Ухвала

08 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дьоміної О.О.,
Ступак О.В.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 жовтня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дніпровськпромбуд» до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
- Регіональне відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області, про
виселення та зобов'язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Дніпровськпромбуд» (діл -
ПАТ «Дніпровськпромбуд») звернулося до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що частина приміщень в
будівлі санаторію-профілакторію по
АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, де проживають
відповідачі, знаходиться в аварійному
стані та є небезпечними для проживання
в них людей, а інші приміщення є
непридатними для нормальної їх
експлуатації. За таких обставин,
уточнивши під час розгляду справи
вимоги позову, позивач остаточно
просив на підставі ст. ст. 317, 319, 322, 386, 1163,
1164 ЦК України виселити відповідачів із
кімнати АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську, зняти їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою та переселити в надане їм
житлове приміщення - кімнату АДРЕСА_1

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2014 року, позов
задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати
АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську з
наданням їм житлового приміщення у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 м.
Дніпропетровськ, згідно з ордером на
житлову площу в гуртожитку від 10 червня
2013 року № 1691, виданим ПАТ
«Дніпровськпромбуд».

Зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1 м.
Дніпропетровськ.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У решті позову відмовлено.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 жовтня 2014 року
у відкритті касаційного провадження у
справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
14 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 11
вересня 2014 року відмовлено на підставі
п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 жовтня 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме:
ст. ст. 317, 319, 322, 386, 387, 1163, 1164 ЦК України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 липня 2014 року у справі за
позовом ПАТ «Дніпровськпромбуд» про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку, та за зустрічним позовом про
визнання права на проживання у
приміщенні, визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» (далі - постанова) під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Відмовляючи у відкритті касаційного
провадження у справі за касаційною
скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
вересня 2014 року, суддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 03 жовтня 2014 року
погодилася з висновками судів
попередніх інстанцій про доведеність
указаного позову та наявність правових
підстав для виселення відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кімнати АДРЕСА_1 у м.
Дніпропетровську з наданням їм
житлового приміщення у гуртожитку за
адресою: АДРЕСА_2 м. Дніпропетровськ,
згідно з ордером на житлову площу в
гуртожитку від 10 червня 2013 року № 1691,
виданим ПАТ «Дніпровськпромбуд», а
також зобов'язання Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти їх з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 м. Дніпропетровськ.

Так, розглядаючи спір, який виник між
сторонами у справі, суди на підставі
наявних у матеріалах справи доказів
встановили, що будівля, в якій мешкають
відповідачі, не є житловим фондом, а є
санаторієм-профілакторієм, який
належить ПАТ «Дніпровськпромбуд» на
праві власності, що підтверджується
актом передачі державного нерухомого
майна у статутний фонд Відкритого
акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» (далі - ВАТ
«Дніпровськпромбуд») від 23 червня 1998
року; відповідно до технічного
паспорта від 23 липня 2007 року
приміщення, яке займають відповідачі, є
кімнатою відпочинку, а не житловою
кімнатою; рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25
листопада 2009 року, залишеним без змін
постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
квітня 2010 року та постановою Вищого
Господарського суду України від 09
вересня 2010 року, встановлено, що
приватизація ВАТ «Дніпровськпромбуд»
здійснювалася згідно із
законодавством України і ВАТ
«Дніпровськпромбуд» стало законним
власником майна, переданого йому в
статутний фонд.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 липня 2014 року
відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України у відкритті касаційного
провадження у справі за касаційною
скаргою на рішення Ленінського
районного суду м.
Дніпропетровська від 04 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 червня
2014 року.

Таким чином, суддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 14 липня 2014 року
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій про відмову в
задоволенні позову ПАТ
«Дніпровськпромбуд» у зв'язку з
відсутністю підстав, передбачених
ст. ст. 317, 319, 322, 386, 387, 1163, 1164 ЦК
України, для виселення відповідачів зі
спірних приміщень.

Розглядаючи наведений спір, суд
виходив з того, що рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2012 року,
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 27 листопада 2012
року, які залишені без змін постановою
Вищого господарського суду України від
05 березня 2013 року, ПАТ
«Дніпровськпромбуд» зобов'язано
передати до комунальної власності
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міськради об'єкти
державного житлового фонду, у тому
числі і гуртожиток, а також об'єкти
інженерної інфраструктури, що їх
обслуговують, які не увійшли до
статутного фонду ВАТ
«Дніпровськпромбуд», а
Дніпропетровську міську раду
зобов'язано прийняти до комунальної
власності територіальної громади від
ПАТ «Дніпровськпромбуд» об'єкти
державного житлового фонду, у тому
числі і гуртожиток, а також об'єкти
інженерної інфраструктури, що їх
обслуговують, які не увійшли до
статутного фонду
ВАТ «Дніпровськпромбуд».

Проте станом на час розгляду справи
зазначені судові рішення щодо передачі
до комунальної власності
територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради
об'єктів державного житлового фонду, у
тому числі гуртожитку, в приміщення
якого позивач просив виселити
відповідачів, знаходиться на стадії
виконання в Управлінні державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області; згідно з
довідкою від 10 червня 2013 року № 1-14/9-137
будівля гуртожитку є державною
власністю і знаходиться на балансі
ПАТ
«Дніпровськпромбуд».

За таких обставин суд дійшов висновку,
що ПАТ «Дніпровськпромбуд» не є
власником гуртожитку, який є об'єктом
державної власності, а відтак у ПАТ
«Дніпровськпромбуд» як у
балансоутримувача відсутні
повноваження щодо розпорядження
житловими приміщеннями гуртожитку, у
зв'язку з чим ордер на вселення
відповідачів до відповідних кімнат
гуртожитку не породжує для сторін
певних юридичних прав та обов'язків і
не є підставою для виселення
відповідачів із спірних приміщень на
підставі ст. ст. 317, 319, 322, 386, 387, 1163, 1164 ЦК
України.

Таким чином, зі змісту наданої ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 липня
2014 року не вбачається передбаченої ч. 1
ст. 355 ЦПК України підстави для
перегляду ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 жовтня 2014 року, оскільки в
цій ухвалі встановлені судом фактичні
обставини не є тотожними в порівнянні з
ухвалою суду, про перегляд якої подано
заяву.

Отже, наведені заявником підстави для
перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 жовтня 2014 року не знайшли
свого підтвердження під час перевірки
доводів заяви та дослідження доданих
до неї матеріалів.

Із врахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску до
провадження Верховного Суду України
справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дніпровськпромбуд» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
та Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
- Регіональне відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області, про
виселення та зобов'язання вчинити
певні дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.О. Дьоміна

О.В. Ступак

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко