Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3139/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької с області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 23 травня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3., яка наразі
змінила прізвище на ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу.

В позові зазначав, що 18.05.2011 року між
ним, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був у письмову
вигляді укладений договір, згідно
якого остання отримала від нього
грошові кошти у розмірі 25 000 грн. та
зобов'язалася повернути борг до 18.03.2012
року. Факт отримання грошових коштів у
розмірі 25 000 грн. підтверджується
договором позики від 18.05.2011 року. ОСОБА_3
у встановлений договором позики строк
зобов'язання не виконала. Посилаючись
на викладені обставини, просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму
боргу 25 000 грн. з нарахованими 3% річних
за 671 день прострочення 1 378 грн. 77коп.,
витрати по оплаті судового збору у
розмірі 264 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 23 травня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 суму боргу за договором
позики 25 000 грн., 3% річних 1 378,77 грн.,
витрати на оплату судового збору 264
грн., а всього стягнуто 26 642,77 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позову відмовити.

Під час апеляційного розгляду справи
ОСОБА_3 заявлені клопотання про
зупинення провадження у справі до
розгляду Шевченківським районним
судом м. Запоріжжя іншої цивільної
справи за її позовом до ОСОБА_4 про
розірвання договору позики від 18
травня 2011р., а також у зв'язку із
проведенням досудового розслідування
слідчим РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області Сербай Ю.В. за її
заявою про вчинення відносно неї
ОСОБА_4 шахрайства.

Вказане клопотання відхилене колегією
суддів ухвалою на місці у зв'язку з
відсутністю передбачених п.4 ч. 1 ст. 201
ЦПК України підстав для зупинення
провадження у справі, оскільки не
вбачається неможливості розгляду цієї
справи до розгляду іншої справи за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розірвання договору позики від 18
травня 2011р., а також і з тих підстав, що
вказана норма процесуального права не
передбачає зупинення провадження у
зв'язку із проведенням досудового
розслідування у кримінальній справі.

Ухвалою колегії суддів на місці
відхилено клопотання ОСОБА_3 про
прослуховування аудіозапису її
телефонної розмови з ОСОБА_4 з приводу
повернення боргу, оскільки згідно ст. 59
ЦПК України суд не бере до уваги докази,
одержані з в порушенням порядку,
встановленого законом. При вирішенні
цього клопотання ОСОБА_3 пояснила, що
ОСОБА_4. не був обізнаний про запис
розмови і своєї згоди на запис не давав.
Згідно ст. ст. 270, 300 ЦК України та
відповідно до Конституції України
фізична особа має право, у тому числі на
таємницю телефонних розмов, які можуть
використовуватися лише за її згодою,
про яку ОСОБА_4. не заявив.

Згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України задоволене
клопотання ОСОБА_3 про її допит в
якості свідка у відповідності до ст. 184
ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення апелянта
ОСОБА_3 та її представника адвоката
ОСОБА_7, позивача ОСОБА_4, показання
свідків ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

18 травня 2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яка нині
має прізвище ОСОБА_3 укладений у
письмовій формі договір позики на суму
25000грн., які остання зобов'язалася
повернути до 18.03.2012р. щомісячними
платежами по 2500грн.

Договір в оригіналі долучений до
матеріалів справи, досліджений та
належно оцінений судом першої
інстанції (а.с.30-31).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права.
Зокрема, ст.ст. 525, 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК
України, згідно яких за договором
позики позичальник повинен повернути
позикодавцю позичені грошові кошти у
такій саме сумі, що була позичена,
визначений у гривнях, а у разі
порушення договору зобов'язаний
сплатити грошову суму з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 3% річних від
простроченої суми.

Заперечення відповідачки проти позову
в тій частині, що грошові кошти нею в
борг не бралися не знайшли свого
підтвердження, що вірно відобразив у
своєму рішенні суд першої інстанції.

Оскільки доводи апеляційної скарги
містили інші по суті заперечення
відповідачки проти позову, а саме, що
борг нею повністю повернуто, діючи з
метою повного і всебічного з'ясування
обставин справи під час апеляційного
розгляду колегія суддів задовольнила
клопотання ОСОБА_3 про допит свідків.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3
показала, що в час, коли позичила гроші
працювала у ОСОБА_4, який є приватним
підприємцем і з її заробітної плати
відраховувалися кошти в погашення
боргу. Пояснила, що ці відрахування
відображалися не у зарплатних
документах, а у її клієнтській картці
контрагента, одну з яких надала до суду.
Інші картки не збереглися.

Суд вбачає, що вказана картка
«Карточка клиента ОСОБА_3» відображає
різні прибутково - видаткові касові
операції з 18.05. по 01.11.11р., жодна з яких не
свідчить про погашення сум боргу за
укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
договором позики, а тому не підтверджує
виконання позичальником своїх
зобов'язань за договором позики.

Показання ОСОБА_3, як свідка, що суму
залишку боргу біля 7000грн. вона
передавала особисто ОСОБА_4 в цілому
співпадають з показаннями свідка
ОСОБА_8, який пояснив, що у січні 2013р. у
його присутності ОСОБА_3 віддала ОСОБА_4
7000грн., а він повернув їй борговий
договір.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що про повне
повернення боргу ОСОБА_3 їй відомо зі
слів останньої та ОСОБА_8

Оцінюючи вказані доказі у сукупності
та кожен із них окремо та з урахуванням
інших доказів у справі, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Цивільне законодавство України
містить норму прямої дії, яка
встановлює вимоги та порядок
підтвердження виконання зобов'язання.

А саме, прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками. Договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК
України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Отже, оскільки оригінал боргової
розписки знаходиться у позивача, який
надав його до матеріалів судової
справи, відтак, відповідачка не
виконала перед ним свій обов'язок щодо
повернення коштів.

Вказана ст. 545 ЦК України не передбачає
можливості доводити виконання
зобов'язання за договором позики
показаннями свідків.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 27 постанови Пленуму "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
від 12 червня 2009 року № 2, виходячи зі
змісту ст. 59 ЦПК України та з
урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК
України, не може стверджуватися
показаннями свідків наявність
правовідносин, що виникають з
правочинів, для яких законом
установлено письмову форму.

Доводи апеляційної скарги стосуються
саме тих обставин, що ОСОБА_3 стверджує,
що повернула ОСОБА_4 суму боргу.

Ці доводи апеляційної скарги були
ретельно перевірені, досліджені під
час апеляційного розгляду справи і
свого підтвердження не знайшли.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 23 травня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: