У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос» на ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним вище позовом,
посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_5
18 грудня 2012 року укладено
договір позики, за умовами якого
позивач надала у борг відповідачу
кошти у розмірі 2 млн грн. строком
користування - два місяця. Договір
позики оформлений розпискою. В
обумовлений сторонам термін
відповідач кошти не повернув. Крім
того, договором передбачено, що
позичальник сплачує за користування
коштами 1 % від суми боргу як винагороду.
Надалі позивач уточнила позовні вимоги
та зазначила, що 21 грудня 2012
року між нею та відповідачем також
укладено договір позики, за умовами
якого вона надала відповідачу у борг 4
млн грн. строком користування до 21
березня 2013 року. Взяті на себе
зобов'язання відповідач не виконав, а
тому просила стягнути на свою користь з
ОСОБА_5 6 млн грн. основного
боргу та 60 тис. грн. відсотків за
користування коштами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22
жовтня 2013 року позов ОСОБА_6 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_6 6 млн грн. основного боргу та
60 тис. грн. відсотків за
користування позикою. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 18 вересня 2014 року
відмовлено у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лекос» на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 жовтня 2013
року.

У касаційній скарзі товариство з
обмеженою відповідальністю «Лекос»,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувана
судова ухвала суду апеляційної
інстанції ухвалена з додержанням норм
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Крім того, з матеріалів витребуваної
судової справи убачається, що ТОВ
«Лекос» не брало участі у справі,
судовим рішенням не вирішені питання
про права та обов'язки товариства, а
тому суд апеляційної інстанції дійшов
правильного висновку, що ТОВ «Лекос» не
має права на оскарження рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 жовтня 2013
року.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити ухвалу
суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Лекос»
відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 18 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

М.Є. Червинська

В.А. Черненко