Справа № Провадження №359/5186/13
22-ц/780/3526/14 Головуючий у І інстанції
Саган В.М.Категорія48Доповідач у 2
інстанціїМихайло 29.08.2014
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Коцюрба О.П.

при секретарі Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В травні 2013 року позивач звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
за нею право приватної власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 з належними
до нього господарськими спорудами,
загальною площею 330,1 кв.м. та на
земельну ділянку площею 0,0898 га, що
розташована у Київській області,
Бориспільському районі в с. Гора,
кадастровий номер :01:005:0004, цільове
призначення: для будівництва та
обслуговування жилого будинку.

Позов обґрунтовувала тим, що
перебуваючи в шлюбних відносинах з
відповідачем ними було набуто в
спільну сумісну власність вказане
майно, а саме: житловий будинок та
земельна ділянка, які знаходяться по
АДРЕСА_1. Зазначала, що між нею та
відповідачем було досягнуто
домовленість щодо розподілу спільно
набутого майна на території України в
добровільному порядку, згідно якої
будинок та земельна ділянка
розподіляються таким чином, що вона
стає єдиним власником даного майна.
Однак відповідач ухиляється та не
здійснює жодних дій, направлених на
реалізацію досягнутої домовленості

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право приватної
власності на житловий будинок з
належними до нього господарськими
спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 330,1
кв.м. та земельну ділянку площею 0,0898 га,
що розташована у Київській області,
Бориспільський район, с. Гора,
кадастровий номер :01:005:0004.

В квітні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», який не брав участі у
розгляді справи, але вважає, що
оскаржуваним рішенням порушено його
права, подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на
неповноту встановлених обставин
справи, неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначено, що судом на момент ухвалення
рішення, не було враховано, що на дане
майно в рамках виконавчого
провадження ще в 2011 році накладено
арешт та заборону вчиняти будь які дії.

Крім того при розгляді справи не було
враховано, що вказане майно
перебуває у іпотеці за кредитним
договором і банк є іпотекодержателем
цього майна і суд при розгляді
справи не залучив до участі у
розгляді справи Банк, права якого
порушено оскаржуваним рішенням суду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив
із того, що сторони за час сумісного
проживання у шлюбі нажили майно:
житловий будинок АДРЕСА_1 з належними
до нього господарськими спорудами,
загальною площею 330,1 кв.м. та земельну
ділянку площею 0,0898 га, що розташована
за цією-ж адресою і це майно
належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Суд також вважав встановленим, що
між сторонами досягнуто домовленості
щодо поділу цього майна, за якою
відповідач погоджується із тим, щоб
це майно перейшло у власність
ОСОБА_2 і оскільки відповідач
ухиляється від виконання в
добровільному порядку цієї
домовленості щодо розподілу майна, то
позовні вимоги є обґрунтованими.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна, так як вони не
відповідають обставинам справи і не
узгоджуються із вимогами закону.

Судом першої інстанції встановлено
наступні обставини справи.

17 січня 2003 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3
було укладено шлюб.

За час перебування в зареєстрованому
шлюбі сторонами на території України
за договорами купівлі-продажу від
23.07.2007 року на ім.'я ОСОБА_3 було
набуто в спільну сумісну власність
майно, а саме: житловий будинок з
належними до нього господарськими
спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 330,1
кв.м., жилою площею - 83,1 кв.м. та земельну
ділянку площею 0,0898 га на якій
розташований житловий будинок, що
знаходиться за адресою: Київська
область, Бориспільський район, с. Гора з
кадастровим номером :01:005:0004,
цільове призначення для будівництва та
обслуговування жилого будинку.

При апеляційному розгляді
встановлено, що суд першої інстанції
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального
права.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Проте як вбачається із матеріалів
справи позивачем не надано доказів
ухилення відповідача від вчинення
дій, направлених на реалізацію
досягнутої сторонами домовленості
щодо поділу майна подружжя шляхом
визнання права власності на майно за
ОСОБА_2.

Наявні в матеріалах справи лист
ОСОБА_2 до свого представника від
15.03.2013 року (а.с.33) та лист ОСОБА_3 до
свого представника від 15.03.2013 року
(а.с.35) не є належними доказами на
підтвердження вказаної обставини і
не підтверджують наявність спору між
позивачем і відповідачем на час
подання позовної заяви і ухвалення
рішення.

Також при апеляційному розгляді
встановлено, що 23 березня 2007 року між

ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
16-07-Ид/19 та додаткову угоду №1 від 20.08.2008
року відповідно до умов якого Банк
надав Позичальнику в тимчасове
користування кредитні ресурси в сумі 400
000 доларів США з терміном погашення до
22.03.2027 року з оплатою по процентній
ставці 12% річних із цільовим
призначенням: для придбання
житлового будинку з надвірними
господарськими будівлями та
спорудами, розташованого по АДРЕСА_1,
загальною площею 330,1 кв.м., жилою площею
- 83,1 кв.м. та земельної ділянки площею
0,0898 га, на якій розташований житловий
будинок. (а.с.72-77, 81).

В цей-же день 23 березня 2007 року
ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу
купив житловий будинок з належними до
нього господарськими спорудами
загальною площею 330,1 кв.м. по АДРЕСА_1
за ціною 2 171 278 гривень (а.с.7) та
земельну ділянку площею 0,0898 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
ціною 353 722 грн. (а.с.14).

18 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 20-08-Ид/19 відповідно
до умов якого банк надав позичальнику в
тимчасове користування кредитні
ресурси в сумі 100000 доларів США з
терміном погашення до 17.04.2023 року з
оплатою по процентній ставці 16,8% річних
(а.с. 82-86).

В забезпечення виконання зобов'язання
по вказаних кредитних договорах між
Банком та Позичальником були укладені
іпотечні договори, відповідно до умов
яких ОСОБА_3 передав банку, який є
іпотекодержателем, нерухоме майно, а
саме: житловий будинок з належними до
нього господарськими спорудами
загальною площею 330,1 кв.м. та земельну
ділянку площею 0,0898 га, на якій
розташовано житловий будинок, що
знаходиться за адресою: Київська
область, Бориспільський район, с.Гора,
кадастровий номер :01:005:0004.

Встановлено, що ОСОБА_3 взяті на
себе зобов'язання за кредитними
договорами щодо щомісячного
погашення кредиту та відсотків за
користування кредитним коштами не
виконував.

4 листопада 2010 року рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» 5 475
173грн.90коп.

25 травня 2011 року Бориспільським
міськрайсудом видано виконавчий
лист №2 -2105/2010 про стягнення з ОСОБА_3
на користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованості за кредитним
договором №16-07-Ид/19 у розмірі 4 185 440грн.
та за кредитним договором №20-08-Ид/19 у
розмірі 1 289 733, 90грн.

29 вересня 2011 року головним державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області відкрито виконавче
провадження з виконання виданого
виконавчого листа №2 -2105/2010 і при
примусовому виконанні накладено
арешт на все майно, яке належить
боржнику ОСОБА_3.

24 жовтня 2011 року головним державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській
області описано та накладено арешт
на майно ОСОБА_3: житловий будинок
АДРЕСА_1 з належними до нього
господарськими спорудами, загальною
площею 330,1 кв.м. та на земельну ділянку
площею 0,0898 га, що розташована у
Київській області, Бориспільському
районі в с. Гора, кадастровий номер
:01:005:0004, цільове призначення: для
будівництва та обслуговування жилого
будинку.

Вказані обставини залишились поза
увагою суду першої інстанції.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007
року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя» до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

З врахуванням вказаних роз'яснень,
положень статей 60, 61, 62, 69-71 Сімейного
Кодексу України суд першої інстанції
не встановив обсяг загального
майна подружжя, яке підлягає поділу,
не врахував наявність боргів у
одного із подружжя, а саме, що ОСОБА_3
є боржником ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит».

Обгрунтованими є доводи апеляційної
скарги щодо порушень прав ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» оскаржуваним
рішенням суду, оскільки в межах
процедури виконавчого провадження із
примусового виконання виконавчого
листа за №2 -2105/2010 про стягнення з
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованості
за кредитним договором №16-07-Ид/19 у
розмірі 4 185 440грн. та за кредитним
договором №20-08-Ид/19 у розмірі 1 289 733,
90грн. державним виконавцем в 2011 році
накладено арешт на спірне нерухоме
майно, яке судом визнано як майно,
набуте за час сумісного проживання у
шлюбі і поділене за домовленістю
сторін.

Визнання позову відповідачем
порушує права публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

За вказаних обставин, оскільки на
майно, яке є предметом поділу між
подружжям, накладено арешт в межах
процедури примусового виконання
рішення суду про стягнення з ОСОБА_3
на користь Банку заборгованості за
кредитними договорами, то при поділі
вказаного майна не можуть
враховуватись положення ч.1 ст.70
Сімейного кодексу України щодо
домовленості подружжя у розмірі
часток майна дружини та чоловіка при
поділі майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Також колегія суддів приймає до
уваги, що ОСОБА_2, звернувшись в суд
із вказаним позовом відповідно до
ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України не
надала доказів порушення
відповідачем своїх прав в обраний
нею спосіб шляхом визнання за нею
права приватної власності на майно,
нажите за час сумісного проживання у
шлюбі.

Крім цього, як вбачається із рішення
апеляційного суду Київської області
від 4 лютого 2013 року за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
договорів іпотеки недійсними (а.с.148-151)
встановлено, що в порушення вимог
ч.3 ст.65 Сімейного кодексу України
позивач як дружина відповідача не
надавала згоди на укладення
іпотечних договорів, при переході в
іпотеку житлового будинку та
земельної ділянки ОСОБА_3 приховав, що
майно придбане в шлюбі.

З пояснень представника Банку, які
визнано представником позивача,
ОСОБА_3 при отриманні кредитних
коштів також приховав від Банку
інформацію про те, що він перебуває
в шлюбі із ОСОБА_2.

Враховуючи встановлені при
апеляційному розгляді обставини,
відповідно до вимог ст.309 ЦПК України,
так як обставини, які суд вважав
встановленими, є недоведеними,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосовано норми матеріального
права, рішення суду підлягає
скасуванню із ухваленням нового
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити за необґрунтованістю і
недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги в
розмірі 1827грн. підлягають стягненню
із ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит».

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» судові
витрати в розмірі 1827грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: