Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №286/6650/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Ігнатпільський кар'єр" про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду
Житомирської області від 04 листопада
2014 року, -

в с т а н о в и л а
:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив поновити
його на роботі на посаді машиніста
конвеєра ЗРЦ ПАТ "Ігнатпільський
кар'єр" з 18.09.2014 року, стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу та
10000 грн. на відшкодування моральної
шкоди. В обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що його незаконно
звільнили з роботи на підставі наказу
№99-к від 18.09.2014 року за п. 1 ст. 40 КЗпП
України, оскільки відповідачем
порушено вимоги ст. 42 КЗпП України.
Зазначив, що у нього на утриманні
знаходиться неповнолітній син, він був
єдиним працюючим в сім'ї, а отже мав
переважне право залишення на роботі.
Крім того, після його звільнення на
роботу приймалися інші працівники, що
свідчить про те, що скорочення штату
фактично не було. У встановленому
законом порядку йому не було
запропоновано іншої роботи, чим
порушено вимоги ст. 40 КЗпП України.
Вважає, що роботодавець віднісся до
нього упереджено, оскільки він
звертався зі скаргою на адміністрацію
у зв'язку із порушеннями при оплаті
Чорнобильських відпусток.

Рішенням Овруцького районного суду
Житомирської області від 04 листопада
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове про задоволення позову. Вважає, що
в судовому засіданні не було доведено
факту змін в організації виробництва і
праці ПАТ "Ігнатпільський кар'єр", що
підтверджується змістом штатного
розпису. Крім того, конвеєри, на яких
він працював, не демонтовані. Зазначив,
що акт про оголошення вакантних посад
не є належним доказом того, що він не
погодився працювати на даних посадах.
Йому взагалі не пропонували посаду
слюсаря-сантехніка, яку він міг би
виконувати. Висновок суду про те, що
працювати на вищевказаній посаді він
не міг би за відсутністю відповідної
освіти, є суб'єктивною думкою та не
відповідає дійсності. Також, судом не
взято до уваги те, що у зв'язку із
звільненням його сім'я залишилася без
засобів існування.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у разі змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджують не пізніше
ніж за два місяці.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України
передбачено, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

З роз'яснень, викладених у п. 19
постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
вбачається, що під час розгляду спорів
про звільнення з роботи за п.1 ст.40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни
в організації виробництва і праці,
зокрема, скорочення чисельності або
штату працівників, чи додержано норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював
машиністом конвеєра ЗРЦ ПАТ
"Ігнатпільський кар'єр" з 20.11.2009 року.

З протоколу засідання Наглядової Ради
ПАТ "Ігнатпільський кар'єр" № 3 від
10.07.2014 року вбачається, що Наглядова
Рада рекомендувала керівництву
підприємства, з метою зменшення
собівартості реалізованої продукції
та приведенням реалізації продукції до
конкурентних умов збуту, переглянути
штатний розпис
вантажно-розвантажувального цеху з
метою скорочення посад працівників,
які безпосередньо задіяні
завантаженням продукції конвеєрами та
внести до нього відповідні зміни. При
цьому, Наглядова Рада виходила з того,
що завершилася реконструкція
підприємства, введено в дію нову
дробарно-сортувальну лінію, у зв'язку з
чим змінився технологічний процес
складування готової продукції та
завантаження її зі складів
підприємства в залізничні вагони. У
зв'язку з цим, завантаження залізничних
вагонів буде проводитися
автонавантажувачами.

Наказом № 75-к від 18.07.2014 року, у зв'язку
із суттєвими змінами в організації
виробництва, з метою оптимізації його
структури та ефективного використання
трудових ресурсів на підприємстві,
вирішено провести скорочення
чисельності персоналу, шляхом
виведення із штатного розпису
підприємства з 18.07.2014 року по
вантажно-розвантажувальному цеху 22
одиниці, а саме:

- начальник цеху - 1 одиниця;

- механік - 1 одиниця;

- майстер зміни - 2 одиниці;

- машиніст конвеєру - 3 одиниці;

- машиніст бульдозера - 5 одиниць;

- машиніст тепловоза - 4 одиниці;

- пом.машиніста тепловоза - 1 одиниця;

- водій а/погрузчика "ХІТАЧІ" - 2 одиниці;

- складач поїздів - 2 одиниці;
електрогазозварник - 1 одиниця.

ОСОБА_1 ознайомився з даним наказом
18.07.2014 року, що підтверджується його
підписом.

Зі штатного розпису підприємства,
затвердженого 18.07.2014 року вбачається,
що вантажно-розвантажувальний цех (22
одиниці) виведено зі штату.

В цей же день всім особам, що підпадали
під скорочення, оголошено під підпис
про вакантні посади на підприємстві, що
підтверджується відповідним актом.
Зокрема, вільними були посади в:

- Гірничому цеху: машиніста елеватора,
пом.машиніста екскаватора 5 розряду з
правом на погрузку, машиніста
бульдозера, водія автопогрузчика
«ВОЛЬВО», електрогазозварника -
слюсаря;

- Автотранспортному цеху: водія
автомашини ЗИЛ-130; електрогазозварника
- слюсаря, електро - слюсаря по
ел.обладнанню - аккумуляторника, водія
Краз-250 (бортовий), водія Газель
(пасажирський), машиніста грейдера,
маш.Беларусь;

- Дробильному цеху:
електрогазозварника;

- Електро - дільниці: електро - слюсаря;

- Механічній дільниці:
електрогазозварника, токаря -
фрезерника;

- Господарчий дільниці:
слюсаря-сантехніка.

З довідки ПАТ "Ігнатпільський кар'єр"
вбачається, що за період з 18.07.2014 року по
18.09.2014 року підприємством не приймалися
працівники на будь-які посади.

Наказом № 99-к від 18.09.2014 року позивача
звільнено з роботи з посади машиніста
конвеєра ЗРЦ з 18.09.2014 року на підставі п.
1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі
скороченням штату працівників і
відмовою від переведення на іншу
роботу. ОСОБА_1 ознайомлений з даним
наказом під підпис, його копію отримав
в цей же день, проте відмовився від
отримання трудової книжки, що
підтверджується відповідним актом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що звільнення позивача
з роботи проведено із дотриманням норм
КЗпП України, а тому немає підстав для
його поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Доводи ОСОБА_1 про те, що скорочення
штату працівників на підприємстві
фактично не було, є необґрунтованими і
спростовуються матеріалами справи. Як
зазначалось вище, в процесі змін в
організації виробництва підприємства
зі штатного розкладу було виключено 22
одиниці. Зміна штатного розпису
підприємства та прийняття нових
працівників після звільнення позивача
з роботи, не впливає на правильність
вирішення спору, оскільки ОСОБА_1 не був
позбавлений можливості подати
адміністрації ПАТ "Ігнатпільський
кар'єр" заяву про прийняття на роботу
відповідно до ст. 42-1 КЗпП України. Крім
того, після звільнення позивача з
роботи на підприємство не приймалися
працівники на посаду машиніста
конвеєра ЗРЦ, оскільки вказана посада у
штатному розписі відсутня.

Також, не заслуговують на увагу доводи
ОСОБА_1 і про те, що адміністрацією та
судом не враховано його переважне
право на залишення на роботі та те, що
йому не пропонувалася інша робота,
зокрема слюсаря-сантехніка, оскільки
вони спростовуються матеріалами
справи. Слід зазначити, що у зв'язку зі
змінами в організації виробництва зі
штату підприємства було вилучено всі
посади вантажно-розвантажувального
цеху (22 одиниці), а позивачу, як і іншим,
були запропоновані всі вільні посади.
Проте, ОСОБА_1 не скористався правом
перейти на іншу посаду, з врахуванням
своєї освіти та професійних навичок.

Також, позивачем не доведено
упередженого ставлення до нього з боку
керівництва ПАТ "Ігнатпільський
кар'єр".

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Овруцького
районного суду Житомирської області
від 04 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді