У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 04 грудня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк», ОСОБА_4 про
визнання припиненим договору поруки,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 в
інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути з
ОСОБА_4, ОСОБА_9., ОСОБА_8
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 349 720,05 грн.

В обґрунтування позову позивач
посилався на те, що 17 травня 2007
року між банком та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № OD30AE05190305,
відповідно до якого останній отримав
кредит у сумі 13 908, 66 доларів США з
терміном повернення до 17 травня 2012
року.

У забезпечення виконання
позичальником кредитних зобов'язань
18 травня 2007 року між банком та
ОСОБА_8 та ОСОБА_5 були укладені
договори поруки № 0305/р1 та
№ 0305/р2, відповідно.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами своїх зобов'язань,
станом на 09 серпня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі
349 720,05 грн, яка складається з
заборгованості за кредитом -
109 095,85 грн, заборгованості за
відсотками - 111 386,85 грн, заборгованості
з комісії - 5 758 грн, пені - 123 479,30 грн, яку
банк просив стягнути.

У листопаді 2013 року ОСОБА_9 подала
зустрічний позов до ПАТ КБ
«ПриватБанк», ОСОБА_4, у якому просила
визнати припиненим укладений між нею
та ПАТ КБ «ПриватБанк» 18 травня
2007 року договір поруки № 0305/р2,
посилаючись на те, що шестимісячний
строк пред'явлення вимоги до неї як
поручителя, визначений ч.4 ст. 559 ЦК
України, сплив.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 лютого 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
24 червня 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 17 травня 2007 року № OD30AE0510305 у розмірі
349 720,05 грн.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_9 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_9,
ОСОБА_6 просить скасувати рішення та
ухвалу судів попередніх інстанцій,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк»,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позичальник не виконує взятих
на себе зобов'язань за кредитними
договорами, має прострочену
заборгованість, яка повинна бути
стягнута солідарно з нього та
поручителів.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_9, суди виходили з того, що
строк виконання основного зобов'язання
з погашення кредитних коштів договором
встановлений до 17 травня 2012
року, а договір поруки припиняється зі
спливом 5 років з дня настання строку
повернення кредиту. ПАТ КБ
«ПриватБанк» пред'явив вимогу до
відповідачів 22 серпня 2013 року, у зв'язку
з чим відсутні передбачені законом
підстави для визнання поруки
припиненою.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
задоволення первісного позову та про
відмову у задоволенні зустрічних
позовних вимог.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
24 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова