У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Гончара В.П.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.

Наумчука М.І.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, про стягнення боргу за
договором позики та за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про
визнання правочину нікчемним за
касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_5, на рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 22 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 13 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 15 вересня 2011 року
продала відповідачам належний їй
житловий будинок АДРЕСА_1 за 28 000 грн,
уклавши договір купівлі-продажу,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 Під час посвідчення
договору виявилося, що для повного
розрахунку у відповідачів не вистачало
13 000 грн. Відповідачі
запевнивши, що найближчим часом
віддадуть зазначену суму, цього ж дня
склали розписку, у якій, крім 13 000 грн,
зобов'язалися повернути 1 000 грн витрат,
додатково понесених нею при оформленні
договору в нотаріуса.

На виконання цих домовленостей
відповідачі 21 листопада 2011 року
виплатили лише 2 000 грн і надали
додаткову розписку, якою зобов'язалися
виплатити 11 000 грн за будинок шляхом
проведення щомісячних платежів, проте
борг не повернули. Посилаючись на те, що
залишок боргу становить 12 000 грн,
враховуючи 1 000 грн витрат на оформлення
договору, позивач просила стягнути
солідарно з відповідачів 13 113,24 грн з
урахуванням інфляційних втрат за
період з 1 жовтня 2011 року по 1 серпня 2012
року.

ОСОБА_4 звернулась до суду із
зустрічним позовом, який згодом
уточнила, і остаточно просила
встановити нікчемність боргового
зобов'язання, оформленого розпискою
від 15 вересня 2011 року, та застосувати
наслідки нікчемності правочину, а
саме стягнути з ОСОБА_3 13 000 грн,
посилаючись на те, що фактично
сторонами розпискою від 15 вересня
2011 року змінено порядок розрахунку,
передбачений договором
купівлі-продажу, проте така зміна
вчинена у простій письмовій формі, що
свідчить про недодержання вимоги про
нотаріальне посвідчення договору.

Крім цього, просила стягнути подвійну
суму завдатку, що складає 6 000 грн,
передану за договором, оформленим
розпискою від 11 травня 2011 року.
Зазначала, що ОСОБА_3 зобов'язання, на
виконання якого передано 3 000 грн,
порушено, оскільки збільшено ціну
будинку з 23 000 грн до 28 000 грн в
односторонньому порядку.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 22 жовтня 2013
року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку на користь ОСОБА_3
борг в сумі 13 113,24 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 13 січня
2014 року рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від 22
жовтня 2013 року змінено в частині
позовних вимог ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 в рівних частках 11 022 грн боргу з
урахуванням інфляційних витрат за
період з 1 жовтня 2011 року по 1 серпня 2012
року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 000
грн боргу.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в
частині вирішення зустрічних позовних
вимог залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 22 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 січня 2014 року, ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
первісного позову та задоволення
зустрічного позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив із
невиконання відповідачами зобов'язань
за договором купівлі-продажу.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
первісного позову щодо стягнення
боргу та розподілу судових витрат,
суд апеляційної інстанції, погодившись
із висновком суду першої інстанції,
вважав, що борг, який виник із договору
купівлі-продажу, замінений позиковим
зобов'язанням і виправив проведений
судом першої інстанції розрахунок суми
боргу.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суди виходили із відсутності
правових підстав для задоволення
позову, оскільки первісне зобов'язання
за договором купівлі-продажу з
додержанням передбаченої законом
письмової форми замінено новим
зобов'язанням за договором позики.

З такими висновками судів погодитись
не можна.

Судами встановлено, що 15 вересня 2011
року сторони уклали договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, за яким
позивач продала відповідачам належний
їй житловий будинок АДРЕСА_1 за 28 000 грн
по Ѕ частці кожному.

Відповідачі не доплатили позивачеві 13
000 грн, про що цього ж дня склали
розписку.

15 вересня 2011 року ОСОБА_4 також склала
розписку, в якій, окрім 13 000 грн,
зобов'язалася повернути позивачу 1 000
грн витрат, понесених останньою при
оформленні документів.

На вимогу ОСОБА_3 відповідачі 21
листопада 2011 року повернули 2 000 грн
та в цей же день видали розписку, в якій
визнали залишок боргу у сумі 11 000 грн і
зобов'язалися виплатити його шляхом
щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 1053 ЦК України за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.

Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(ст. 1047 цього Кодексу).

Правовий аналіз змісту наведених вище
норм матеріального права, дає підстави
висновку, що позиковим зобов'язанням
може бути замінено тільки невиконане
зобов'язання.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
відповідачі не виконали за укладеним
договором купівлі-продажу зобов'язання
зі сплати грошової суми за придбаний
будинок.

Проте при цьому поза їх увагою
залишився зміст п. 2.2 договору
купівлі-продажу щодо підтвердження
сторонами факту повного розрахунку за
продане майно, який недійсним не
визнано.

На такі обставини, що мають значення
для правильного вирішення спору,
посилався представник відповідачів,
оскаржуючи рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку.

Крім того, у апеляційній скарзі
представник відповідачів посилався на
незаконність рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
зустрічного позову щодо стягнення
подвійної суми завдатку, вказуючи на
його немотивованість у цій частині.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
на вказані положення закону уваги не
звернув, не перевіривши доводів
апеляційної скарги щодо незаконності
та необґрунтованості рішення суду
першої інстанції та не зазначивши у
рішенні конкретні обставини і факти, що
спростовують такі доводи, не виконав
вимоги процесуального права щодо
повного та всебічного з'ясування
обставин справи і дійшов передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін, яке вимогам
законності та обґрунтованості не
відповідає.

За таких обставини судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
не можуть бути визнані законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню, а
справа - передачі на новий розгляд до
суду першої інстанції, під час якого
суду належить урахувати викладене та
ухвалити судове рішення відповідно до
установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, який діє в
інтересах ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 22
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Миколаївської області від 13 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.П.Гончар

Судді:
В.І.Амелін

С.О.Карпенко

М.І.Наумчук

В.О.Савченко