Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2272/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Циганаш І.А.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів:
Чорнобривець О.С., Кодрула М.А.

за участю
секретаря: Кечкіна А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ПАТ
«Держаний Ощадний банк України» в
особі якого діє філія - Кіровоградське
обласне управління АТ «Ощадбанк» на
заочне рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 17.06.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору ПАТ
«Держаний Ощадний банк України» в
особі якого діє філія - Кіровоградське
обласне управління АТ «Ощадбанк» про
визнання права власності на рухоме
майно,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до
ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
ПАТ «Держаний Ощадний банк України» в
особі якого діє філія - Кіровоградське
обласне управління АТ «Ощадбанк» про
визнання права власності на
автомобіль.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що 15.03.2007 року між
ОСОБА_3 та філією Кіровоградського
обласного управління ВАТ «Держаний
Ощадний банк України» укладено
кредитний договір №137, відповідно до
якого Банк надав кредит на придбання
ОСОБА_3 автомобіля марки «Тойота RAV-4» 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Позивач зазначив, що автомобіль
придбано відповідно до договору
купівлі-продажу № 22 від 14.03.2007 року.
Автомобіль став предметом
забезпечення (застави) виконання
зобов'язань по кредитному договору
згідно договору застави укладеним між
Банком та ОСОБА_3 від 15.03.2007 року.

18.03.2011 року відповідно до договору про
переведення боргу №1 виконання
зобов'язань за кредитним договором №137
було перекладено на ОСОБА_2 та складено
розписку від 24.11.2009 року про передачу
грошових коштів у сумі 31 373 долари США
ОСОБА_3 з зазначенням надати згоду щодо
наступного переоформлення автомобіля,
а також складено доручення від 24.11.2009
року на право керування даним
автомобілем.

Позивач зазначила, що після цього нею
було здійснено відповідні про плати на
поточне виконання кредитного договору
№137 та належної експлуатації
транспортного засобу. З даного часу
користується спірним автомобілем.

Позивач зазначила, що 15.07.2013 року після
затримання спірного автомобіля
співробітниками УДАІ ГУМВС України в
Київській області дізналась, що ДВС
накладено арешт на її автомобіль у
зв'язку з тим , що відповідач ОСОБА_3
має борг перед філією Кіровоградського
обласного управління ВАТ «Держаний
Ощадний банк України».

Позивач зазначила, що автомобіль не
був переоформлений на її ім'я з
поважної причини оскільки її постійне
місце проживання є м. Біла Церква.

Позивач вважає, що даний автомобіль
належить їй на праві власності так як
відповідач ніколи ніяких претензій до
неї не пред'являла відносно автомобіля
, гроші були отримані відповідачем у
повному обсязі і тривалий час позивач
користувалась даним автомобілем.
Просила суд винести рішення, яким
визнати право власності за ОСОБА_2 на
автомобіль марки «Тойота RAV-4» 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від
17.06.2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції встановив що 15 березня 2007
року між ВАТ « Державний ощадний банк
України » в особі філії Кіровоградське
облуправління ВАТ « Державний ощадний
банк України » та гр. ОСОБА_3 укладено
кредитний договір №137, у відповідності
до умов якого банк зобов'язується
надати позичальнику на умовах цього
договору кредит в сумі 50 600 доларів США,
а позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використати та
повернути кредит в сумі 50 600 доларів США
сплатити відсотки, визначені цим
договором ( а.с. 21- 25 ).

У відповідності до п. 1.2 кредитного
договору кредит надається на 84 місяців
з терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 15 березня 2014 року.

Пунктом 1.3 кредитного договору
передбачено, що кредит надається
шляхом перерахування коштів в
іноземній валюті з кредитного рахунку
позичальника на поточний рахунок
продавця товару: ЧП ОСОБА_4 на підставі
платіжного доручення позичальника, для
здійснення оплати за автомобіль Тойота
RАV 4 згідно документу: договір купівлі -
продажу №22 рахунок фактура №22 від
14.03.2007 року.

Суд першої інстанції встановив, що 15
березня 2007 року між ВАТ «
Державний ощадний банк України » в
особі філії Кіровоградське обласного
управління ВАТ «Державний ощадний банк
України» та гр. ОСОБА_3 було укладено
договір застави автомобіля, згідно
умов якого цей договір забезпечує
виконання гр. ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором №137 від 15.03.2007 року
та за будь - якими додатковими
договорами до нього, укладеним між
заставодержателем і заставодавцем, за
умовами якого останній зобов'язаний
заставодержателю: до 15.03.2014 року
повернути суму кредиту в розмірі 50 600
доларів США; сплатити проценти за
користування ним у розмірі 12,0% річних
та штрафні санкції у розмірі і у
випадках, передбачених кредитним
договором ( а.с. 15 -20 ).

Відповідно до п. 1.2 договору застави
предметом застави є автомобіль марки
TOYOTA RАV 4, 2007 року випуску, чорного
кольору, шасі ( кузов, рама ) НОМЕР_3, тип
ТЗ легковий універсал В, реєстраційний
номер НОМЕР_2, зареєстрований у ДАІ
ГУМВС України в м. Кіровограді 15
березня 2007 року.

Суд першої інстанції встановив, що 24
листопада 2009 року ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_2
було видано довіреність, у
відповідності до якої ОСОБА_3
уповноважила ОСОБА_2 представляти її
інтереси в органах Державтоінспекції
на станціях ТО, на митниці або в будь -
яких інших установах, підприємствах та
організаціях незалежно від їх
підпорядкування, форм власності з усіх
без винятку питань, пов'язаних з
володінням та експлуатацією належного
їй на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4, виданим ДАІ ГУ УМВС м.
Кіровограда 15 березня 2007 року,
автомобілем марки TOYOTA RАV 4, 2007 року
випуску, чорного кольору, шасі ( кузов,
рама ) НОМЕР_3, тип ТЗ легковий універсал
В, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 42 ).

Суд першої інстанції встановив, що 18
березня 2011 року між ВАТ «
Державний ощадний банк України » в
особі філії Кіровоградське обласного
управління ВАТ «Державний ощадний банк
України» (кредитор), гр. ОСОБА_3
(первісний боржник) та гр. ОСОБА_2 (новий
боржник) було укладено договір про
переведення боргу №1 до кредитного
договору №137 від 15 березня 2007 року,
згідно умов якого первісний боржник
переводить на нового боржника борг (
грошове зобов'язання ) у розмірі 25 666,02
доларів США, що виник на підставі п. 1.1
основного договору ( а.с. 13- 14 ).

Суд першої інстанції зазначив, що 18
березня 2011 року між ВАТ «
Державний ощадний банк України » в
особі філії Кіровоградське обласного
управління ВАТ « Державний ощадний
банк України » (кредитор) гр. ОСОБА_6 (
поручитель ) та гр. ОСОБА_2 ( новий
боржник ) було укладено договір поруки
№9, відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати солідарно в повному обсязі
за своєчасне та повне виконання новим
боржником зобов'язання за кредитним
договором ( а.с. 31 ).

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Частиною 1 ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст.. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право не визнається іншою особою.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно ст. 336 ЦК України особа, яка
заволоділа рухомою річчю, від якої
власник відмовився (стаття 347 цього
Кодексу), набуває право власності на цю
річ з моменту заволодіння нею.

Суд першої інстанції зазначив, що у
відповідності до ч. 1 ст. 347 ЦК України
особа може відмовитися від права
власності на майно, заявивши про це або
вчинивши інші дії, які свідчать про її
відмову від права власності.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 520 ЦК України боржник
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою (переведення боргу) лише
за згодою кредитора, якщо інше не
передбачено законом.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно ст. 521 ЦК України форма правочину
щодо заміни боржника у зобов'язанні
визначається відповідно до положень
статті 513 цього Кодексу.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст.. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивач тривалий час вільно
користувалася спірним автомобілем, до
моменту його затримання
співробітниками УДАІ ГУМВС України в
Київській області у зв'язку з арештом
майна відповідача, виконуючи поточні
зобов'язання за договором про
переведення боргу №1 від 18 березня 2011
року до кредитного договору №137 від 15
березня 2007 року, відповідач ОСОБА_3 її
права власності не оспорювала та не має
до неї ніяких майнових та фінансових
претензій, тому визнав за ОСОБА_2 право
власності на автомобіль марки TOYOTA RАV 4,
2007 року випуску, чорного кольору, шасі (
кузов, рама ) НОМЕР_3, тип ТЗ легковий
універсал В, реєстраційний номер
НОМЕР_2, зареєстрований у ДАІ ГУМВС
України в м. Кіровограді 15 березня 2007
року.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можливо з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом судового розгляду є визнання
права власності на автотранспортний
засіб.

Відповідно до ст..213 ЦПК України
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст..215 ЦПК України в
рішенні суду повинно бути вказано на
підставі яких доказів та з яких
мотивів суд вважає встановленою
наявність або відсутність фактів якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених вимог
та на підставі наданих доказів.

З матеріалів справи вбачається,що
15.03.2007 року між ОСОБА_3 та філією
Кіровоградського обласного управління
ВАТ «Держаний Ощадний банк України»
укладено кредитний договір №137,
відповідно до якого Банк надав кредит
на придбання ОСОБА_3 автомобіля марки
«Тойота RAV-4» 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зазначений автомобіль придбано
відповідно до договору купівлі-продажу
№ 22 від 14.03.2007 року.

Спірний автомобіль став предметом
забезпечення (застави) виконання
зобов'язань згідно договору застави
укладеним між Банком та ОСОБА_3 від
15.03.2007 року.

З матеріалів справи вбачається , що
18.03.2011 року виконання зобов'язань за
кредитним договором №137 перекладено на
ОСОБА_2 відповідно до договору про
переведення боргу №1.

ОСОБА_3 24.11.2009 року складено розписку з
якої вбачається , що вона не заперечує
проти того,щоб зобов'язання по
кредитному договору виконувались
ОСОБА_2 і після погашення нею кредиту
зобов'язується надати згоду щодо
наступного переоформлення автомобіля
в Кіровоградському МРЕВ ДАІ. Також
24.11.2009 року від імені ОСОБА_3 складено
доручення на право керування спірним
автомобілем. Доручення дійсне до 24.11.2012
року.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язує
передати майно(товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За довіреністю може здійснюватись
представництво, яке ґрунтується на
договорі. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами.(ч.1.ч.3 ст.244 ЦК ).

За довіреністю право власності на
передане майно до повіреного, який діє
від імені довірителя , не переходить,
він лише має право здійснювати дії
визначені у довіреності. Тобто за
договором на представництво сторона ,
якій передано майно, права власності
на нього не набуває і діє від імені
власника цього майна. Довіреність не є
правовим оформленням переходу права
власності на автомобіль.

Частина 1 статті 328 ЦК України
передбачає, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом зокрема із
правочинів.

Згідно п.3 ч.1 статті 208 ЦК України
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує двадцять і більше
разів неоподаткований мінімум доходів
громадян, крім правочинів передбачених
частиною першою статті 206 ЦК України,
належить вчиняти у письмовій формі. З
матеріалів справи вбачається,що
вартість спірного автомобіля значно
перевищує 20 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається,що
сторонами не укладався письмовий
договір купівлі продажу автомобіля,
відповідно і не здійснювались ніякі
дії відносно відчуження автомобіля
визначених Постановою КМ України від
07.09.1998 року №1338 , якою затвердженні
Правила державної реєстрації та обліку
автомобілі,автобусів,а також
самохідних машин на шасі, автомобілів ,
мотоциклів,усіх типів, марок і
моделей,причепів,напівпричепів та
мотоколясок. Відповідно до п.4
зазначених правил перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Спірний
автомобіль не був знятий в з обліку в
органах ДАІ залишався зареєстрованим
за власником ОСОБА_3 Заява від
останньої , або уповноважених нею осіб,
про зняття з обліку автомобіля не
подавались. І органами ДАІ не
здійснювались.

Також з матеріалів справи вбачається,
що спірний автомобіль є предметом
забезпечення (застави) виконання
зобов'язань згідно договору застави
укладеним між Банком та ОСОБА_3 від
15.03.2007 року і банк своєї згоди на
передачу автомобіля у власність іншій
особі не надавав. Зазначений договір
застави дійсний на даний час.

Розписка, на яку посилається позивач,
як на належний доказ на підтвердження
позовних вимог не є належним доказом
оскільки не містить в собі істотних
умов договору необхідних для
письмового договору передбачених
статтею 638 ч.1 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції в
своєму рішенні на статті 336, ч.1 статті
347 ЦК України як на норми матеріального
права які регулюють спірні
правовідносини є помилковими, так як в
матеріалах справи відсутні докази на
підтвердження того , що ОСОБА_3
відмовилась від права власності на
спірний автомобіль,оскільки не
здійснювала ніяких дій визначених
діючим законодавством у випадку
відмови від права власності.

Приймаючи до уваги встановлені
обставини колегія суддів дійшла
висновку , що доводи викладені в
позовній заяві є необґрунтованими ,
правові підстави для задоволення
позову відсутні.

Встановлені обставини є підставою,
відповідно до ст.309 ЦПК України, для
скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ «Держаний
Ощадний банк України» в особі якого
діє філія - Кіровоградське обласне
управління АТ «Ощадбанк» -
задовольнити

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 17.06.2014 року -
скасувати .

Ухвалити нове рішення яким у
задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
ПАТ «Держаний Ощадний банк України» в
особі якого діє філія - Кіровоградське
обласне управління АТ «Ощадбанк» про
визнання права власності на
автомобіль «Тойота RAV-4» 2007 року
випуску чорного кольору, шасі НОМЕР_3,
тип ТЗ легковий універсал,
реєстраційний номер
НОМЕР_2,зареєстрований ДАІ ГУМВС
України в м. Кіровограді 15.03.2007 року -
відмовити.

Судові витрати покласти на сторони.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: