Справа № 740/3479/14 Провадження №
22-ц/795/2347/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Пантелієнко В. Г. Доповідач -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко
І.В.суддів:Страшного М.М., Шарапової
О.Л.при секретарі:Нечасному О.Л.за
участю:ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,
ОСОБА_7, його представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Ніжинського міськрайонного суду від 20
жовтня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про часткове
скасування свідоцтва про право на
спадщину та визнання права власності
на спільну сумісну власність подружжя,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача: приватний нотаріус
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить скасувати рішення суду через
неправильне застосування норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Рішенням суду позов задоволено.
Суд визнав частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, видане приватним нотаріусом
Ніжинського районного нотаріального
округу ОСОБА_9 на ім'я ОСОБА_5 02.07.2013 року
та зареєстрованого в реєстрі за № 518, а
також визнав за ОСОБА_7 право власності
на ? частину не житлового приміщення
„павільйон змішаної торгівлі", що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 як
спільне сумісне майно подружжя.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що поза увагою суду
залишилась заява ОСОБА_7 до
нотаріальної контори, в якій він
відмовлявся від отримання свідоцтва
про право власності на частку в
спільному майні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_10 з 30.01.1982 року.

20.12.2002 року на ім'я ОСОБА_10 була придбана
1/10 частина нежитлової будівлі
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в АДРЕСА_1 яка пізніше
була обладнана та реконструйована під
павільйон змішаної торгівлі, про що
19.10.2011 року було видано свідоцтво про
право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла.
Спадкоємцем за заповітом після її
смерті стала ОСОБА_5, яка 02.07.2013 року
отримала свідоцтво про право на
спадщину за заповітом.

Крім неї, спадкоємцем у заповіті був
вказаний і ОСОБА_7, але він відмовився
від отримання своєї частки спадкового
майна на користь ОСОБА_5

ОСОБА_7 вважає, що спадковим майном є
лише половина нежитлового приміщення
«павільйон змішаної торгівлі» в
АДРЕСА_1 а інша половина належить йому
так як майно придбавалось ОСОБА_10 під
час перебування у шлюбі з ним та кожен з
подружжя має рівні права на майно і
видача свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на все нежитлове
приміщення є незаконним.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що майно,
придбане в період шлюбу є спільною
сумісною власністю подружжя і спадкове
майно складається лише з ? частини
нежитлового приміщення «павільйон
змішаної торгівлі», а інші половина
належить на праві власності ОСОБА_7

Такі висновки суду відповідають
наданим доказам та положенням ст.ст. 60,
70 СК України, ст.1301 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 в
заяві нотаріусу 21.05.2013 року відмовився
від отримання свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні,
а тому втратив права на це майно, є
безпідставним.

Так, дійсно, ОСОБА_7 21.05.2013 року підписав
заяву в якій зазначалось, що він на
одержання свідоцтв про право власності
на частку в спільному майні не
претендує та не претендуватиме в
майбутньому, в суд звертатися не буде,
від спадкового майна він відмовляється
на користь іншого спадкоємця за
заповітом ОСОБА_5

Проте, вказана заява не є правочином по
відчуженню майна, що належить особі на
праві спільної сумісної власності, на
користь іншої особи.

Позивач вказував на те, що при
підписанні заяви у нотаріуса, він,
через юридичну необізнаність, не
зрозумів нотаріуса і мав на увазі лише
відмову від отримання спадкового
майна, тобто майна, що належало його
дружині, але не відмовлявся від своєї
власності.

Твердження ОСОБА_5 про те, що фактично
заявою ОСОБА_7 підтвердив відсутність
спільного сумісного майна подружжя і
лише ОСОБА_10 змогла б надати достовірні
відомості про джерело коштів, за які
вона придбала на своє ім'я нежитлову
будівлю, не відповідають дійсності і
суперечать положенням ст.22 КпШС
України (яка діяла на час придбання 1/10
частина нежитлової будівлі
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в с.Вертіївка) і ст.60 СК
України (яка діяла на час отримання
свідоцтва про право власності на
реконструйоване нежитлове приміщення
«павільйон змішаної торгівлі»), згідно
до яких майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Доказів придбання спірного
майна ОСОБА_10 за особисті кошти, а не за
кошти подружжя, матеріали справи не
містять.

Заява до нотаріуса ОСОБА_7, в силу ст.3
ЦПК України, не позбавляє його права на
звернення до суду за захистом свого
порушеного права в межах строків
позовної давності.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки, викладені у судовому рішенні,
доводами апеляційної скарги не
спростовуються, підстави для
скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 20 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: