Справа № 756/4274/14-ц С№ апеляційного
суді першої інстанції: Маринченко
М.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.

при секретарі:
Пікало К.В.

за участю: представника позивача -
Батижманської І.О.

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_5 на рішення Оболонського
районного суду м.Києва від 7 липня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором про
надання та використання кредитних
карт, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором про
надання та використання кредитних
карт.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 5
вересня 2012 року між Банком та ОСОБА_5
укладено Договір про надання та
використання кредитних карт НОМЕР_1.
Вказаний договір укладався шляхом
подання підписаної клієнтом Заяви про
приєднання до Правил надання та
користування кредитними картами Банку.
Відповідно до вказаного договору
відповідач отримала кредитні кошти в
розмірі 80000 грн. строком до 30 вересня 2012
року зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
наступних розмірах: 0,01% річних в
пільговий період кредитування (50 днів з
дати першого траншу), 18% річних по
закінченню пільгового періоду (пізніше
у зв»язку із збільшенням ліміту
кредитування сторони збільшили до 22%
річних), та 48% річних на суму
простроченої заборгованості.

Внаслідок невиконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором щодо повернення отриманого
кредиту та сплати нарахованих
відсотків, станом на 24 березня 2014 року у
ОСОБА_5 перед Банком утворилась
заборгованість в розмірі 101 700 грн. 50
коп., з яких сума неповернутого кредиту
- 79 995 грн. 53 коп., сума несплачених
відсотків у розмірі 21 237 грн. 59 коп. та
нараховані у відповідності до ст.625 ЦК
України інфляційні втрати у розмірі 467
грн. 38 коп.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 7 липня 2014 року задоволені
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк Кредит
Дніпро» до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором про
надання та використання кредитних
карт.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк Кредит Дніпро» заборгованість за
договором про надання та використання
кредитних карт НОМЕР_1 від 5 вересня 2012
року у розмірі 101 700 грн. 50 коп., яка
включає в себе заборгованість по
кредиту у розмірі 79 995 грн. 53 коп.,
заборгованість по відсоткам за
користування кредитними коштами у
розмірі 21 237 грн. 59 коп. Та інфляційне
збільшення суми боргу у розмірі 467 грн.
38 коп.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності
в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
зменшити розмір заборгованості по
відсоткам за користування кредитними
коштами до 6 744 грн. 12 коп., скасувати
нараховані штрафні санкції за
користування кредитними коштами за
період з травня 2013 року по жовтень 2013
року, за період з січня 2014 року по
березень 2014 року, коли відповідач не
мала постійного доходу та була
безробітною; встановити новий графік
погашення заборгованості за кредитом з
урахуванням платоспроможності
відповідача, але не більше 25% від
щомісячної заробітної плати.

В апеляційній скарзі послалась на те,
що рішення суду першої інстанції
прийняте судом при неправильному
тлумаченні та застосуванні норм
цивільного матеріального та
процесуального права, без достатнього
дослідження та оцінки наявних у справі
доказів, на які посилаються сторони, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення. Зокрема зазначає, що розмір
заявлених до стягнення несплачених
відсотків за користування кредитними
коштами та розмір інфляції є не
співмірним сумі заборгованості за
кредитом. На думку апелянта, суд першої
інстанції безпідставно не застосував
ч.3 ст.551, 616 ЦК України та положення п.5 ч.3
ст.18 Закону України «Про захист прав
споживачів» при визначенні розміру
штрафних санкцій.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримала і просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Банк Кредит Дніпро» -
Батижманська І.О. проти доводів
апеляційної скарги заперечувала і
просила рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Як установлено судом першої інстанції,
05 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Кредит
Дніпро» та ОСОБА_5 укладено Договір про
надання та використання кредитних карт
НОМЕР_1, до якого в подальшому були
внесені зміни. Договір укладено в формі
підписання Анкети-Заяви про приєднання
до Правил, Тарифів по обслуговуванню в
ПАТ «Банк Кредит Дніпро» платіжних
карт.

Відповідно до умов вказаного договору
(з урахуванням внесених сторонами змін)
Банк надав відповідачу кредит в
розмірі 80000 грн. строком користування,
обмеженим строком дії кредитної карти -
до вересня 2013 року включно.

Позивач як кредитор свої зобов»язння
виконав, надав кредитні кошти, в свою
чергу відповідач ОСОБА_5 своїх
зобов»язань за кредитним договором
щодо повернення кредиту та сплати
нарахованих відсотків не виконала, у
зв»язку з чим станом на 24 березня 2014
року утворилась заборгованість в
розмірі 79 995 грн. 53 коп. неповернутого
кредиту та 21 237 грн. 59 коп. несплачених
відсотків.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову кредитора, суд першої інстанції
виходив з того, що він ґрунтується на
умовах договору та вимогах діючого
законодавства - ст.ст. 525, 526, 530, 625,
1048,1048,1054 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає встановленим судом
обставинам та нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа ( кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти (
кредит) позичальникові у розмірах та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048
ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог-
відповідно звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов»язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди ( ст.611 ЦК України.

Порушенням зобов»язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов»язання (
неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).є

Одним із видів порушення зобов»язання
є прострочення - невиконання
зобов»язання в обумовлений строк.

За умовами укладеного між сторонами
договору погашення кредитної
заборгованості здійснюється щомісячно
з 1 по 10 число місяця, наступного за
розрахунковим:, при цьому розмір
обов'язкового щомісячного платежу має
становити 7% від залишку
заборгованості.

Ян убачається з наданого позивачем
розрахунку, особового рахунку ОСОБА_5
та не заперечується представником
останньої відповідач своєчасно
виконувала свої зобов»язання за
договором, повертала грошові кошти та
сплачувала проценти по квітень 2013 року.
З травня 2013 року ОСОБА_5 припинила
повертати кредит та сплачувати
проценти за користування кредитними
коштами.

Відповідно до Правил надання та
використання кредитних карт ПАТ «Банк
Кредит Дніпро», підписаних ОСОБА_5 і
банком, якщо клієнт не забезпечив
наявність на рахунку грошових коштів,
достатніх для погашення
заборгованості по кредиту, в порядку
визначеному Правилами станом на дату
погашення заборгованості, банк
розглядає непогашену в строк
заборгованість як прострочену. Клієнт
сплачує проценти і комісію по
простроченій заборгованості у розмірі,
встановленим Тарифами.

Згідно Тарифів з оформлення і
обслуговування Кредитних карт для
працівників ПАТ «Банк Кредит Дніпро»,
які є невід»ємною частиною договору та
підписані ОСОБА_5, плата за
користування кредитом встановлена: в
пільговий період кредитування - 0,01%, по
закінченню пільгового періоду
кредитування 22% річних, плата за
прострочену заборгованість по кредиту
48 %.

Проценти в розмірі 48 %, який
нараховуються банком на прострочену
заборгованість є платою за
користування чужими грошима ( п.3.11
Тарифів ПАТ «Банк Кредит Дніпро» по
оформленню і обслуговуванню Кредитних
карт для співробітників банку).

Отже, за наявності у ОСОБА_5
заборгованості по кредиту, розмір якої
останньою не заперечується, кредитор
відповідно до умов укладеного договору
без повідомлення позичальника
обґрунтовано нараховував на
прострочену заборгованість підвищені
проценти, розмір яких передбачений
умовами договору.

Статтею 551 ЦК України передбачено
зменшення розміру неустойки, яка є
засобом забезпечення виконання
зобов»язання і одночасно способом
цивільно-правової відповідальності а
не процентів як плати за користування
чужими коштами.

Згідно роз»ясень Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, які містяться в п.27 постанови
Пленуму від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
порядку передбаченому частиною
третьою статті 551 ЦК України, не
підлягають зменшенню через не
співмірність із розміром основного
боргу, оскільки вони є платою за
користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для зменшення розміру
заборгованості по нарахованим
процентам з підстав, на які посилається
представник відповідача, зокрема,
відсутність у ОСОБА_5 роботи, складний
фінансовий стан останньої, ступінь
виконання позичальником зобов»язання.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині як такі, що не ґрунтуються на
нормах матеріального права підлягають
відхиленню. Крім того, не підлягають
застосуванню і положення статті 616 ЦК
України, на які посилається апелянт в
обґрунтування своєї позиції щодо
наявності підстав для зменшення
штрафних санкцій, якими є нараховані
проценти на прострочену
заборгованість, оскільки ця стаття
встановлює правові наслідки порушення
зобов»язання з вини кредитора. Вини
кредитора у порушенні зобов»язання
ОСОБА_5 немає.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
інфляційних втрат, які кредитором
нараховані на прострочену
заборгованість по кредиту за січень та
лютий 2014 року.

Положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки не може бути застосовано до
сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК ( п.27
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
).

Зважаючи на викладене, доводи
апеляційної скарги в частині
безпідставності відмови у зменшенні
суми інфляційних втрат колегія суддів
відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на
нормах матеріального права.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення
ухвалено судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і не впливають на їх
правильність, а тому підлягають
відхиленню.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 7 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: