УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про застосування
наслідків нікчемного правочину, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської від 24 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, посилаючись на те, що 18
березня 2014 року між ним та відповідачем
укладений договір фінансового лізингу,
за яким відповідач взяв на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу -
трактор, у власність та передати його у
користування позивачу на строк та
умовах передбачених договором. У той же
день позивач сплатив відповідачу 17 500
грн як комісію за організацію договору.
З урахуванням того, що зазначений
договір не містить обов'язкових умов, а
саме: визначення предмету лізингу,
розміру щомісячних платежів, не
зазначено у кого лізингодавець придбає
предмет лізингу, не визначено порядок
отримання позивачем предмета лізингу,
а крім того, договір не посвідчено
нотаріально, вважає його нікчемним.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
липня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської від 24 вересня 2014
року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просив
скасувати рішення Магдалинівського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
від 24 вересня 2014 року, ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Магдалинівського районного суду
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року та ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської від 24 вересня 2014
року, оскільки вони законні та
обґрунтовані, так як відповідно до ст. 2
Закону України «Про фінансовий лізинг»
передбачено, що відносини, що виникають
у зв'язку з договором фінансового
лізингу, регулюються положеннями ЦК
України про лізинг, найм, (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Правовідносини, що виникають із
договору лізингу, регулюються
параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому
відсутні положення щодо обов'язковості
нотаріального посвідчення такого
договору.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про
фінансовий лізинг» договір лізингу має
бути укладений в письмові формі.
Істотними умовами договору лізингу є:
предмет лізингу, строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу, розмір
лізингових платежів та інші умови, щодо
яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Стаття 799 є складовою параграфа 5 глави
58 ЦК України, який регулює відносини, що
виникають із найму (оренди)
транспортного засобу, а тому він є
передчасним до правовідносин, що
виникають із договору лізингу,
застосована бути не може, оскільки,
незважаючи на схожість цих відносин,
законодавством вони розділені, як такі,
що мають окреме регулювання. Крім того,
у цих правовідносинах є спеціальний
закон - Закон України «Про фінансовий
лізинг».

Тобто, нотаріальне посвідчення
укладеного між сторонами договору
фінансового лізингу в силу положень
Закону України «Про фінансовий лізинг»
та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є
обов'язковим.

Лізингодавець вправі обирати на свій
власний розсуд продавця обраного
товару. У визначеннях договору
фінансового лізингу зазначено, що
продавець означає юридичну чи фізичну
особу - суб'єкта підприємницької
діяльності, найменування, адресу та
реквізити якої зазначено в акті
приймання-передачі предмета лізингу,
який є предметом даного договору. Крім
того, лізиногодавець на момент
укладення договору не може передбачити
в якого саме продавця буде придбаний
товар, оскільки саме від
лізингоодержувача залежить коли саме
товар буде придбано, де саме забажає
отримати товар тощо.

Умовами договору чітко передбачено, що
лізингодавець зобов'язаний придбати
обраний клієнтом товар та здійснити
всі необхідні дії щодо його реєстрації
та страхування, та лише тоді передати
його у право користування та
розпорядження лізингоодержувачу.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
липня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської від 24 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна
І.М. Завгородня