Провадження 2-2009/14
Справа 760/2288/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної
О.М.

при секретарі -
Назарчук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа -Головне управління юстиції у м.
Києві про визнання заповіту недійсним
,-

В С Т А Н О В И В:

03.02.2014 року Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідачів ОСОБА_2 (
АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (АДРЕСА_2), ОСОБА_4
(АДРЕСА_3), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4), ОСОБА_6 (
АДРЕСА_5), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6) та просить
визнати недійсним заповіт складений
від імені ОСОБА_4 на ім»я ОСОБА_2,
посвідченого державним нотаріусом
Дев»ятої Київської державної
нотаріальної контори від 05.05.2004 року ,
зареєстрованого в реєстрі за №7-769.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.05.2004 року
ОСОБА_4 було складено заповіт, згідно
якого на випадок смерті належну йому
на праві власності частину квартири
АДРЕСА_7 заповів ОСОБА_2.

Позивач посилається, що вказаний вище
заповіт має бути визнаний недійсним, з
підстав передбачених ч.2 ст. 1257 ЦК
України,оскільки волевиявлення
заповідача не відповідало його волі.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер його батько -ОСОБА_4 Як
спадкоємець першої черги позивач
звернувся до П'ятої Київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.

Державний нотаріус прийнявши заяву
позивача повідомив, що 05.05.2004 року
батько позивача ОСОБА_4 в Дев'ятій
Київській державній нотаріальній
конторі склав заповіт на користь
ОСОБА_2, який зареєстровано в реєстрі за
№7-769.

Відповідно до умов даного заповіту
ОСОБА_4 заповів належну йому на праві
власності частину квартири АДРЕСА_7
ОСОБА_2.

Позивач вважає, що даний заповіт слід
визнати недійсним з тих підстав, що зі
змісту оспорюваного заповіту
неможливо встановити точну волю
заповідача щодо особи, на користь якої
складно заповіт , тобто є незрозумілою
особа спадкоємця.

Зазначає, що його батько завжди хотів
заповісти своє майно спадкоємцю першої
черги, тобто позивачу по справі.

Посилаючись на те, що позивачу невідома
особа спадкоємця, зазначеного у
заповіті, останнім пред»явлено позов
до відповідачів, які мають одинакові
прізвища, ім»я, по-батькові, що й особа,
яка зазначена у спірному заповіті.

Посилаючись на викладене, просив позов
задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі та просила суд його
задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому
засіданні проти позову заперечував
посилаючись на його безпідставність та
необґрунтованість.

Зазначає, що позивачу достеменно
відома особа, яка є спадкоємцем за
оспорюваним заповітом в підтвердження
чого посилався на наявність численних
судових рішень за участю позивача та
відповідача-1.

Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
дядько відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є рідним братом її
батька - ОСОБА_6. 24.04.2010 року відповідач-1
ОСОБА_2 одружилася та змінила прізвище
з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Після смерті дядька, тобто ОСОБА_4,
відповідачу -1 стало відомо про
складений на її ім»я заповіт від 05.05.2004
року , згідно якого ОСОБА_4 заповів їй
належну йому на праві власності 1/2
частину кв. АДРЕСА_7.

Від спадкового майна відповідач- 1 не
відмовлялася, у зв'язку із чим 27.10.2011
року звернулася до П'ятої Київської
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини.

Таким чином вважає, що особа спадкоємця
за вказаним вище заповітом є
встановленою та зрозумілою.

Крім того посилався на те, що
Солом»янським районним судом м. Києва в
період з 2008 року по 2012 рік за участю
позивача та відповідача-1 проводилися
судові слухання щодо визнання
недійсним спірного заповіту, які
спростовують доводи позивача та його
представника, якими обґрунтовується
позов в даній справі та вказує на той
факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 неодноразово
намагалися визнати недійсним заповіт
на ? частину квартири АДРЕСА_7,
складений саме на користь відповідача-1
по справі.

Враховуючи вищевикладене, просив
відмовити в задоволені позову в
повному обсязі та подав заяву про
застосування строку позовної давності.

Відповідачі 2-6 та третя особа в судове
засідання не з»явилися, про дату та час
розгляду справи повідомлені.

Від відповідача-4 надійшов лист в якому
остання просила не направляти судові
повістки та слухати справу у її
відсутності , т.я жодного відношення до
спадщини ОСОБА_4 не має.

Вислухавши думку сторін, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності осіб, що не з"явились в
судове засідання, за наявними
матеріалами справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1 виданого
Відділом реєстрації актів цивільного
стану Сватівського районного
управління Луганської області, ОСОБА_4 -
батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.25 т.1).

Після його смерті відкрилась спадщина
на ? частини квартири АДРЕСА_7( а.с.7, 62-65
т.1).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за законом
або за заповітом.

Судом встановлено, що позивач, як син
померлого ОСОБА_4 звернувся з заявою
про прийняття спадщини в порядку
спадкування за законом ( а.с. 63 т.1). Дані
обставини також визнані представником
позивача та представником
відповідача-1 по справі.

Також встановлено, що за своє життя
ОСОБА_4, було складено заповіт,
відповідно до якого належну йому на
праві власності частину квартири
АДРЕСА_7, він заповів ОСОБА_2.

Даний заповіт було посвідчено 05.05.2004
року державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори та зареєстрований в реєстрі
№7-769 (а.с.86 т.1).

Як вбачається з оспорюваного заповіту,
в ньому відсутні інші відомості про
особу на користь якої складено заповіт,
крім її прізвища, ім»я та по батькові.

Позивач вважає, що даний заповіт слід
визнати недійсним з тих підстав, що зі
змісту оспорюваного заповіту
неможливо встановити точну волю
заповідача щодо особи, на користь якої
складно заповіт, тобто є незрозумілою
та викликає суперечки після відкриття
спадщини.

Суд не знаходить підстав для
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Згідно з ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до положень Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України затвердженої
наказом Мінюсту України № 20/5 від 03.03.2004
p., яка діяла на час посвідчення
заповіту ОСОБА_4, зазначення інших
відомостей про спадкоємця, зокрема, рік
народження, місце проживання, не
вимагається.

Дані обставини, як і відповідність
заповіту складеного ОСОБА_4 від 05.05.2004
року вимогам ст.1248 ЦК України та
вказаної вище Інструкції, встановлені
рішенням Солом»янського районного
суду м.Києва від 28.07.2010 року та рішенням
Солом»янського районного суду м.Києва
від 03.10.2012 року, які набрали чинності (
а.с.126-129, 134-137, 175-180 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи,
заяву про прийняття спадщини в порядку
спадкування за заповітом подано
ОСОБА_2, в даний час ОСОБА_2 , тобто
відповідачем-1 по справі, яка є
племінницею померлого ОСОБА_4 ( а.с. 130, 133
т.1)

Оцінюючи матеріали справи у їх
сукупності, судом встановлено, що
особа, яка є спадкоємцем за вказаним
вище заповітом є саме відповідач-1 по
справі.

Крім того, в провадженні Солом'янського
районного суду міста Києва
розглядалася цивільна справа № 2-165-1/10
за об'єднаним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора, Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної м. Києві державної
адміністрації про визнання заповіту
недійсним, з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину, та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, П'ята Київська
державна нотаріальна контора про
продовження строку для прийняття
спадщини.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 28.07.2010 року у справі №
2-165-1/10, яке було залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 15.09.2011 року у справі № 22-40/2011, в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора, Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної м. Києві державної
адміністрації про визнання заповіту
недійсним відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Головне управління
юстиції в м. Києві, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
визнання особи такою, що втратила право
на спадкування та визнання права на
спадщину , відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа:
Головне управління юстиції в м. Києві,
П'ята Київська державна нотаріальна
контора про продовження строку для
прийняття спадщини задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
терміном у три місяці, які
відраховувати з моменту набрання цим
рішенням законної сили ( а.с. 126-130, 134-137
т.1).

Також Рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 03.10.2012 року у
справі № 2-1362/12 за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про визнання
заповіту недійсним, яке було залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 11.09.2013 року у справі №
22-347/13 /, у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: Головне управління
юстиції у місті Києві про визнання
заповіту недійсним відмовлено ( а.с.
177-180 т.1).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 24.04.2014 року у справі № 22-ц/796/5725/2014,
заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 27 вересня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про надання доступу до
житла та відшкодування збитків,
скасовано та ухвалене нове, яким позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про надання доступу до
житла та відшкодування збитків
задоволено частково. Даним рішенням
зобов'язано ОСОБА_7 надати ОСОБА_2
доступ до успадкованого майна - частини
квартири АДРЕСА_7, а в решті позовних
вимог відмовлено ( а.с. 117-121 т.2).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вказаними вище судовими
рішеннями особа, на користь якої було
складено оспорюваний заповіт, як і
право на отримання спадщини у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4 встановлена, нею є ОСОБА_2, тобто
відповідач-1 по справі.

Дані обставини достеменно відомі
позивачу та виходячи з вимог ст. 61 ЦПК
Україні не підлягають доказуванню при
розгляді даної справи.

Враховуючи наведене вище, суд вважає,
що належним відповідачем по даній
справі, тобто особою, на користь якої
складено оспорюваний заповіт, є
ОСОБА_2, яка звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4 та як
наслідок прийняла спадщину.

Разом з тим, відповідачі 2-6 з заявами
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4 до нотаріальної контори не
зверталися, спадщини за спірним
заповітом не отримували.

Крім того, з листа відповідача-4 ОСОБА_2
вбачається, що вона ніякого відношення
до померлого ОСОБА_4 не має, на спадщину
не претендує і претендувати не буде.

З огляду на викладене вище, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги пред»явлені до відповідачів 2-6 є
необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивачем не надано доказів того, що
оспорюваний заповіт складено на
користь іншої особи, тобто відмінної
від відповідача-1.

Аналізуючи матеріали справи та
відповідність їх нормам матеріального
права, виходячи з меж заявлених вимог,
суд вважає, що обставини та підстави
зазначені позивачем в обґрунтування
позову, є недоведеними.

Таким чином, вимоги позивача про
визнання недійсним заповіту
складеного ОСОБА_4 від 05.05.2004 року з
підстав передбачених ч.2 ст.1257 ЦК
України, суд вважає необґрунтованими
та безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 в повному
обсязі.

З огляду на те, що суд прийшов до
висновку про необґрунтованість та
недоведеність вимог позивача, підстав
для застосування ст. 267 ЦК України, суд
не знаходить, а тому заява відповідача-1
про застосування строку позовної
давності не підлягає задоволенню.

З врахуванням вищезазначеного та
керуючись ст. ст. 57-60, 203,215, 267, 1233, 1234, 1257
ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10,11, 57-60, 61, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя :