У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Нагорняка
В.А., Олійник А.С.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Управління житлово-комунального
господарства Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради,
комунального підприємства
«Міськзеленбуд Дніпропетровської
міської ради», комунального
підприємства «Житлове господарство
Кіровського району Дніпропетровської
міської ради» про відшкодування шкоди,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 лютого 2014 року, рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 9
квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, просив
відшкодувати завдану йому майнову
шкоду у розмірі 41 871 грн 94 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14
червня 2010 року на належний йому
автомобіль «Фольксваген Пассат»,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
він залишив на тимчасовій зупинці біля
будинку № 62 по просп. Кірова у м.
Дніпропетровську, впало дерево.

Внаслідок зазначеної події автомобіль
отримав механічні пошкодження, а йому,
як власнику, завдано майнову шкоду у
розмірі 41 871 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 4 вересня 2013 року
до участі у справі як співвідповідачів
залучено комунальне підприємство
«Міськзеленбуд Дніпропетровської
міської ради» та комунальне
підприємство «Житлове господарство
Кіровського району Дніпропетровської
міської ради» (а. с. 86).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року в
позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 квітня
2014 року рішення суду першої інстанції
змінено у частині підстав відмови в
позові. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4 просить скасувати судові
рішення у справі, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 14 червня 2010 року
внаслідок падіння дерева пошкоджено
автомобіль «Фольксваген Пассат»,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
знаходився на тимчасовій зупинці біля
будинку № 62 по просп. Кірова у м.
Дніпропетровську.

Судом першої інстанції встановлено, що
зазначена подія підтверджується
повідомленням начальника другої
самостійної державної пожежної
частини Кіровського району Управління
з питань наглядово-профілактичної
діяльності МНС України в
Дніпропетровській області від 14 червня
2010 року про виникнення надзвичайної
ситуації (а. с. 5).

Відповідно до висновку
автотоварознавчого дослідження від 16
червня 2010 року № 400 власнику автомобіля
«Фольксваген Пассат», державний
номерний знак НОМЕР_1, завдано майнову
шкоду у розмірі 41 871 грн 94 коп.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
не надав доказів про те, що дерево, яке
впало на автомобіль, знаходилось на
прибудинковій території будинку № 62 по
просп. Кірова у м. Дніпропетровську та
було в аварійному стані, а також не
спростував, що до падіння дерева
призвели погодні умови. Крім того,
позивач не спростував заперечень
відповідачів про те, що вони не є
балансоутримувачами дерева, яке впало
на його автомобіль.

Змінюючи підстави відмови в позові,
апеляційний суд виходив із того, що в
матеріалах справи відсутні докази про
належність пошкодженого автомобіля
позивачу; на час вирішення справи в
апеляційному суді автомобіль продано,
і жодних документів на нього у позивача
не залишилось.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України
власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як убачається із дослідженого судом
першої інстанції звіту від 16 червня 2010
року № 400 про визначення вартості
майнової шкоди, завданої власнику
колісного транспортного засобу, під
час його складання
спеціалістом-автотоварознавцем
досліджувався технічний паспорт
ОСОБА_3 на автомобіль «Фольксваген
Пассат», державний номерний знак
НОМЕР_1. Спеціаліст-автотоварознавець
зазначив, що державний номерний знак
автомобіля співпадає із відомостями в
технічному паспорті. Зазначені дані у
звіті від 16 червня 2010 року № 400 щодо
власника пошкодженого автомобіля не
були спростовані особами, які брали
участь у справі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
ст. ст. 303, 316 ЦПК України не зазначив
правову норму, яка підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
не спростував доводів апеляційної
скарги ОСОБА_3 та, обмежившись
висновком про те, що він не має права на
відшкодування шкоди, дійшов
передчасного висновку про відмову в
позові.

Не можна погодитись і з висновками суду
першої інстанції.

Пунктом 7 частини 1 статті 17 Закону
України «Про благоустрій населених
пунктів» передбачено право громадян
звертатися до суду з позовами про
відшкодування шкоди, заподіяної майну
чи здоров'ю громадян унаслідок дій чи
бездіяльності балансоутримувачів
об'єктів благоустрою.

Згідно із п. 2.6 Правил утримання зелених
насаджень у населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі -
Правила), безпосереднє управління
зеленим господарством міст (районів
міст), селищ міського типу здійснюється
відповідними структурними
підрозділами органів державної влади;
на них покладаються функції: контрою за
станом експлуатації та утримання
об'єктів зеленого господарства
незалежно від власності та відомчого
підпорядкування в межах території міст
та інших населених пунктів; обстеження
зелених насаджень для оформлення
ордерів на проведення санітарних
вирубок, видалення сухостійних,
пошкоджених хворобами й шкідниками
дерев та кущів тощо, а також видача
дозволів (ордерів) на вирубку
сухостійних, буреломних і вітровальних
та пошкоджених хворобами й шкідниками
окремих дерев.

Відповідно до п. 5.5 Правил
відповідальними за збереження зелених
насаджень і належний догляд за ними є:
на об'єктах благоустрою державної чи
комунальної власності -
балансоутримувачі цих об'єктів; на
територіях установ, підприємств,
організацій та прилеглих територіях -
установи, організації, підприємства; на
територіях земельних ділянках, які
відведені під будівництво, -
забудовники чи власники цих територій;
на безхазяйних територіях, пустирях -
місцеві органи самоврядування; на
приватних садибах і прилеглих ділянках
- їх власники або користувачі.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо у процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

Виходячи з визначених цивільним
процесуальним законом принципів
змагальності й диспозитивності
цивільного судочинства, саме на
відповідачів покладено обов'язок
доведення відсутності їх вини у
завданні шкоди позивачам.

Як убачається із повідомлення
Управління комунального господарства
Дніпропетровської міської ради від 29
липня 2010 року № 1/1705,
балансоутримувачем зелених насаджень
загального користування та
спеціального призначення у
Кіровському районі є управління
житлово-комунального господарства
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради (а. с. 4).

У запереченнях на позов управління
житлово-комунального господарства
Кіровської районної у м.
Дніпропетровську ради та
Дніпропетровська міська рада
заперечували, що є балансоутримувачами
зелених насаджень (а. с. 41-43, 78-80).
Дніпропетровська міська рада також
вказувала, що позивач не надав докази
щодо визначення відповідачів
балансоутримувачами дерев.

Згідно з п. 2.1 Правил балансоутримувач -
спеціально вповноважені на конкурсних
засадах державними чи місцевими
органами влади підприємства,
організації, які відповідають за
утримання та збереження зелених
насаджень на підпорядкованих
територіях зеленого господарства.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування визначають
на конкурсних засадах із числа
спеціалізованих підприємств,
організацій балансоутримувачів
об'єктів благоустрою зеленого
господарства державної та комунальної
власності (п. 5.1 Правил).

У розділ 12 Правил передбачено, що з
метою контролю за станом міських
зелених насаджень здійснюються як
загальні, часткові та позачергові
огляди. При цьому під час проведення
щорічних обстежень зелених насаджень
потрібно виявляти аварійні дерева
(дерева, які можуть становити загрозу
для життя і здоров'я пішоходів,
транспортних засобів, пошкодити лінію
електропередач, будівлі і споруди або
перебувають у пошкодженому стані
внаслідок снігопадів, вітролому,
урагану та інших стихійних природних
явищ, чи за наявності гнилої серцевини
стовбура, значної суховершинності,
досягнення вікової межі (п. 9.1.11.3
Правил).

У порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд
першої інстанції не встановив обставин
справи та не сприяв повному і
всебічному їх з'ясуванню; не з'ясував,
яка юридична особа є
балансоутримувачем зелених насаджень
та має відповідати за завдану позивачу
шкоду (за умови наявності в її діях
складу цивільного правопорушення), чи
була така визначена органами місцевого
самоврядування; не взяв до уваги, що у
деліктних правовідносинах відповідач
має довести відсутність його вини у
завданні шкоди, а тому позивач не
повинен надавати докази на
підтвердження тієї обставини, хто із
відповідачів є балансоутримувачем; не
встановив, чи проводились огляди
зелених насаджень на території, де
відбулось падіння дерева на автомобіль
позивача; не з'ясував, чи складався акт
огляду пошкодженого дерева як до, так і
після його падіння.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права, які унеможливлюють встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного її вирішення, ухвалені
у справі судові рішення необхідно
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року
та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 9 квітня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:
В.А. Нагорняк

А.С. Олійник

Т.О. Писана

Г.В. Юровська