АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5838/14 Справа №
інстанції - Скрипник К. О.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

02 вересня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№ 34» про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 24 квітня 2014
року, -

В С Т А Н О В И В:

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом, в якому
зазначив, що в квартирі АДРЕСА_1 він
проживав разом з родиною: батьком
ОСОБА_5, мамою ОСОБА_3, братом ОСОБА_4.
Приблизно у 2005 році батьки припинили
шлюбно-сімейні стосунки, мати залишила
родину і переїхала в селище під м.
Івано-Франківськ, де проживає з
цивільним чоловіком. У 2010 році в
квартирі припинив проживати молодший
брат. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько,
після чого був знятий з реєстрації.
Відповідачі в спірній квартирі не
проживають, місце їх проживання не
відомо, особисті речі в квартирі
відсутні, що підтверджується актами та
показаннями свідків. Після смерті
батька позивач виплатив борг за
комунальні послуги та проживає у
квартирі разом зі своєю родиною. Просив
визнати відповідачів таким, що
втратили право користування житловим
приміщення - квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено в повному обсязі (а.с. 74-76).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі (а.с.80-82).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач в спірній квартирі проживав
разом з родиною: батьком ОСОБА_5, мамою
ОСОБА_3, братом ОСОБА_4. Приблизно у 2005
році батьки припинили шлюбно-сімейні
стосунки і мати переїхала в селище під
м. Івано-Франківськ, де проживає з
цивільним чоловіком. У 2010 році в
квартирі припинив проживати молодший
брат. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько,
після чого був знятий з реєстрації.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги ОСОБА_2 про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням не
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, оскільки на правову
підставу своїх вимог про визнання осіб
такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
позивач посилається на положення ст.
ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до яких
при тимчасовій відсутності наймача
або членів його сім`ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Разом з тим, в судовому
засіданні не встановлено та не надано
належних доказів того, що позивач є
наймачем спірної квартири, або що
наймачем є хтось із відповідачів, або
членами сім`ї наймача, не надані
договір найму житлового приміщення,
ордер на вселення в спірну квартиру,
який видавався членам сім»ї позивача.
Відсутні будь-які докази в
підтвердження того, що позивач на
законних підставах вселений та
проживає в спірній квартирі.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права. Так, відповідно
до ст. 9 ЖК України, громадяни мають
право на одержання у безстрокове
користування у встановленому порядку
жилого приміщення в будинках
державного чи громадського житлового
фонду, або на одержання за їх бажанням
грошової компенсації за належне їм для
отримання жиле приміщення для
категорій громадян, визначених
законом, або в будинках
житлово-будівельних кооперативів.
Ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Згідно
ст. 52 ЖК України, жилі приміщення в
будинках відомчого житлового фонду
надаються громадянам за спільним
рішенням адміністрації і
профспілкового комітету підприємства,
установи, організації, затвердженим
виконавчим комітетом районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів, а у
випадках, передбачених Радою Міністрів
СРСР, - за спільним рішенням
адміністрації і профспілкового
комітету з наступним повідомленням
виконавчому комітетові відповідної
Ради народних депутатів про надання
жилих приміщень для заселення.
Відповідно до ст. 58 ЖК України, на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної, сільської
Ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Відповідно до ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, а у відповідності до
положень ч.1. ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Отже, враховуючи, що позивачем не
вказано в позовній заяві та
апеляційній скарзі й не надано в
судовому засіданні відповідних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що оскаржуване рішення є законним та
обґрунтованим й відповідає вимогам
чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги фактично
повторюють доводи, викладені у
позовній заяві і суттєвими не
являються, оскільки не спростовують
правильність висновків суду, судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, підстав
для виходу за межі апеляційної скарги
не встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: