Справа № 367/3771/14-ц Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/5635/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 12
серпня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И
Л А:

У червні 2014 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» звернувся до суду з
позовом, в якому просив зобов'язати
ОСОБА_2 демонтувати встановлені ворота
на території домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, заборонити відповідачам
перешкоджати ПАТ «Державний ощадний
банк України» встановити окремий вхід
та заїзд на територію вказаного
домоволодіння та у встановленні
паркану на межу між земельними
ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
заборонити відповідачам чинити
перешкоди позивачу у здійсненні права
користування житловим будинком та
земельною ділянкою, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовував тим, що 17 квітня 2013
року ПАТ «Державний ощадний банк
України» в межах виконавчого
провадження набув право власності на
житловий будинок та земельну ділянку,
що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки, будинок та земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_1 належали ОСОБА_1, а
сусідній будинок та земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_2 належить її батьку
ОСОБА_2 - паркан між цими ділянками не
будувався, а хвіртка та ворота для
заїзду у двір є спільними на дві
ділянки, то представники Банку не
мають можливості безперешкодно
потрапити до належного позивачу
домоволодіння.

Посилались також на те, що на вимогу
Банку демонтувати ворота та надати
представникам позивача доступ до
будинку та земельної ділянки, ОСОБА_2
не реагував. Також відповідачі не
вжили жодних заходів щодо усунення
перешкод у здійсненні Банком прав
користування та розпорядження
належним йому нерухомим майном.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 12 серпня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на його
незаконність і необґрунтованість,
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не було надано доказів, що ОСОБА_2
встановив спірні ворота на земельній
ділянці по АДРЕСА_1, власником якої є
Банк.

Надані позивачем акти про
недопущення до домоволодіння суд
відхилив як неналежні докази.

Також судом вказано, що
представниками позивача у судовому
засіданні визнано, що ОСОБА_2 ворота
встановив правомірно.

Крім цього, судом зазначено, що
позивачем не надано доказів того, що
відповідачі перешкоджають Банку
встановити окремий вхід та заїзд на
територію домоволодіння за адресою:
м.Ірпінь, АДРЕСА_1 чи чинять інші
перешкоди позивачу у користуванні
належним йому нерухомим майном.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, передбачених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 квітня 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі територіально
відокремленого безбалансового
відділення №10026/01 філії - Головного
управління по м. Києву і Київській
області в межах виконавчого
провадження набуло право власності на
житловий будинок загальною площею - 240,60
кв.м. та земельну ділянку площею - 0,0370
га., кадастровий номер :01:026:0070, що
знаходяться за адресою: Київська
область, м. Ірпінь, АДРЕСА_1, які
були предметом іпотеки та
забезпечували виконання зобов'язань
ОСОБА_1.

Вказані обставини підтверджуються
Свідоцтвом про придбання майна з
прилюдних торгів, які не відбулися,
посвідченого приватним нотаріусом
Ірпінського міського нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4 від
17.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі
за №556 та внесеного до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності за №
691481 (а.с. 5,6) та Свідоцтвом про
придбання майна з прилюдних торгів, які
не відбулися, посвідченого приватним
нотаріусом Ірпінського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_4 від 17.04.2013 року,
зареєстрованого в реєстрі за №554 та
внесеного до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності за № 689936
(а.с. 7,8).

ОСОБА_2 є власником будинку з
надвірними спорудами АДРЕСА_2 та
земельної ділянки розміром 300 кв
метрів за вказаною адресою, що
підтверджується договором
купівлі-продажу житлового будинку від
23.06.2005 року (а.с. 11).

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 26 грудня 2013 року,
яке набрало законної сили 6 травня 2014
року, виселено ОСОБА_1 та її
неповнолітню дочку ОСОБА_5 з
житлового будинку АДРЕСА_1 зі зняттям
з реєстраційного обліку.

Представниками позивача в суді
першої інстанції визнано, що ОСОБА_2
ворота до належної йому земельної
ділянки встановив правомірно.

На підтвердження позовних вимог
позивачем надано акт про недопущення
до домоволодіння від 8.05.2014 року, акти
огляду домоволодіння від 20 травня 2014
року і від 11 червня 2014 року, акт про
входження від 3 червня 2013 року та
письмові вимоги Банку до ОСОБА_2
демонтувати ворота від 23 квітня 2014
року і від 28 травня 2014 року.

Оцінивши вказані докази в їх
сукупності, з врахуванням предмету
позовних вимог та правових підстав
позову, колегія суддів приходить до
висновку, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав вказані докази
неналежними, такими, що не
підтверджують вчинення
відповідачами перешкод позивачу у
здійсненні ним права власності та
користування земельною ділянкою і
житловим будинком по АДРЕСА_1.

Позивачем відповідно до ст.1ст.10, 60 ЦПК
України не доведено, що ОСОБА_2
встановив ворота на території
домоволодіння, належного позивачу, а
саме по АДРЕСА_1.

Обгрунтовано відмовлено в
задоволенні інших позовних вимог за
їх недоведеністю. Судом зазначено,
що позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження тих
обставин, що ОСОБА_1 чинить якісь
перешкоди позивачу і в чому вони
полягають.

Відсутні також докази вчинення
відповідачами перешкод позивачу у
встановленні окремого входу та
заїзду на належну позивачу земельну
ділянку.

Позивачем також не надано доказів
того, що він має наміри встановити
паркан, який розділятиме земельні
ділянки позивача та відповідача
ОСОБА_2

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Позивач не довів свого позову, що є його
обов'язком відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги, стосовно
того, що суд першої інстанції
неправомірно не прийняв до уваги
наявні в матеріалах справи акти, які
були подані позивачем, не заслуговують
на увагу, оскільки судом першої
інстанції дано вірну правову оцінку
вказаним актам, які складені лише за
участі представників позивача.

Інші доводи апеляційної скарги на
незаконність і необґрунтованість
рішення, неправильне застосування
судом норм матеріального права і
порушення норм процесуального права не
заслуговують на увагу і не
спростовують висновків суду про
відсутність правових підстав
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 12 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: