У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

10 грудня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах
недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Полтавської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду в інтересах недієздатного ОСОБА_4
з позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те,
що рішенням Ленінського районного суду
м. Полтави від 08 січня 2013 року ОСОБА_4
визнано недієздатним, а його
призначено опікуном останнього. У
подальшому йому стало відомо, що 13
грудня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
належної йому на праві власності
квартири АДРЕСА_1. Просив визнати
вказаний договір недійсним,
зобов'язати ОСОБА_5 повернути квартиру
ОСОБА_4, скасувати державну реєстрацію
права за відповідачем на вказану
квартиру, посилаючись на те, що
зазначений договір був укладений після
проведення судово-психіатричної
експертизи від 03 грудня 2012 року у
справі про визнання недієздатним
ОСОБА_4, висновком якої було
встановлено, що останній страждає на
стійкий психічний розлад у вигляді
хронічного маячного розладу, який
позбавляє його можливості
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 24 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 13 грудня 2012 року між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, визнано недійсним.

Зобов'язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4
вказану квартиру, а ОСОБА_3 отримане за
договором ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 12 лютого 2014
року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до акта амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 03
грудня 2012 року № 886, що була призначена
і проведена у справі про визнання
ОСОБА_4 недієздатним, останній страждає
на стійкий хронічний психічний розлад
у вигляді хронічного маячного розладу,
що позбавляє його здатності
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними, а тому оспорюваний
договір повинен бути визнаний
недійсним відповідно до ст. 225 ЦК
України.

Такі висновки є правильними,
відповідають вимогам закону, а наданим
сторонами доказам судом першої
інстанції дана правильна оцінка (ст. 212
ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
послався на те, що на момент вчинення
договору купівлі-продажу ОСОБА_4 не був
визнаний недієздатним, а тому міг
розуміти значення свої дій і керувати
ними.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до
акта амбулаторної
судово-психіатричної експертизи від 03
грудня 2012 року № 886, визначено, що
ОСОБА_4 страждає на стійкий психічний
розлад у вигляді хронічного маячного
розладу, який позбавляє його здатності
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними.

13 грудня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі-продажу
належної йому на праві власності
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 08 січня 2013 року ОСОБА_4
визнано недієздатним та встановлено
над ним опіку, опікуном призначено
ОСОБА_3

Відповідно до ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті, - за
позовом інших осіб, чиї права або
інтереси порушені. У разі наступного
визнання фізичної особи, яка вчинила
правочин недієздатною, позов про
визнання правочину недійсним може
пред'явити її опікун.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212
ЦПК України рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має мотивувати це.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
апеляційний суд у порушення вимог ст. 212
ЦПК України вищезазначених вимог
закону до уваги не взяв, належним чином
доводів сторін не перевірив, не
врахував вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК
України про те, що рішення суду не може
ґрунтуватись на припущеннях, а всі
докази оцінюються у сукупності і жоден
з них не має для суду наперед
встановленого значення. При цьому,
відхиляючи одні докази і беручи за
основу інші, суд має надати оцінку всім
доказам у сукупності, що апеляційним
судом зроблено не було.

Так, апеляційний суд не звернув уваги,
що судово-психіатрична експертиза щодо
психічного стану ОСОБА_4 була проведена
03 грудня 2012 року, тобто до укладення
оспорюваного договору купівлі-продажу,
що дає підстави вважати, що в момент
його укладення останній не
усвідомлював значення своїх дій.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд
порушив норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору та безпідставного скасування
рішення суду першої інстанції,
ухваленого згідно із законом.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_3 у зв'язку з
обґрунтованістю його позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 12 лютого 2014 року скасувати.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 24 грудня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М. Колодійчук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська