Ухвала

іменем україни

11 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «Траст
Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а:

ТОВ «Траст Фінанс» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 11 листопада 2013 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Траст
Фінанс» 14 008,83 дол. США заборгованості
за кредитним договором від 06 червня 2008
року № S021.0002641, що за курсом НБУ на день
ухвалення рішення становить 111 972 грн 58
коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 17 вересня 2014
року зазначене судове рішення в
частині відмови в позові про стягнення
пені за порушення виконання
зобов'язання за договором скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Траст
Фінанс» 100 тис. грн пені за порушення
виконання зобов'язання за кредитним
договором від 06 червня 2008 року.

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судом установлено, що 06 червня 2008 року
між ВАТ Банк «РНС» та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № S021.0002641, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 20 тис. дол. США та зобов'язався
повернути вказану суму частинами
відповідно до графіку погашення
заборгованості у строк до 07 червня 2010
року, а також сплачувати проценти за
користування кредитом із розрахунку 21,5
% річних.

На забезпечення виконання ОСОБА_1
взятих на себе за кредитним договором
зобов'язань, 06 червня 2008 року між ВАТ
Банк «РНС» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладені
окремі договори поруки.

Установивши, що ОСОБА_1 взятих на себе
за кредитним договором зобов'язань
належним чином не виконав, суд дійшов
висновку про те, що на користь ТОВ
«Транс Фінанс» підлягає стягненню
заборгованість за кредитним договором,
а також правильно відмовив у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості з поручителів з
підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Пунктом 3.4 кредитного договору сторони
передбачили, що у разі прострочення
позичальником зобов'язань з погашення
кредиту та/або сплати відсотків за його
користування та/або інших платежів
згідно умов цього договору,
позичальник зобов'язаний сплатити на
користь кредитора пеню. За
домовленістю сторін пеня
встановлюється у розмірі 0,5 % від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
прострочення.

За загальним правилом період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов'язання, не може
перевищувати один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК
України). При цьому виходячи з правової
природи пені, яка нараховується за
кожен день прострочення, право на позов
про стягнення пені за кожен окремий
день виникає щодня на відповідну суму,
а позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК
України обчислюється за кожним днем, за
який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Оскільки до суду ТОВ «Траст Фінанс»
звернулося 27 серпня 2012 року, пеня
підлягає стягненню в межах одного року
до дня пред'явлення позову - за період з
27 серпня 2011 року.

Як убачається із наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором розмір
нарахованої за один рік до дня
звернення до суду пені становить 26 081
дол. США, що за курсом НБУ складає 208 467
грн.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено,
зокрема, що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків.

Оскільки розмір неустойки значно
більший від розміру боргового
зобов'язання (разом із нарахованими
процентами за користування кредитом),
апеляційний суд застосував до спірних
правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК
України та стягнув з ОСОБА_1 на користь
ТОВ «Траст Фінанс» пеню за порушення
виконання зобов'язань за кредитним
договором у розмірі 100 тис. грн.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 17 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель