Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/4198/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2014 року
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Надопта
А.А.,

при секретарі - Онисько С.С.,

розглянувши у судовому
засіданні в залі суду м. Виноградів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
виконкому Неветленфолівської
сільської ради Виноградівського
району, третьої особи без самостійних
вимог: Реєстраційна служба
Виноградівського районного управління
юстиції Закарпатської області, про
визнання права власності на самочинно
збудований житловий будинок та на
земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою до виконкому
Неветленфолівської сільської ради
Виноградівського району, третьої особи
без самостійних вимог: Реєстраційна
служба Виноградівського районного
управління юстиції Закарпатської
області, про визнання права власності
на самочинно збудований житловий
будинок та на земельну ділянку.

Вимоги заявленого позову мотивовано
тим, що 04 січня 2000 року, згідно з п. 1.12
рішення 11-ї сесії Дяківської
(Неветленфолівської) сільської ради
3-го скликання «Про надання земельних
ділянок під будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель», позивачка
отримала земельну ділянку у приватну
власність під будівництво в АДРЕСА_1.
Враховуючи вказане рішення, позивачка
побудувала житловий будинок із
надвірними побудовами, а саме: житловий
будинок літ. «А» загальною площею 178.3
кв.м., навіс літ «Б» площею 38.2 кв.м.,
гараж літ «В» площею 65.5 кв.м., огорожа №
1 площею 29.3 кв.м. без отримання інших
дозвільних документів. Під час
проведення будівельних робіт були
дотримані архітектурні, будівельні,
санітарні та екологічні норми, а з
початку будівництва жодних заяв,
претензій та скарг не надходило, що
свідчить про відсутність факту
порушення прав інших осіб цим
будівництвом.

На початку 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася з клопотанням до виконкому
сільської ради з питанням щодо
введення в експлуатацію житлового
будинку та господарських споруд на
наданій позивачці у приватну власність
земельній ділянці, однак позивачці
пояснили, що будинок та господарські
споруди нею збудовані самочинно, а тому
немає правових підстав для опрацювання
питання введення в експлуатацію
самочинно збудованого будинку.

23 вересня 2014 року КП «Виноградівське
районне бюро технічної
інвентаризації» виготовлено технічний
паспорт на житловий будинок та
господарські споруди. За наслідками
обстеження будинку, КП «Виноградівське
районне бюро технічної
інвентаризації» та виконавчий комітет
Неветленфолівської сільської не мають
принципових заперечень проти надання
позивачці дозволу на реєстрацію та
прийняття в експлуатацію цього
будинку.

Сусіди поруч із будинком позивачки не
мають претензій з приводу побудованого
позивачкою будинку.

На основі вищевикладеного, позивачка
вважає, що вона має право на визнання
за нею права власності на самочинно
побудований житловий будинок та
господарські споруди, в АДРЕСА_1 та на
земельну ділянку, площею 0,1915 га, яка
розташована в АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1, будучи належним
чином повідомлена про день, час і місце
розгляду справи в судове засідання не
з»явився, однак подала до суду письмову
про розгляд справи за її відсутності та
про те, що заявлені позовні вимоги
підтримує повністю.

Відповідач-представник виконкому
Неветленфолівської сільської ради
Виноградівського району, будучи
належним чином повідомлений про день,
час і місце розгляду справи в судове
засідання не з»явився, однак подав до
суду письмову про розгляд справи за
його відсутності та про те, що заявлені
позовні вимоги визнає та не заперечує
проти його задоволення.

Представник третьої особи особи без
самостійних вимог-Реєстраційна служба
Виноградівського районного управління
юстиції Закарпатської області, будучи
належним чином повідомлений про день,
час і місце розгляду справи в судове
засідання не з»явився, що не є
перешкодою для розгляду даної справи.

Обстеживши матеріали справи та
визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України
необов'язковим відібрання особистих
пояснень від учасників процесу, і,
враховуючи, що у справі наявні достатні
матеріали про права і взаємовідносини
сторін, суд вважає за можливе провести
розгляд справи на підставі наявних у
ній матеріалів та доказів і приходить
до висновку, що позовні вимоги є
підставними та підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні встановлені ті обставини на
які посилається позивач в своїй
позовній заяві, відповідачами позов
визнано повністю, що не суперечить
закону або порушує права, свободи чи
інтереси інших осіб, тому в порядку
ст.174 ЦПК України визнання ним позову
прийнято судом.

Розглядаючи вказану справу в межах
заявлених вимог та наданих сторонами
доказів, суд приходить до переконання,
що дані конкретні правовідносини
врегульовані Цивільним кодексом
України (2003 р.).

В судовому засіданні встановлено, що що
04 січня 2000 року, згідно з п. 1.12 рішення
11-ї сесії Дяківської
(Неветленфолівської) сільської ради
3-го скликання «Про надання земельних
ділянок під будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель», позивачка
отримала земельну ділянку у приватну
власність під будівництво в АДРЕСА_1.
Враховуючи вказане рішення, позивачка
побудувала житловий будинок із
надвірними побудовами, а саме: житловий
будинок літ. «А» загальною площею 178.3
кв.м., навіс літ «Б» площею 38.2 кв.м.,
гараж літ «В» площею 65.5 кв.м., огорожа №
1 площею 29.3 кв.м. без отримання інших
дозвільних документів. Під час
проведення будівельних робіт були
дотримані архітектурні, будівельні,
санітарні та екологічні норми, а з
початку будівництва жодних заяв,
претензій та скарг не надходило, що
свідчить про відсутність факту
порушення прав інших осіб цим
будівництвом.

На початку 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася з клопотанням до виконкому
сільської ради з питанням щодо
введення в експлуатацію житлового
будинку та господарських споруд на
наданій позивачці у приватну власність
земельній ділянці, однак позивачці
пояснили, що будинок та господарські
споруди нею збудовані самочинно, а тому
немає правових підстав для опрацювання
питання введення в експлуатацію
самочинно збудованого будинку.

23 вересня 2014 року КП «Виноградівське
районне бюро технічної
інвентаризації» виготовлено технічний
паспорт на житловий будинок та
господарські споруди. За наслідками
обстеження будинку, КП «Виноградівське
районне бюро технічної
інвентаризації» та виконавчий комітет
Неветленфолівської сільської не мають
принципових заперечень проти надання
позивачці дозволу на реєстрацію та
прийняття в експлуатацію цього
будинку.

Сусіди поруч із будинком позивачки не
мають претензій з приводу побудованого
позивачкою будинку.

На основі вищевикладеного, позивачка
вважає, що вона має право на визнання за
нею права власності на самочинно
побудований житловий будинок та
господарські споруди, в АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319
ЦК України, власник

володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, має
право вчиняти щодо свого майна будь які
дії, які не суперечать закону, а держава
не втручається у здійснення власником
права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) відповідно до ч. 2
ст. 331 ЦК України виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна).

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам. Власник земельної ділянки
набуває право власності на зведені ним
будівлі, споруди та інше нерухоме
майно. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК
України, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог ст. 380 ЦК України,
житловим будинком є будівля
капітального типу, споруджена з
дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
ній проживання. Згідно з вимогами ч. 1
ст. 383 ЦК України, власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкань для
власного проживання своєї родини і не
має права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо не
порушує права інших осіб.

З викладених норм чинного
законодавства України та фактичних
обставин справи випливає наступне.
Позивачка є власником домоволодіння з
господарськими спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1, на земельній
ділянці, виділеній їй сільською радою
для цих потреб. Самочинно збудований
позивачкою житловий будинок літ. «Б-1»
виконано без отримання відповідного
дозволу, але без порушення
встановлених будівельних норм і
правил, на земельній ділянці,
відведеній під індивідуальне
будівництво. Як власник, позивачка має
право на володіння, користування та
розпорядження цим своїм майном на
власний розсуд та право вчиняти будь
які дії щодо цього майна, які не
суперечать закону.

Крім того, у відповідності до п.1 ст. 120
ЗК України в редакції Закону України,
підписаного Президентом України від 05
листопада 2009 року за №1702-YI, який набрав
законної сили 01 січня 2010 року,
зазначено: " У разі набуття права на
житловий будинок, що перебуває у
власності іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовано об'єкт. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, розміщений на земельній
ділянці, що перебуває у власності
іншої особи, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вона розміщена, без зміни її цільового
призначення.

Згідно до ст.377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача). Як вбачається із
Технічної документації із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості),
загальна площе земельної ділянки
зайнята вищезазначеним житловим
будинком, складає 0,1915 га.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до
Конвеції про захист прав людини і
основоположних свобод кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

В той же час, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, власник майна

може пред'явити позов про визнання його
права власності, зокрема, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких обставин у позивачки виникає
право власності на вказаний житловий
будинок та земельну ділянку, площею 0,1915
га, які розташовані в АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-213, 215, 218 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В :

Заявлений позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, проживаючою за адресою: АДРЕСА_2
право власності на житловий будинок,
загальною площею 304,6 кв.м., в тому числі
житловою площею 114,3 кв.м., який
розташований в АДРЕСА_1 та на земельну
ділянку площею 0,1915 га, яка розташована
в АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через суд першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта