Номер провадження: 22-ц/785/4495/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш
А.А.,

з участю секретаря Добряк Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 05 березня 2014 року,-

встановила:

16.10.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
зазначеним позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що 07.07.2008 року вона
подарувала а ОСОБА_3, прийняла в дар 1/4
частини домоволодіння АДРЕСА_1.

З липня 2012р. відповідач почала вчиняти
скандали, замикає двері та не випускає
її на двір, отримує за неї пенсію але
кошти не віддає і витрачає їх на
власний розсуд.

Також зазначила, що через такі дії вона
не може отримувати медичну допомогу.

Вважає, що договір дарування має бути
визнаний недійсним, оскільки був
вчинений під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідач позов не визнала.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_2 звернулася до суду з
апеляційною скаргою про скасування
оскаржуваного рішення з
постановленням нового рішення про
задоволення її позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 1/4
частина домоволодіння АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
07.11.1990р., (а.с. 7).

07.07.2008 р., ОСОБА_2, подарувала. а ОСОБА_3
прийняла в дар 1/4 частину домоволодіння
АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

ОСОБА_2, з 02.04.2008р. є інвалідом першої
групи безстроково та потребує
стороннього догляду (а.с. 9).

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Статтею 718 ЦК України встановлено, що
дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі.

В силу ч. 2 ст. 719 ЦК України, договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно до ст. 233 ЦК України, правочин,
який вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину
недійсним застосовуються наслідки,
встановлені статтею 216 цього Кодексу.
Сторона, яка скористалася тяжкою
обставиною, зобов'язана відшкодувати
другій стороні збитки і моральну шкоду,
що завдані їй у зв'язку з вчиненням
цього правочину.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі ст. 233 ЦК України, якщо його
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторони правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, на думку колегії суддів,
судом першої інстанції вірно звернуто
увагу на той факт, що тяжка для позивача
обставина мала існувати саме на момент
вчинення правочину та безпосередньо
впливати на необхідність укладення
правочину для усунення або зменшення
тяжкої обставини, а не з'явитися через
чотири роки після його укладення.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що вимоги позову задоволенню
не підлягають, оскільки позивачем не
доведено та не надано жодного доказу
про вчинення ОСОБА_2 правочину під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах саме на час
укладення договору дарування, тобто
станом на 07.07.2008р.

Виходячи з викладено, висновок суду
відповідає обставинам справи та
узгоджується з нормами матеріального і
процесуального права, які ним
правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали
справи не дають підстав вважати, що
судом при розгляді даної справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені статтями 309 ЦПК України,
як підстави для скасування рішення.

ОСОБА_2 не надала жодних доказів, які б
обґрунтовували та підтверджували ті
обставини, на які вона посилається в
апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній
скарзі доводи не можуть бути прийняті
до уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення скаржником норм
права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 05 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді

В.Д.Коротков

А.А.Калараш