Справа № 368/1784/14-ц
провадження № 2/368/526/14
Рішення

іменем України

"18" вересня 2014 р. Кагарлицький
районний суд Київської області

в складі: головуючого судді
Шевченко І.І.

при секретарі
Губенко А.П.

з участю представників позивача
ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кагарлик справу
за позовом ОСОБА_3 до Жовтневої
сільської ради Кагарлицького району
Київської області, третя особа:
Кагарлицька районна державна
нотаріальна контора Київської області
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
та встановлення факту родинних
відносин, -

в с т а н о в и в:

представники позивача просять
суд визнати причини пропуску ОСОБА_3
шестимісячного строку для прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_4
поважними, встановити ОСОБА_3
додатковий строк у три місяці для
подачі заяви про прийняття спадщини
після померлої ОСОБА_4, встановити факт
належності ОСОБА_3 заповіту від 14.03.1986
р„ складеного ОСОБА_4 та посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Жовтневої сільської ради та
зареєстровано в реєстрі за №36,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати - ОСОБА_4, яка
проживала у власному житловому будинку
в АДРЕСА_1, який входить до складу її
спадщини.

Також, за життя ОСОБА_4 згідно
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серія КВ №025121 від 31.08.1996 р.
належало право на земельну частку (пай)
розміром 3,83 умовних кадастрових
гектари на території Жовтневої
сільської ради.

Крім цього, за життя ОСОБА_4 згідно
свідоцтва про право на майновий пай
члена КСП серія КИ-ХІІ №1130434 від 22.07.2002
р. належало право на майновий пай члена
СТОВ ім. Т.Г. Шевченка розміром 298
гривень.

14.03.1986 р. ОСОБА_4 було складено заповіт,
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Жовтневої сільської ради та
зареєстровано в реєстрі за № 36.

Відповідно до вищезазначеного
заповіту ОСОБА_4 хату і все своє майно
де б воно не було, з чого воно не
складалось і все те, що їй належатиме на
день її смерті і на що за законом матиме
право заповіла своєму рідному сину
ОСОБА_3.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу
України у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 склала
заповіт, яким хату і все своє майно, в
тому числі земельну частку (пай) та
майновий пай, заповіла йому, він як
спадкоємець за заповітом успадковує
всю спадщину ОСОБА_4

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4
не залишилось.

Він у встановлений ст. 1270 Цивільного
кодексу України шестимісячний строк не
подав до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини.

У зв'язку з тим, що ним було пропущено
визначений законом шестимісячний
строк для подачі заяви про прийняття
спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, державний нотаріус
нотаріальної контори порекомендувала
йому звернутись до суду за визначенням
додаткового строку для подачі заяви
про прийняття спадщини згідно ст. 1272
Цивільного кодексу України, про що було
направлено лист №1498/01-16 від 30.08.2014 р.

Згідно із ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважних причин, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7
«Про судову практику у справах про
спадкування» особа, яка не прийняла
спадщину в установлений законом строк,
може звернутися до суду з позовною
заявою про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
відповідно до частини третьої статті
1272 ЦК України.

Причини пропуску ним шестимісячного
строку для прийняття спадщини
наступні: він на момент смерті матері
ОСОБА_4 мав досить похилий вік (65 років)
та погане самопочуття. Також, він,
проживаючи в м. Біла Церква, декілька
разів приїздив до нотаріальної контори
з метою подачі заяви про прийняття
спадщини, однак він не потрапляв на
прийом до нотаріуса через великі черги.
При цьому, він у зв'язку з проживанням у
м. Біла Церква не мав можливості
постійно їздити в м. Кагарлик.

Вищезазначені причини пропуску ним
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини на його думку є поважними та
можуть бути визнанні такими судом.

Крім того, з під час звернення до
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори, державний
нотаріус повідомила йому про те, що в
заповіті ОСОБА_4 від 14.03.1986 р, невірно
вказано його прізвище. Зокрема, в
заповіті вказано «ОСОБА_4», а в паспорті
Позивача «ОСОБА_4».

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Згідно ст. 257 Цивільного процесуального
кодексу України заява фізичної особи
про встановлення факту, що має юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р.
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» при розгляді справи про
встановлення відповідно до п. 6 ст.273 ЦПК
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
зазначені в документі, не збігаються з
ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи, вказаними
у свідоцтві про народження або в
паспорті, у тому числі, факту
належності правовстановлюючого
документа, в якому допущені помилки у
прізвищі, імені, по батькові або
замість імені чи по батькові зазначені
ініціали суд повинен запропонувати
заявникові подати докази про те, що
правовстановлюючий документ належить
йому і що організація, яка видала
документ, не має можливості внести до
нього відповідні виправлення. Разом з
тим, цей порядок не застосовується,
якщо виправлення в таких документах
належним чином не застережені або ж їх
реквізити нечітко виражені внаслідок
тривалого використання, неналежного
зберігання, тощо. Це є підставою для
вирішення питання про встановлення
факту, про який йдеться в документі,
відповідно до чинного законодавства.

Підтвердженням того, що заповіт ОСОБА_4
від 14.03.1986 р. був складений на нього є
копія його паспорту, заповіту,
свідоцтва про народження. Також
підтвердити належність заповіту від
14.03.1986 р. може секретар виконавчого
комітету Жовтневої сільської ради, яка
посвідчувала заповіт та в присутності
якої ОСОБА_4 підписувала його.

Виправлення помилки є неможливим
шляхом складання нового заповіту та
його посвідчення або внесення змін,
оскільки ОСОБА_4 вже померла. У зв'язку з
чим він змушений звертатись до суду із
заявою про встановлення факту
належності заповіту від 14.03.1986 р., а суд
в свою чергу може прийняти рішення про
встановлення такого юридичного факту.

Представник відповідача в особі
Жовтневої сільської ради
Кагарлицького району Київської
області в судове засідання не з'явився,
подавши до суду заяву, в якій просить
розгляд справи проводити у їхню
відсутність. З позовною заявою згідні.

Представник третьої особи в особі
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори Київської
області в судове засідання не
з'явилася, подавши до суду заяву, в якій
просить розгляд справи проводити у
їхню відсутність у зв'язку з виробничою
необхідністю. З даною заявою згідні.

Суд, вислухавши позивача та вивчивши
матеріали справи, вважає позовні
вимоги позивача задовольнити.

В судовому засіданні суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача -
ОСОБА_4, яка проживала у житловому
будинку в АДРЕСА_1, який є її власністю
та який входить до складу її спадщини.

Також, за життя ОСОБА_4 згідно
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серія КВ №025121 від 31.08.1996 р.
належало право на земельну частку (пай)
розміром 3,83 умовних кадастрових
гектари на території Жовтневої
сільської ради.

Крім цього, за життя ОСОБА_4 згідно
свідоцтва про право на майновий пай
члена КСП серія КИ-ХІІ №1130434 від 22.07.2002
р. належало право на майновий пай члена
СТОВ ім. Т.Г. Шевченка розміром 298
гривень.

14.03.1986 р. ОСОБА_4 було складено заповіт,
посвідчений секретарем виконавчого
комітету Жовтневої сільської ради та
зареєстровано в реєстрі за № 36.

Відповідно до вищезазначеного
заповіту ОСОБА_4 все своє майно де б
воно не було, з чого воно не складалось
і все те, що їй належатиме на день її
смерті і на що за законом матиме право
заповіла своєму рідному сину ОСОБА_3.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу
України у разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особі -, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу
України у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, тому числі зачаті за життя
спадкодавця та народжені після його
смерті, той з подружжя який його
пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_3 із спадкоємців
залишились позивач - її сини - ОСОБА_3.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3
не залишилось.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК
України спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини. Для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її. За
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

З урахуванням наведеного, якщо
спадкоємець пропустив шестимісячний
строк для подання заяви про прийняття
спадщини з поважних причин, закон
гарантує йому право на звернення до
суду з позовом про визначення
додаткового строку на подання такої
заяви.

В пункті 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» особа, яка не
прийняла спадщину в установлений
законом строк, може звернутися до суду
з позовною заявою про визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини відповідно до частини третьої
статті 1272 ЦК України. При розгляді цих
справ слід перевіряти наявність або
відсутність спадкової справи стосовно
спадкодавця у державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини,
наявність у матеріалах справи
обґрунтованої постанови про відмову
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
зокрема відмови у видачі свідоцтва про
право на спадщину. За наявності у
спадковій справі заяви спадкоємця про
відмову від права на спадщину його
вимоги про визначення додаткового
строку для прийняття спадщини
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі
додаткового строку, суд досліджує
поважність причини пропуску строку для
прийняття спадщини. При цьому
необхідно виходити з того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оскільки суд вважає, що причини названі
позивачем можна визнати поважними, а
тому суд задовольняє позовні вимоги
позивача та визначає причини пропуску
ОСОБА_3 шестимісячного строку для
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_4 поважними та встановлює ОСОБА_3
додатковий строк у три місяці для
подачі заяви про прийняття спадщини
після померлої ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
і обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі мають рівні
права щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст. 234
Цивільного-процесуального кодексу
України в порядку окремого
провадження розглядаються цивільні
справи про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових прав.

Крім того, з під час звернення до
Кагарлицької районної державної
нотаріальної контори, державний
нотаріус повідомила позивачу про те, що
в заповіті ОСОБА_4 від 14.03.1986 р, невірно
вказано його прізвище. Зокрема, в
заповіті вказано «ОСОБА_4», а в паспорті
Позивача «ОСОБА_4».

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України,
суд розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України,
суд розглядає справи про встановлення
факту належності правовстановлюючих
документів особі, прізвище, ім'я, по
батькові, місце і час народження якої,
що зазначені в документі, не збігаються
з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і
часом народження цієї особи,
зазначеним у свідоцтві про народження
або в паспорті.

Стаття 259 ЦПК України визначає, що у
рішенні суду повинно бути зазначено
відомості про факт, встановлений судом,
мету його встановлення, а також докази,
на підставі яких суд установив цей
факт.

Так, за правовими позиціями Верховного
Суду України, щодо судової практики
розгляду справ про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,
коли громадяни не можуть використати
правовстановлюючі документи, оскільки
зазначені в них прізвище, ім'я, по
батькові, місце чи час народження,
місце проживання не відповідають
записам у паспорті чи свідоцтві про
народження або в інших документах, які
хоч і не посвідчують особу, але є
необхідними для підтвердження певного
права, а установи, які видали ці
документи, не можуть виправити
допущені в них помилки, відповідно до п.
6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають
право звернутися до суду із заявою про
встановлення факту належності
правовстановлюючого документа.

Проте сам по собі факт належності
документа не породжує для його
власника жодних прав, юридичне
значення має той факт, що
підтверджується документом. Таким
чином, для заявника важливо не так саме
одержання документа, як оформлення
особистих чи майнових прав, що
випливають із цього факту. Це означає,
що в судовому порядку можна встановити
належність громадянину такого
документа, який є правовстановлюючим.

Виправлення помилки є неможливим
оскільки заповідач помер, тому не
можливо внести зміни без винесення
рішення.

Таким чином, враховуючи, що факт про
встановлення якого просить позивач,
має юридичне

значення, адже тягне виникнення, зміну
або припинення особистих чи майнових
прав, і законом не визначено іншого
порядку встановлення такого
юридичного факту, суд вважає, що
позовна заява підлягає

задоволенню в цій частині вимог.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України від 02 вересня 1993 року
«Про нотаріат», ЦК України, постановою
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування»,
«Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
, затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 18 червня 1994 року №
18/5, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Жовтневої
сільської ради Кагарлицького району
Київської області, третя особа:
Кагарлицька районна державна
нотаріальна контора Київської області
про визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
та встановлення факту родинних
відносин - задовольнити.

Визнати причини пропуску ОСОБА_3
шестимісячного строку для прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_4
поважними.

Встановити ОСОБА_3 додатковий строк у
три місяці для подачі заяви про
прийняття спадщини після померлої
ОСОБА_4.

Встановити факт належності ОСОБА_3
заповіту від 14.03.1986 р., складеного
ОСОБА_4 та посвідченого секретарем
виконавчого комітету Жовтневої
сільської ради та зареєстровано за № 36.

Рішення суду набуває законної сили
відповідно до ч.1 ст.223, 233 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Кагарлицький районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами , які брали
участь у справі і не були присутніми в
судовому засіданні протягом 10 днів з
дня отримання копії рішення.

Суддя: І. І. Шевченко