Ухвала

ІМЕНЕМ України

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Леванчука
А.О.,

Савченко
В.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, приватний нотаріус ОСОБА_8,
орган опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання недійсним
договору дарування, визнання недійсним
договору застави, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом,
визнання права власності на гараж та
вселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_9,
про стягнення вартості комунальних
послуг та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_10, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу, за
касаційною скаргою ОСОБА_11 -
представника ОСОБА_12, яка діє в
інтересах малолітніх ОСОБА_13 та
ОСОБА_14, на ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
договір дарування ѕ частки квартири
АДРЕСА_1 від 22 січня 2002 року є недійсним,
оскільки на момент його укладення було
припинено дію довіреності, на підставі
якої ОСОБА_4 від імені ОСОБА_15 (батька
позивача), померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
продала спірну квартиру.

У квітні 2004 року ОСОБА_5 звернулася із
зустрічним позовом, уточнивши позовні
вимоги, просила стягнути з ОСОБА_3
вартість комунальних послуг у розмірі 4
680 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що з 2002 року ОСОБА_3 не сплачує
комунальні послуги, у зв'язку з чим вона
сплачує їх самостійно.

У лютому 2007 року третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_7
звернулася до суду позовом до ОСОБА_9,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус ОСОБА_10, про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
04 березня 2004 року, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що вона є власником ј частки
квартири АДРЕСА_1. У зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання до держави
Ізраїль та матеріальними труднощами,
вона вирішила продати свою частку
квартири та видала для цього
генеральне доручення на ім'я ОСОБА_9 18
січня 2004 року ОСОБА_7 скасувала свою
довіреність та повідомила про це
заінтересованих осіб, у тому числі
ОСОБА_9 Не зважаючи на скасування
довіреності, ОСОБА_9 від її імені уклав
договір купівлі-продажу частки
квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, до участі у
справі допущено правонаступника
ОСОБА_16, який підтримав її позовні
вимоги.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 03 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області
від 15 травня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано недійсним
договір дарування ѕ частки квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_15
та ОСОБА_6 22 січня 2002 року, та
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, зареєстрований у
реєстрі за № 670, у частині відчуження ј
належної ОСОБА_15 частини. Встановлено
факт прийняття спадщини - ј частини
квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_15
Визнано за ОСОБА_3 право власності на ј
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_15 Вселено ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1. В іншій частині позову ОСОБА_3
відмовлено.

У зустрічному позові відмовлено.

У позові ОСОБА_7, правонаступником якої
є ОСОБА_3, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 22 липня 2014 року апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_12, яка діє в інтересах малолітніх
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 03 березня 2014 року закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_11 -
представник ОСОБА_12, яка діє в
інтересах малолітніх ОСОБА_13 та
ОСОБА_14, просить скасувати ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
22 липня 2014 року, посилаючись на
невідповідність висновків
апеляційного суду обставинам справи,
та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Закриваючи апеляційне провадження,
апеляційний суд обґрунтовано виходив
із того, що рішення суду першої
інстанції не стосується прав та
обов'язків ОСОБА_12 та її дітей, а факт
реєстрації чи проживання в спірній
квартирі не є підставою для виникнення
права на оскарження рішення суду.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що ухвала
апеляційного суду постановлена з
додержанням норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_11 - представника
ОСОБА_12, яка діє в інтересах малолітніх
ОСОБА_13 та ОСОБА_14, відхилити, ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

А.О. Леванчук

В.О. Савченко