Справа № 478/864/14-ц пров. № 2/478/301/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

10.07.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П.

за участю: секретаря

Поліщук С.П.

позивача

ОСОБА_1

представника відповідача

ОСОБА_2

представника третьої особи

Єни Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
виселення,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зазначеним позовом, в якому
посилаючись на відсутність у
відповідача ОСОБА_4 права на проживання
в житловому будинку АДРЕСА_1, який
належав її чоловіку ОСОБА_6 і
успадкований нею після його смерті, що
мала місце ІНФОРМАЦІЯ_6, просила
ухвалити судове рішення, яким усунути
перешкоди в користуванні та
розпорядженні своїм майном, шляхом
виселення ОСОБА_4 разом з проживаючими
з нею дітьми із зазначеного житлового
будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала свої вимоги і пояснила, що
житловий будинок АДРЕСА_1, згідно
свідоцтва на право власності від 25.05.1999
року належав її чоловіку ОСОБА_6 В січні
2002 року на прохання ОСОБА_7 дозволила
його сім'ї вселитися в будинок,
доглядати за ним і проживати в ньому
безкоштовно. Сама вона в цей час
вимушена була займатися лікуванням
свого сина ОСОБА_8, який є інвалідом.
Намірів щодо продажу будинку вони з
чоловіком не мали, але ОСОБА_7 вона
повідомила, що в разі потреби в продажу
будинку він буду першим покупцем, якщо
виявить таке бажання. У зв'язку з
лікуванням сина їх сім'я понесла
значних затрат і потрібні були грошові
кошти, тому з чоловіком вони прийняли
рішення щодо продажу будинку і в липні
2005 року була досягнута домовленість з
ОСОБА_7 щодо ціни купівлі-продажу
будинку за 2500 доларів США. Останній
відразу передав їй 800 доларів США.
Згодом, в серпні 2007 року отримала від
ОСОБА_7 3500 грн. У зв'язку з тим, що ОСОБА_7
більше грошових коштів не надавав, її
чоловік ОСОБА_9 після письмового
попередження сімї ОСОБА_7 про
звільнення будинку звернувся в грудні
2009 року до суду з позовом про виселення
останнього та членів його сім'ї. Після
обіцянки ОСОБА_7 щодо здійснення повної
виплати грошових коштів за будинок
восени 2010 року чоловік в кінці серпня
2010 року подав до суду заяву про
залишення поданого ним позову про
виселення без розгляду, але свою
обіцянку ОСОБА_7 не виконав і став
ухилятися від зустрічі. ІНФОРМАЦІЯ_6 її
чоловік ОСОБА_6 помер. Після його смерті
нотаріусом 02.11.2012 року була заведена
спадкова справа за №134/2012. Спадщину у
вигляді зазначеного вище житлового
будинку вона прийняла, так як постійно
проживала із спадкодавцем на час її
відкриття. Після смерті ОСОБА_7, що мала
місце ІНФОРМАЦІЯ_7, з яким існувала
домовленість щодо купівлі-продажу
будинку, його дружина ОСОБА_4
добровільно не бажає звільнити займане
житло і ставить питання про грошову
компенсацію за збудовані ними
господарчі споруди, однак дозволу на їх
спорудження вони не мали. На даний час
вона проживає з двома неповнолітніми
дітьми в орендованій квартирі в
АДРЕСА_2 за яку сплачує 1000 грн. щомісяця.
Просила задовольнити позов та
вирішити питання про судові витрати,
понесені нею по сплаті судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_2
заявлений позов не визнав і пояснив, що
в березні 2001 року ОСОБА_1 звернулася до
ОСОБА_7 з пропозицією купити в неї
житловий будинок АДРЕСА_1, пояснивши
при цьому, що виїздить із сім'єю в Росію
на проживання до м. Санкт-Петербург, де
перебуває її чоловік ОСОБА_6, та
дозволила його сім'ї вселитися в
будинок і проживати в ньому, а восени
вона приїде з чоловіком для оформлення
угоди купівлі-продажу будинку.
Домовилися щодо ціни угоди за 2500
доларів США. Приїхала вона в липні 2005
року і отримала від сім'ї 800 доларів США,
про що в присутності свідків написала
розписку. Вдруге вона з'явилася 29.08.2007
року і отримала 3500 грн. еквівалентні 700
доларів США. В кінці серпня 2009 року
чоловік позивача ОСОБА_6 став вимагати
за будинок 10000 доларів США або ж
звільнити будинок. На пропозицію
ОСОБА_7 переоформити будинок в
нотаріуса за ціною в 25000 грн. та зняти з
реєстрації членів родини, ОСОБА_6
відмовився і вимагав для цього
додаткової оплати. Таким чином,
домовленість щодо купівлі-продажу
будинку, яка мала місце між ОСОБА_7 та
позивачем, частково виконана, але
остання до теперішнього часу
ухиляється від нотаріального
оформлення цієї угоди і не бажає
повертати отриманий нею завдаток в
подвійному розмірі. Крім того, за час
проживання в будинку за кошти
сімейного бюджету було покращено його
технічний стан та збудовано
господарські споруди: літню кухню
вартістю 100000 грн., коридор, веранду,
туалет, ванну, корівник, сінник, погріб,
замінено двері та паркан,
зацементовано подвір'я. Посилаючись на
вищевикладене представник відповідача
просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позову.

Представник третьої особи без
самостійних вимог - органу опіки та
піклування Казанківської
райдержадміністрації, Єна Л.В. вважає,
що позов ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню, оскільки родина
відповідача ОСОБА_4 тривалий час
проживає в будинку ОСОБА_1 і на побудову
додаткових будівель та споруд цією
родиною були затрачені значні грошові
кошти, що унеможливлює їх виселення з
цього будинку.

Вислухавши пояснення сторін, опитавши
свідків та дослідивши письмові докази,
суд приходе такого висновку.

Конституцією України (ст.41) та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону
№475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7
та 11 до Конвенції» закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Частиною першою ст.15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.ст.317, 383 ЦК
України та ст.150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання членів сім'ї (дружини, їх
дітей та батьків), інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна. У випадку
порушення його прав, не пов'язаного з
позбавленням права власності, власник
має право вимагати усунення перешкод у
користуванні. У разі, коли такі
перешкоди полягають у неправомірному
користування житлом власника, або
іншим належним йому приміщенням для
цілей проживання, останній вправі,
відповідно до положень житлового
законодавства, вимагати виселення із
належного йому приміщення.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 04.12.1997 року
(свідоцтво серії НОМЕР_1).

На підставі рішення виконкому
Миколо-Гулаківської сільської ради
Казанківського району від 25.05.1999 року
ОСОБА_6 27.05.1999 року було видано
Свідоцтво на право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Згідно довідки виконкому
Миколо-Гулаківської сільської ради
Казанківського району від 20.11.2012 року
за №709 в зазначеному вище будинку
зареєстровані: ОСОБА_6 (до дня смерті
ІНФОРМАЦІЯ_6), його дружина ОСОБА_1, син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3
та дочка ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У 2002 році з метою догляду за вказаним
будинком, в якому ніхто не проживав, з
дозволу ОСОБА_1 в цьому будинку
безоплатно стали проживати подружжя
ОСОБА_7 і ОСОБА_4 із сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_5. Письмового договору найму
житла сторони не укладали, так як між
ними існувала домовленість щодо
намірів укласти в подальшому договір
купівлі-продажу згаданого будинку за
ціною в 2500 доларів США.

29 липня 2005 року на підтвердження
наміру укласти договір купівлі-продажу
ОСОБА_7 було передано ОСОБА_1 800 доларів
США, про що остання написала розписку.

29 серпня 2007 року ОСОБА_7 передав ОСОБА_1
грошову суму, еквівалентну 700 доларів
США (3500 грн.).

До дня смерті ОСОБА_6, що мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_6, між ним, як
власником-продавцем житлового будинку,
та ОСОБА_7, як покупцем, не було укладено
договору купівлі-продажу цього
будинку, який в силу вимог ст.334 ЦК
України підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації,
як не було отримано власником майна в
повному обсязі грошової суми,
обумовленої домовленістю сторін, тому
у ОСОБА_7, як набувача майна, не виникло
право власності на це майно.

Згідно до свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_2 від 18.11.2013 року ОСОБА_7 помер у
віці 39 років в селі Миколо-Гулак
Казанківського району.

Спадкоємець ОСОБА_1, яка проживала
разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на день
відкриття спадщини, є законним
власником спадкового майна у виді
житлового будинку АДРЕСА_1, з моменту
відкриття спадщини - з 07.08.2012 року
незалежно від одержання свідоцтва про
право на спадщину (ст.ст.1296, 1298 ЦК
України).

Таким чином, користувач житла
відповідач ОСОБА_4, за відсутності
згоди власника цього житла ОСОБА_1 на
його використання, неправомірно
користується житлом позивача, тому на
її вимогу зобов'язана його звільнити, а
враховуючи те, що остання
відмовляється це робити і здійснює
перешкоди позивачу у користуванні її
житлом, вона підлягає виселенню разом з
проживаючими з нею неповнолітніми
дітьми, в інтересах яких вона діє.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем зі
сплати судового збору, належить
стягнути на її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: орган опіки та
піклування Казанківської районної
державної адміністрації Миколаївської
області, - задовольнити повністю.

ОСОБА_4, яка діє в інтересах
проживаючих з нею неповнолітніх дітей,
виселити з житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя