УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до Чудейської
сільської ради, ОСОБА_2, третя особа -
Відділ Держкомзему в Сторожинецькому
районі, про визнання незаконним
рішення сільської ради та визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки,
скасування державної реєстрації, за
касаційною скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця» (далі
- ДТГО «Львівська залізниця»)
звернулося до суду з позовом до
Чудейської сільської ради, ОСОБА_3,
третя особа - відділ Держкомзему в
Сторожинецькому районі, про визнання
незаконним рішення сільської ради та
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки,
скасування державної реєстрації,
посилаючись на те, що під час виконання
робіт в адміністративних межах
Чудейської сільської ради та складеним
актом від 07 жовтня 2013 року виявлено, що
в смузі відведення залізниці з 18 км + 254
м за напрямком Карапчів-Чудей з лівої
сторони по ходу на відстані 28,4 м від осі
колії розташовані дві земельні ділянки
ОСОБА_3, які передані їй у власність
Чудейською сільською радою
Чернівецької області на підставі
рішення від 07 грудня 2009 року
№ 115-23/09, які накладаються на
земельну ділянку залізниці загальною
площею 0,253 га.

На підставі цього рішення ОСОБА_3
виготовлені два державні акти на право
власності на земельні ділянки, з яких
на 0,25 га - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та 0,0575
га - для ведення особистого селянського
господарства.

Посилаючись на те, що цим рішенням
порушується право позивача на
користування земельною ділянкою та
воно суперечить чинному законодавству,
позивач просив визнати незаконним та
скасувати рішення Чудейської
сільської ради Чернівецької області
від 07 грудня 2009 року № 115-23/09 щодо
передачі у власність ОСОБА_3 земельних
ділянок загальною площею 0,253 га та
визнати недійсними державні акти на
право приватної власності на земельні
ділянки.

Рішенням Сторожинецького районного
суду Чернівецької області від 03 квітня
2014 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним рішення Чудейської
сільської ради від 07 грудня 2009 року №
115-23/09 в частині передачі ОСОБА_3 у
приватну власність земельної ділянки
площею 0,2441 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та 0,0089
га для ведення особистого селянського
господарства в с. Чудей
Сторожинецького району Чернівецької
області.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд від 23 липня 2010 року
серії ЯД № 256054, виданий на ім'я ОСОБА_3
на підставі рішення Чудейської
сільської ради від 07 грудня 2009 року №
115-23/09 в частині права власності на
земельну ділянку площею 0,2441 га та
скасовано в державному земельному
кадастрі реєстрацію земельної ділянки
площею 0,2441 га, проведену на підставі
цього державного акта.

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства від 23 липня 2010 року серії
ЯД № 256055, виданий на ім'я ОСОБА_3 на
підставі рішення Чудейської сільської
ради від 07 грудня 2009 року № 115-23/09 в
частині права власності на земельну
ділянку площею 0,0089 га та скасовано в
державному земельному кадастрі
реєстрацію земельної ділянки площею
0,0089 га, проведену на підставі цього
державного акта.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2014
року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ДТГО
«Львівська залізниця» просить рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 05 жовтня 2005 року набула право
власності в порядку спадкування на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_1, які
були зведені в період шлюбу з 1968 до 1972
року нею разом з її чоловіком ОСОБА_4,
який помер. Указаний будинок разом з
господарськими будівлями та спорудами
розташований на земельній ділянці
площею 0,25 га з цільовим призначенням -
для обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Рішенням Чудейської сільської ради від
07 грудня 2009 року № 115-23/09
затверджено технічну документацію та
надано ОСОБА_3 безоплатно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,25
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд та 0,4423 га для ведення
особистого селянського господарства в
с. Чудей Сторожинецького району
Чернівецької області.

На підставі цього рішення 23 липня 2010
року ОСОБА_3 видано державні акти на
право власності на земельні ділянки
серії ЯД № 256054 та серії ЯД № 256055.

Згідно з актом обстеження земельних
ділянок ВП «Чернівецька дистанція
колії» від 07 жовтня 2013 року, складеним
комісійно та відповідно до «Плана
границ полосы отвода Кишиневской
железной дороги, направление
Карапчу-Чудей по состоянию на 01.08.1949 г.»
та «Плана полосы отвода по линии
Адынката-Берхомет Львовской ж.д. в
границах Глыбокского района
Черновицкой области», в смузі
відведення залізниці з 18 км + 254 м за
напрямком Карапчів-Чудей з лівої
сторони по ходу смуга відведення
становить 60 м. У той же час на відстані
28,4 м від осі колії розташовані дві
земельні ділянки ОСОБА_3, які передані
їй у власність Чудейською сільською
радою Чернівецької області на підставі
рішення від 07 грудня 2009 року № 115-23/09 і
які накладаються на земельну ділянку
залізниці загальною площею 0,253 га.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
зазначений план є документом, який
відповідно до норм законодавства та
будівельних норм підтверджує, що
ділянка землі знаходиться в смузі
відведення, що перебуває у залізниці на
праві постійного землекористування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
транспорт» до земель транспорту
належать землі, надані в користування
підприємствам і організаціям
транспорту згідно із Земельним
кодексом України, для виконання
покладених на них завдань щодо
експлуатації, ремонту, вдосконалення і
розвитку відповідних об'єктів
транспорту.

Згідно зі ст. 68 ЗК України до земель
залізничного транспорту належать
землі смуг відведення залізниць під
залізничним полотном та його
облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Земельні ділянки відводилися
залізниці в користування на підставі
постанови Ради Міністрів СРСР від 27
січня 1962 року № 83, Інструкції про норми
і порядок відведення земель для
залізниць і використання смуги
відведення, затвердженої
Міністерством шляхів сполучення СРСР 30
січня 1963 року, та норм відведення
земель для залізниці 468-74, затверджених
постановою Держбуду СРСР від 19 грудня
1974 року № 247.

Указані правові акти не суперечать
Конституції та законам України, тому
відповідно до постанови Верховної Ради
України від 12 вересня 1991 року «Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР» застосовуються на території
України до прийняття відповідних актів
законодавства України.

Позивач, як землекористувач, сплачує
земельний податок за користування
спірною земельною ділянкою.

За змістом ч. 4 ст. 84 ЗК України землі під
державними залізницями не можуть
передаватися у приватну власність.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України
передбачено, що захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
може бути здійснено шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у
разі видання органом виконавчої влади
або органом місцевого самоврядування
акта, яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Таким чином, за змістом ст. ст. 152, 155 ЗК
України визнання недійсним акта
державного органу тягне за собою
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку.

З огляду на наведене суд визнав
частково обґрунтованими вимоги
позивача ДТГО «Львівська залізниця»
про визнання незаконним та скасування
рішення Чудейської сільської ради від
07 грудня 2009 року № 115-23/09, однак тільки в
частині земельних ділянок, що
накладаються на земельні ділянки, які
знаходяться у власності ОСОБА_3, площею
0,2441 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та 0,0089
га для ведення особистого селянського
господарства в с. Чудей
Сторожинецького району Чернівецької
області та визнання частково
недійсними державних актів на право
власності на земельні ділянки в тій
частині, що накладаються, тобто площею
0,2441 га та 0,0089 га. Позивач належним чином
обґрунтував накладення земельних
ділянок площею 0,2441 га та 0,0089 га актом
від 07 жовтня 2013 року, планом земельної
ділянки в масштабі 1:2000.

У решті позовних вимог суд відмовив,
оскільки рішенням Чудейської
сільської ради та передачею у
власність ОСОБА_3 іншої частини
земельних ділянок право позивача не
порушується.

Суд вважав, що позивачем не пропущено
позовну давність, оскільки
дослідженими в судовому засіданні
доказами - актом від 07 жовтня 2013 року,
планом земельної ділянки в масштабі
1:2000 - доведено, що про порушення свого
права позивач дізнався в момент
проведення замірів накладання
земельних ділянок, що належать
відповідачу, тобто в жовтні 2013 року.
Розміщення будівель на спірній
земельній ділянці, право власності на
які визнано за відповідачем ОСОБА_3 за
рішенням суду від 17 серпня 2005 року в
порядку спадкування, не є безспірним
доказом того, що позивач дізнався чи
повинен був дізнатися про порушення
свого права в момент їх будівництва.

Під час встановлення зазначених фактів
судом не були порушені норми
процесуального права, правильно
застосовані норми матеріального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові, виходив із того, що ДТГО
«Львівська залізниця» належними та
допустимими доказами не довело, що його
землекористування оформлено
відповідно до вимог ст. ст. 193, 194 ЗК УРСР,
п. п. 2, 27, 32 Інструкції про норми і
порядок відводу земель для залізних
доріг та використання смуги відводу
від 19 січня 1963 року, п. 4.3 Інструкції про
порядок встановлення (відновлення) меж
ділянок в натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками від 18
травня 2010 року.

Такого висновку апеляційний суд дійшов
з огляду на те, що спірні ділянки було
передано в землекористування
Кишинівській залізній дорозі;
постановою Кабінету Міністрів СРСР від
14 травня 1953 року № 1263 «Про об'єднання
залізних доріг» Львівська залізна
дорога утворилася в межах Львівської і
Ковельської залізних доріг з
приєднанням Чернівецького відділу
Кишинівської залізної дороги, проте
питання землекористування Львівської
залізної дороги в цій постанові не
вирішувалося.

Таких висновків апеляційний суд дійшов
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, оскільки,
зазначаючи про недоведеність ДТГО
«Львівська залізниця» знаходження
спірних ділянок в смузі відведення
залізниці, висновків суду першої
інстанції з цього приводу не
спростував; не встановив і не зазначив
у рішенні, у чому полягає порушення
судом першої інстанції встановленого
порядку дослідження доказів або в
дослідженні яких доказів було
неправомірно відмовлено; посилаючись
на невизначення постановою Ради
Міністрів СРСР від 14 травня 1953 року №
1263 «Про об'єднання залізних доріг»
питання землекористування Львівської
залізниці, не врахував, що сам факт
реорганізації (об'єднання тощо)
залізних доріг статусу відповідних
земель як земель транспорту не змінив,
довідці статистичного обліку (форма
6-зем), згідно з якою земельні ділянки на
сьогодні обліковуються як землі
транспорту, оцінки не надав та рішення
суду першої інстанції скасував
помилково.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 12 червня 2014
року скасувати, рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 03 квітня 2014
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко