АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Чупікової В.В., Міцнея В.Ф.

при секретарі Данилко О.А.

з участю сторін: представника позивача
- ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди в сумі 10500 гривень, внаслідок
незаконного відчуження станка для
обробки деревини, та відшкодування
збитків у вигляді упущеної вигоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4, в
інтересах якого виступає адвокат
ОСОБА_2, на рішення Путильського
районного суду Чернівецької області
від 21 серпня 2014 року,-

В С Т А Н О В
И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом про відшкодування шкоди в сумі
10500 гривень, внаслідок незаконного
відчуження станка для обробки
деревини, та відшкодування збитків у
вигляді упущеної вигоди.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10
березня 2010 року він придбав у власність
лісопильний станок для обробки лісо
деревини вартістю 10500 гривень, що
підтверджується накладною №2 від 10
березня 2010 року.

В період з 2011 року по 2012 рік станок
знаходився на території лісопильного
цеху приватного підприємця ОСОБА_5 в
селі Мариничі Путильського району,
яким користувався сам позивач, а саме
переробляв деревину, так як на той час
виконував обов'язки директора ТзОВ
«Ромса».

__________________________________________________________________

№ 22ц/794/1413/ 2014 р.
Головуючий у І
інстанції Дідух Д.В.

Категорія: 30
Суддя-доповідач
Владичан А.І.

Згодом власник ТзОВ "Ромса" ОСОБА_4
попросив надати йому у тимчасове
користування лісопильний станок.
Весною 2012 року позивач припинив
трудові відносини із ТзОВ "Ромса", але в
той же час станок залишив на території
лісопильного цеху.

Влітку 2012 року йому стало відомо, що
ОСОБА_4 в рахунок свого боргу передав
його лісопильний станок ОСОБА_7

Не дочекавшись повернення станка він в
травні 2013 року змушений був звернутися
до Путильського РВ У MB С України із
заявою про привласнення його майна
ОСОБА_7, однак в ході досудового
слідства кримінальне провадження було
закрито.

Враховуючи той факт, що йому не відомо
про місце знаходження майна та про
особу,в якої він знаходиться просив суд
стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі
10500 гривень за незаконне відчуження
станка для обробки деревини.

Внаслідок незаконних дій ОСОБА_4 він
втратив станок та можливість
отримувати фінансову вигоду в місяць
по 1500 грн. за його оренду. Вважає, що з
01.06.2012 по 01.06.2014 роки прибуток за оренду
станка мав скласти 36 тисяч гривень.
Просив суд стягнути з ОСОБА_4 10500
гривень в рахунок відшкодування шкоди,
внаслідок незаконного відчуження
станка для обробки деревини та 36 000
гривень шкоди у вигляді упущеної
вигоди.

Рішенням Путильського районного
суду Чернівецької області від 21.08.2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 майнову шкоду за незаконне
відчуження станка для обробки деревини
в розмірі 10500 гривень. В решті позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_4, в інтересах
якого виступає адвокат ОСОБА_2, подав
апеляційну скаргу, в якій вважає, що
дане рішення в частині стягнення
майнової шкоди в розмірі 10500 гривень є
незаконним і таким, що підлягає
скасуванню у зв'язку із порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що у рішенні суду
першої інстанції відсутні посилання на
належні докази того, що ОСОБА_3 придбав
даний станок, і він являється його
власністю, а також відсутні докази
того, що ОСОБА_4, без відома ОСОБА_3
незаконно передав лісопильний станок
ОСОБА_7., в рахунок свого боргу.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню,
враховуючи наступне.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, якщо неповно з'ясовано судом
обставини, що мають значення для
справи, не доведено обставини, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині відшкодування шкоди в розмірі
10500 гривень, суд першої інстанції
виходив з того, що у червні 2012 року
ОСОБА_4, без відома ОСОБА_3, незаконно
передав в рахунок боргу лісопильний
станок для обробки деревини ОСОБА_7..

Однак, колегія суддів не
погоджується з даними висновками суду
першої інстанції, вважає їх такими, що
не відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що ОСОБА_3 став власником
лісопильного станка, що
підтверджується накладною №2 від 10
березня 2010 року.

Разом з тим, суд помилково прийшов
до висновку про задоволення позову в
частині відшкодування вартості
лісопильного станка в сумі 1050 гривень.

Посилання апелянта на те, що немає
жодного належного та допустимого
доказу, що відповідач ОСОБА_4 незаконно
передав в рахунок боргу лісопильний
станок ОСОБА_7. є обґрунтованими та
заслуговують на увагу.

Дослідивши матеріали справи
колегією суддів встановлено, що в
основу рішення суд поклав покази
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7. та постанови
про закриття кримінального
провадження. Такі дії суду суперечать
діючому законодавству.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК
України вирок у кримінальному
провадженні, що набрав законної сили,
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Частиною першою ст. 64 ЦПК України
встановлено, що письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Виходячи з вимог положень
наведених у вказаних статтях постанова
про закриття кримінального
провадження від 17 квітня 2014 року, не
може служити доказом по справі.

Судом першої інстанції
безпідставно задоволено позовні
вимоги в частині відшкодування
майнової шкоди, у зв'язку із незаконним
відчуженням лісопильного станка,
враховуючи наступне.

У відповідності до ст..22 ЦК України
особа, які завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодження речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкоди,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст..1192 ЦК України, з
урахуванням, з урахуванням обставин
суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ,
тощо), або відшкодувати завдані збитки
у повному обсязі. Розмір збитків, щ
підлягають відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що на
відповідача ОСОБА_4 не може бути
покладено обов'язку по відшкодуванню
шкоди пов'язаної із компенсацією
вартості лісопильного станка, оскільки
в матеріалах справи відсутні будь-які
докази про те, що відповідачу ОСОБА_4
був переданий спірний станок, а також
відсутні посилання на те, що відповідач
ОСОБА_4 без відома ОСОБА_3 передав
станок ОСОБА_7.

Крім того, як вбачається з договору
оренди лісопильного станка укладеного
01 червня 2012 року орендодавець ОСОБА_3
передав орендареві ОСОБА_9 спірне
обладнання, а саме лісопильний станок
до 01 червня 2015 року.

Таким чином колегія суддів
приходить до висновку що позов
пред'явлений до неналежного
відповідача, оскільки ОСОБА_4 не
являється по справі належним
відповідачем, оскільки він не є
стороною вказаного чи будь-якого
іншого правочину, і ніяких доказів на
передачу лісопильного станка ОСОБА_4 у
матеріалах справи відсутні.

За змістом ст..33 ЦПК України
належними є сторони, які є суб'єктами
спірних правовідносин. Належним є
відповідач, який дійсно є суб'єктом
порушеного, оспорюваного чи
невизначеного матеріального
правовідношення. Належність
відповідача визначається, перш за все
за нормами матеріального права. Відтак,
відповідачем є особа, яка не має
відповідати за пред'явленим позовом.

З урахуванням принципу
диспозитивності суд не має права
проводити не має права проводити
заміну неналежного відповідача
належним з власної ініціативи. Якщо суд
вважає, що відповідач визначений
неправильно, суд може інформувати
позивача про можливість заміни, але
якщо позивач відповідного клопотання
не подає, суд повинен розглядати справу
далі і відмовляти у позові.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає, що в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди в сумі 10500 гривень, слід відмовити
.

Таким чином рішення суду першої
інстанції внаслідок неправильного
застосування норм матеріального
закону підлягає скасуванню з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК
України у справі слід провести
розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в
інтересах якого виступає адвокат
ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Путильського районного
суду Чернівецької області від 21 серпня
2014 року в частині задоволення позовних
вимог, скасувати .

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 в частині відшкодування
шкоди в сумі 10500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 121 гривню 80 копійок
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: