Справа № 363/1649/14-ц Головуючий у І
інстанції Чірка Г.Є.Провадження №
22-ц/780/5999/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 29
УХВАЛА

Іменем України

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О.,
Яворського М.А.,

за участю секретаря Черепинець
А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами прокурора
Вишгородського району Київської
області та Державної казначейської
служби України на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 11 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Державної казначейської
служби України у Вишгородському районі
Київської області, Державної
казначейської служби України,
прокуратури Вишгородського району
Київської області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди. Заявлені вимоги
мотивував тим, що 03 квітня 2012 року
прокурором Вишгородського району
відносно нього була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК
України, 06 квітня 2012 року йому був
обраний запобіжний захід - підписка про
невиїзд. Судом першої інстанції не було
встановлено обставини, які б вказували
на те, що в його діях вбачаються ознаки
злочину, та 16 листопада 2012 року
відносно нього був ухвалений
виправдувальний вирок. За апеляцією
прокурора Вишгородського району вирок
Вишгородського районного суду
Київської області від 16 листопада 2012
року скасовано, а справу направлено на
новий розгляд до того ж суду. При новому
розгляді справи судом першої інстанції
було повторно встановлено про
відсутність у його діях складу злочину
і 13 травня 2013 року знову ухвалено
виправдувальний вирок, залишений без
змін ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
та ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2013
року. Зазначив на те, що незаконними
діями різні посадові особи органів
державної влади та правоохоронні
органи завдали йому значну моральну та
матеріальну шкоду, оскільки про
притягнення його до кримінальної
відповідальності одразу було
сповіщено в місцевій газеті, чим
завдано шкоду його репутації чесної
порядної людини, змінився його
звичайний стиль життя. Знаходячись під
підпискою про невиїзд, він не міг без
дозволу слідчого, прокурора і суду
покинути межі Вишгорода, знаходився
під психологічним тиском органів
досудового слідства і керівників
району, які схиляли його визнати себе
винним. Крім того, він створив
фермерське господарство і обробляє
земельну ділянку на території
Очеретянської сільської ради
Кривоозерського району Миколаївської
області разом із донькою, однак
займатися сільськогосподарським
господарством не міг в зв'язку із
обранням міри запобіжного заходу, і
змушений був укласти договір з іншим
фермерським господарством «Алєкс», яке
обробляло його земельну ділянку за
плату в розмірі 72349 грн., яку він повинен
був внести до 01 вересня 2014 року. Просив
стягнути з управління Державного
казначейства у Вишгородському районі
Київської області на його користь
завдану моральну шкоду в розмірі 250000
грн. і матеріальну шкоду в розмірі 72349
грн.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 11 вересня 2014
року позов частково задоволено,
стягнуто з видатків Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності, 25000
грн., в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Прокурор Вишгородського району
Київської області, не погоджуючись із
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 11 вересня 2014
року, подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення та ухвалити
нове, яким в позовних вимогах ОСОБА_1
відмовити.

Відповідач Державна казначейська
служба України також подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення та ухвалити
нове, яким в позовних вимогах відмовити
в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив із того, що при розслідуванні
кримінальної справи позивача
незаконно притягнуто до кримінальної
відповідальності, дані обставини
істотно вплинули на життя позивача і
безумовно потребували додаткових
зусиль для організації свого життя,
відновлення нормальних життєвих
зв'язків і планів, відносин з
оточуючими людьми, за таких обставин у
позивача виникло право на
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 03
квітня 2012 року постановою прокурора
Вишгородського району порушено
кримінальну справу відносно в.о.
директора МПП «Віраж» ОСОБА_1 за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
382 КК України, тобто умисного
невиконання службовою особою рішення
суду, що набрало законної сили.

06 квітня 2012 року відносно ОСОБА_1 обрано
запобіжний захід - підписку про
невиїзд.

16 листопада 2012 року вироком
Вишгородського районного суду
Київської області ОСОБА_1 в
пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.
382 КК України виправдано за відсутністю
в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 24 січня 2013 року вирок
Вишгородського районного суду
Київської області від 16 листопада 2012
року скасовано та направлено справу на
новий розгляд до того ж суду в іншому
складі суду.

13 травня 2013 року вироком
Вишгородського районного суду
Київської області ОСОБА_1 в
пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.
382 КК України виправдано за відсутністю
в його діях складу злочину; ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 04 липня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2013 року даний вирок
залишено без змін.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту чи
виправних робіт, відшкодовується
державою у повному обсязі незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду», підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадку
постановлення виправдувального вироку
суду.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду», у
наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується в тому числі моральна
шкода. Відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету.
Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Виходячи із вищенаведених вимог
закону, та враховуючи, що незаконне
притягнення до кримінальної
відповідальності, при якому до
позивача було застосовано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд, а
також виникла необхідність з'являтися
на виклики органів досудового слідства
і суду, чим заподіяно йому моральну
шкоду, та тривалість притягнення
позивача до кримінальної
відповідальності безумовно
потребувало додаткових зусиль для
організації свого життя, відновлення
нормальних життєвих зв'язків і планів,
відносин з оточуючими людьми, а в
результаті розгляду кримінальної
справи постановлено виправдувальний
вирок, колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги позивача
про відшкодування йому моральної шкоди
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Із цих же підстав відхиляються доводи
апеляційних скарг, що обставини
заподіяння позивачу моральної шкоди не
були доведені в судовому засіданні
належними доказами.

Не можна погодитися із доводами
апеляційної скарги Державної
казначейської служби України, що
заподіювачами шкоди є правоохоронні
органи і тому відповідачами у справі
мають бути вони, а не казначейська
служба.

Згідно з Положенням про Державну
казначейську службу України,
затвердженим Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011,
Казначейство України відповідно до
покладених завдань здійснює через
систему електронних платежів
Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів, спільних із
міжнародними фінансовими
організаціями проектів.

Отже, відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, провадиться з
Державної казначейської служби
України за рахунок Державного бюджету
України шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку.

Колегія суддів відхиляє доводи
прокурора в апеляційній скарзі про те,
що розмір відшкодування моральної
шкоди має бути не більш, аніж достатнім
для розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення, а при
визначенні розміру моральної шкоди суд
повинен керуватися принципами
рівності, поміркованості, розумності,
справедливості, оскільки дані доводи
не суперечать висновкам суду першої
інстанції та вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 13 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду», розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 9 Постанови від 31 березня 1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», у випадках, коли межі
відшкодування моральної шкоди
визначаються у кратному
співвідношенні з мінімальним розміром
заробітної плати чи неоподатковуваним
мінімумом доходів громадян, суд при
вирішенні цього питання має виходити з
такого розміру заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Під слідством та судом позивач
перебував з 03 квітня 2012 року (дата
порушення кримінальної справи) до 12
грудня 2013 року (дата остаточної ухвали
касаційної інстанції). Відповідно до
положень Законів України «Про
державний бюджет України» на 2012 та 2013
роки, мінімальні розміри заробітної
плати становили: у квітні - червні 2012
року - 1094 грн., у липні - вересні 2012 року -
1102 грн., у жовтні - листопаді 2012 року -1118
грн., у грудні 2012 року - 1134 грн., у січні -
листопаді 2013 року - 1147 грн., у грудні 2013
року - 1218 грн.

За таких обставин, виходячи із засад
розумності, поміркованості і
справедливості, ураховуючи характер та
обсяг моральних страждань, які зазнав
позивач у зв'язку з незаконним
порушенням кримінальної справи,
незаконним обранням міри запобіжного
заходу, розмір відшкодування моральної
шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок
незаконних дій органів дізнання,
досудового слідства, суд першої
інстанції вірно визначив у 25 000 грн.

При цьому суд першої інстанції
враховує, що позивач погодився із
визначеним судом розміром
відшкодування заподіяної моральної
шкоди та не оспорював його.

Інші доводи апеляційних скарг не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора
Вишгородського району Київської
області та Державної казначейської
служби України відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 11 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.