 на час складання заповіту
міг бути встановлений лише висновком
посмертної судово-психіатричної
експертизи. За клопотанням
представника відповідача ОСОБА_5 така
експертиза була призначена по справі
(а.с. 179-181 том 1), проте, проведена не була.
Суд також вказав, що як вбачається з
представлених позивачем експертних
висновків, жоден з них не стосується
психічного стану ОСОБА_11 на час
складання заповіту 13.07.2010 року. Тому на
думку суду першої інстанції, вказані
експертні висновки не доводять
перебування ОСОБА_11 у стані, коли вона
не усвідомлювала своїх дій та не могла
ними керувати на момент складання
заповіту. В оскаржуваному рішенні суду
першої інстанції також зазначено, що
посилання позивача на експертний
висновок від 20.04.2010 року щодо
психічного стану ОСОБА_11 також не може
бути доказом перебування ОСОБА_11 у
такому ж психічному стані 13.07.2010 року
(оскільки вона могла почувати себе як
гірше, так і краще, могла мати
тимчасовий розлад чи нервове
потрясіння, чи не мати його) і будь- які
висновки з цього приводу є лише
припущенням, на чому не може
грунтуватися рішення суду. При цьому
судом першої інстанції також враховані
пояснення третьої особи - нотаріуса
ОСОБА_9, яка не виявила будь-яких
розладів у поведінці ОСОБА_11 під час
складання заповіту, оскільки ОСОБА_11
добре орієнтувалася в переліку всього
належного їй майна та колі своїх
спадкоємців. Також судом першої
інстанції зазначено, що заслуговують
на увагу твердження третьої особи -
нотаріуса Чумак Л.В. відносно того, що
позивач, яка на момент смерті ОСОБА_11
була повнолітньою, не заявляла про своє
бажання спадкувати, не зверталась з
відповідною заявою у встановлений
законодавством строк, як і не
зверталась до суду щодо визначення їй
додаткового строку для подання такої
заяви (що слідує з дослідженої
спадкової справи), тому відповідно до
статей 1270,1272 Цивільного кодексу
України позивач є особою, яка спадщину
не прийняла, і за даних обставин її
права і інтереси не порушені, в
розумінні ч.1 статті 225 Цивільного
кодексу України.

Судом першої інстанції також вказано,
що 10.06.2013 року нотаріусом було видано
свідоцтво про право на спадщину на ім'я
ОСОБА_5(а.с.140,141 том 1), визнавати яке
недійсним, з огляду на досліджені по
справі докази, підстави відсутні.

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції щодо відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5,
ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору:
приватний нотаріус Ніжинського
районного нотаріального округу ОСОБА_9,
державний нотаріус Ніжинської міської
державної нотаріальної контори Чумак
Людмила Володимирівна про визнання
недійсним заповіту, свідоцтва про
право на спадщину за заповітом та
скасування державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги стосовно
безпідставності висновків рішення
суду першої інстанції та їх
невідповідності нормам матеріального
права не знайшли свого підтвердження в
ході апеляційного розгляду даної
справи.

Відповідно до приписів статті 1233
Цивільного кодексу України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті. Частиною 1
статті 225 Цивільного кодексу України
визначено, що правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" від 06.11.2009 року, правила
статті 225 Цивільного кодексу України
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо).При розгляді справ за
позовами про визнання недійсними
заповітів на підставі статті 225,
частини другої статті 1257 Цивільного
кодексу України суд відповідно до
статті 145 ЦПК України за клопотанням
хоча б однієї зі сторін зобов'язаний
призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 05.05.2014 року
(а.с.58-59том2) на виконання приписів п.2ч.1
статті 145 ЦПК України, яка регламентує
обов'язкове призначення експертизи,
якщо у справі необхідно встановити
психічний стан особи, за клопотанням
представника позивача була призначена
по справі посмертна
судово-психіатрична експертиза для
визначення психічного стану ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, під час складання
заповіту 13.07.2010року. На вирішення даної
експертизи судом було поставлено
наступні питання: 1.Чи страждала ОСОБА_11
психічним захворюванням станом на
13.07.2010року? Якщо так, то яким? 2.Чи
усвідомлювала ОСОБА_11 за своїм станом
здоров'я значення своїх дій та чи могла
керувати ними під час складання
заповіту 13.07.2010року?

Згідно акту (висновку)
судово-психіатричної експертизи №293
від 27.05.2014року (а.с.65-75,том 2) відповіді на
поставлені запитання наступні:

''1.У ОСОБА_11 станом на 13.07.2010року мав
місце органічний розлад особистості
внаслідок судинного захворювання
головного мозку, який не сягав рівню
недоумства (F07.8 - за Міжнародною
Класифікацією Хвороб 10-го перегляду.

2.ОСОБА_11 за своїм психічним станом на
період часу- 13.07.2010р. могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.''

Також необхідно зазначити, що рішенням
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 08.05.2014року
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про
встановлення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті бабусі позивача ОСОБА_11
Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 12.06.2014року
апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 08.05.2014року
відхилено, вказане рішення суду першої
інстанції від 08.05.2014року залишено без
змін( а.с. 101-103, том 2).

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги відносно того, що: -
ОСОБА_11 під час складання заповіту
13.07.2010 року повною мірою не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними; -оспорюваним
позивачем заповітом ОСОБА_11 порушені
права позивача, як спадкоємця, не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду першої інстанції про
відмову в задоволенні вимог позову
ОСОБА_7 Оскільки вказані твердження
апелянта спростовуються фактичними
обставинами справи та добутими по
справі доказами під час її судового
розгляду.

За даних обставин, доводи апеляційної
скарги не можуть бути підставами для
скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, ухваленого на основі
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені під час
судового розгляду даної справи.

На підставі положень статті 88 ЦПК
України, яка регламентує розподіл
судових витрат між сторонами, відсутні
підстави для стягнення з відповідачів
на користь ОСОБА_7 понесених нею
судових витрат, оскільки її апеляційна
скарга судом відхилена.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 23
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: