Справа № 752/8925/14-ц
Провадження № 2/752/3835/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.11.2014 року Голосіївський районний
суд м. Києва у складі

головуючого судді
Шевченко Т.М.

з участю секретаря
Крекотень О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про поділ майна подружжя та визнання
недійсним договору іпотеки,-

в с т а н о в и в:

у червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася у
суд з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ
«Укрсоцбанк» про поділ спільного майна
подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 17 березня 1995 року
між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. За
час шлюбу сторонами за спільні кошти
була придбана квартира за адресою:
АДРЕСА_1 відповідно до договору № 2-2005
від 03 жовтня 2005 року, за яку було
сплачено 793 675 грн. Даний об'єкт
недобудований.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 60
та ст. 74 СК України є підстави визнати
право власності позивача на ? частину
незакінченої будівництвом квартири.

Також позивач вказує на те, що 15 грудня
2006 року відповідач уклав з АКБ
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
іпотечний договір № 42.02-11/979, відповідно
до умов якого передав в іпотеку майнові
права на незакінчену будівництвом
квартиру. На думку позивача, укладенням
даного договору порушено її право
власності на це майно, оскільки вона не
може розпорядитися на власний розсуд
вказаним майном через накладену
заборону на відчуження. ОСОБА_1 вважає,
що відповідач не мав права передавати в
іпотеку майно, що належить позивачці,
зважаючи на принцип непорушності
права власності.

За таких підстав, позивач просить
провести поділ спільного майна
подружжя - визнати право власності
ОСОБА_1 на ? частку незакінченої
будівництвом квартири АДРЕСА_1 також
визнати недійсним договір іпотеки №
42.02-11/979 від 15 грудня 2006 року, укладений
між АКБ соціального розвитку
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просила суд задовольнити позов з
вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні визнала позовні
вимоги та не заперечувала проти
задоволення позову.

Представник ПАТ Укрсоцбанк» в судовому
засіданні не визнав позовні вимоги та
заперечував проти їх задоволення,
посилаючись на необґрунтованість
вимог позивача.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 березня 1995 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відділом
реєстрації актів громадянського стану
Харківського району м. Києва був
зареєстрований шлюб, що
підтверджується даними свідоцтва про
укладення шлюбу, виданого 17 березня 1995
року. (а.с. 5)

15 грудня 2006 року між АКБ соціального
розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № 42.06-07/565.

Також 15 грудня 2006 року між АКБ
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір
№ 42.02-11/979, за умовами якого
іпотекодавець передав в іпотеку
іпотеко держателю у якості
забезпечення виконання іпотекодавцем
зобов'язань за договором кредиту №
42.06-07/565 від 15 грудня 2006 року, укладеним
між іпотеко держателем та
іпотекодавцем, майнові права на
незакінчену будівництвом трикімнатну
квартиру НОМЕР_1, загальною проектною
площею 122,67 кв.метрів, що розташована на
4 поверсі в житловому будинку,
будівництво якого здійснюється за
адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 7)

18 грудня 2006 року ТОВ «Інвестбуд» видано
свідоцтво про участь у ФФБ виду А за
програмою ЗАТ «Побутрембуд», з якого
вбачається, що ОСОБА_2 сплатив 793 675 грн.
з метою інвестування будівництва
об'єкту інвестування. Розташованого за
адресою6 АДРЕСА_1 розташована на 4
поверсі. (а.с. 10)

Даний об'єкт на даний час не
добудований.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Сторони не дійшли згоди щодо поділу
спільного майна у досудовому порядку.

З пред'явлених вимог вбачається, що
позивач не порушує питання про виділ їй
у натурі спірного майна, як неподільної
речі та не бажає сплатити іншому
співвласнику грошову компенсацію.

Відповідно до пункту 25 роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Позивач просить визнати за нею право
власності на 1/2 частину незакінченої
будівництвом квартири, що розташована
на 4 поверсі в житловому будинку,
будівництво якого здійснюється за
адресою: АДРЕСА_1

На думку суду, не ґрунтується на законі
така вимога ОСОБА_1 про визнання за нею
права власності на 1/2 частину
незакінченої будівництвом квартири.

Правовий режим незавершеного
будівництва визначений ч. 3 ст. 331 ЦК
України, де вказано, що до завершення
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі будівництва (створення майна).
Тобто, до введення в експлуатацію і
державної реєстрації житлового
будинку сторони мають право на поділ
лише вартості будівельних матеріалів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Сторона позивача не надала жодного
належного доказу на підтвердження
факту придбання сторонами у справі чи
будівництва в період шлюбу квартири.

Також позивач просить визнати
недійсним договір іпотеки № 42.02-11/979 від
15 грудня 2006 року, укладений між АКБ
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_2, відповідно до умов якого
відповідач передав в іпотеку майнові
права на незакінчену будівництвом
квартиру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема,
коли зміст правочину суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину
є недодержання стороною (сторонами)
вимог щодо відповідності змісту
правочину ЦК України та іншим актам
цивільного законодавства саме на
момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України
іпотека є видом забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6
Закону України «Про іпотеку» майно, що
є у спільній власності, може бути
передане у заставу (іпотеку) лише за
згодою усіх співвласників.

В судому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 на час укладення
договору іпотеки не мала права
власності на вказану квартиру, і її
письмової згоди при укладенні цього
договору не вимагалося, відповідачами
при укладенні договору іпотеки не було
допущено порушень закону, тому підстав
для визнання договору іпотеки
недійсним не вбачається.

З огляду на викладене, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 65, 74 СК України, ст.ст.
321, 203, 205, 215, 572, 575, 578 ЦК України, ст.ст. 10,
30, 60, 212 та 213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та Публічного акціонерного товариства
Укрсоцбанк" про поділ майна подружжя та
визнання недійсним договору іпотеки -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: