Номер провадження: 22-ц/785/9758/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Мартинової К.П. , Кравця Ю.І.

при секретарі Железнова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, за апеляційною
скаргою представника Одеської міської
ради на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 12.09.2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Виконавчого комітету Одеської
міської ради , Управління капітального
будівництва Одеської міської ради ,
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради , за участю
третьої особи - Одеської міської ради
про визнання незаконним та
скасування рішення, стягнення грошових
коштів , -

В С Т А Н
О В И Л А

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, Управління капітального
будівництва (УКБ) Одеської міської
ради, Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, третя особа -
Одеська міська рада, в якому з
урахуванням уточнень (а.с. 142-149) просив
суд визнати частково незаконним та
скасувати рішення оцінювальної
комісії, призначеної розпорядженням
Київської районної адміністрації № 73
від 21.01.2002 року, від 24 січня 2002 року «Про
визначення вартості будівель і
плодово-ягідних насаджень, а також
розмірів і видів компенсації збитків,
що підлягають відшкодуванню гр. ОСОБА_3
у зв'язку з вилученням ділянки по
АДРЕСА_1 під будівництво жилих будинків
АДРЕСА_2», - в частині затвердження
розміру грошової компенсації за 1/2
частину будинку АДРЕСА_1 за
інвентаризаційною оцінкою, виконаною
Одеським бюро технічної
інвентаризації та РОН, - у розмірі 9 633
гривень; визнати незаконним та
скасувати пункт 1 рішення виконкому
Одеської міської ради від 28.02.2002 року за
№ 107 «Про затвердження рішення
оцінювальної комісії «Про визначення
вартості будівель і плодово-ягідних
насаджень, а також розмірів і видів
компенсації збитків, що підлягають
відшкодуванню гр. ОСОБА_3 у зв'язку з
вилученням ділянки по АДРЕСА_1, під
будівництво жилих будинків АДРЕСА_2»
від 21.02.2002 року; визнати незаконним та
скасувати пункт 2.2. рішення виконкому
Одеської міської ради від 28.02.2002 року за
№ 107 «Про затвердження рішення
оцінювальної комісії «Про визначення
вартості будівель і плодово-ягідних
насаджень, а також розмірів і видів
компенсації збитків, що підлягають
відшкодуванню гр. ОСОБА_3 у зв'язку з
вилученням ділянки по АДРЕСА_1, під
будівництво жилих будинків АДРЕСА_2»
від 21.02.2002 року, - в частині визначення
розміру грошової компенсації у сумі 9 663
гривень; стягнути з Виконавчого
комітету Одеської міської ради,
Управління капітального будівництва
Одеської міської ради, солідарно, на
користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2
частини домоволодіння АДРЕСА_1 у сумі 354
348 гривень; стягнути з Виконавчого
комітету Одеської міської ради,
Управління капітального будівництва
Одеської міської ради солідарно на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилається на те, що йому на праві
приватної власності належала 1/2
частина житлового будинку з надвірними
спорудами № АДРЕСА_1, згідно договору
купівлі - продажу, укладеного 27.11.1974
року між позивачем та ОСОБА_4 Будинок
був розміщений на земельній ділянці
загальною площею 504 кв.м.

Позивач вказує, що згідно рішення
Виконкому Одеської міської ради № 364
від 4 серпня 1988 року «Про знесення
індивідуальних житлових будинків та
відселення громадян, в зв'язку з
будівництвом 16-етажних житлових
будинків з монолітного залізобетону в
мкр. А-Б житлового району «Таїрова»
дозволено знесення житлових будинків,
в тому числі за адресою: АДРЕСА_1; цим же
рішенням надано розпорядження УКБ
відшкодувати вартість знесених
будівель та плодово-ягідних насаджень.

Рішенням Виконкому Одеської обласної
ради № 321 від 29 серпня 1988 року «Про
затвердження рішень виконкомів
Татарбунарського, Кілійського,
Біляївського районних та Одеської
міської ради народних депутатів в
частині знесення індивідуальних
житлових будинків і господарських
споруд» рішення Виконкому Одеської
міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року
«Про знесення індивідуальних житлових
будинків та відселення громадян» -
затверджено; дозволено виконкому
Одеської міської ради знесення
індивідуальних житлових будинків;
надано розпорядження виконкому
відшкодувати вартість знесених
будівель та плодово-ягідних насаджень.

ОСОБА_3 зазначає, що рішенням
оцінювальної комісії, призначеної
розпорядженням Київської районної
адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, від 24
січня 2002 року «Про визначення вартості
будівель і плодово-ягідних насаджень, а
також розмірів і видів компенсації
збитків, що підлягають відшкодуванню
гр. ОСОБА_3 у зв'язку з вилученням
ділянки по АДРЕСА_1, під будівництво
жилих будинків АДРЕСА_2» затверджено
розмір грошової компенсації за 1/2
частину будинку АДРЕСА_1 за
інвентаризаційною оцінкою, виконаною
Одеським бюро технічної
інвентаризації та РОН у розмірі 9 633
гривень.

Рішенням Виконкому Одеської міської
ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про
затвердження рішення оцінювальної
комісії року «Про визначення вартості
будівель і плодово-ягідних насаджень, а
також розмірів і видів компенсації
збитків, що підлягають відшкодуванню
гр. ОСОБА_3 у зв'язку з вилученням
ділянки по АДРЕСА_1, під будівництво
жилих будинків АДРЕСА_2» від 21.02.2002 року
затверджено рішення оцінювальної
комісії «Про визначення вартості
будівель і плодово-ягідних насаджень, а
також розмірів і видів компенсації
збитків, що підлягають відшкодуванню
гр. ОСОБА_3 у зв'язку з вилученням
ділянки по АДРЕСА_1, під будівництво
жилих будинків АДРЕСА_2» від 21.02.2002 року;
зобов'язано Управління капітального
будівництва Виконавчого комітету
Одеської міської ради провести виплати
грошової компенсації ОСОБА_3 в сумі 9 663
гривень за 1/2 частину будинку АДРЕСА_1,
відповідно до рішення оцінювальної
комісії.

Позивач вказує, що згідно зведеного
оціночного акту Одеського бюро
технічної інвентаризації та РОН,
станом на 14.12.2001 року, загальна відновна
вартість спірного житлового будинку
становила 36 023 гривень.

Позивач вважає, що рішення
оцінювальної комісії Київської
райадміністрації Одеської міської
ради та рішення виконкому Одеської
міської ради щодо затвердження рішення
оцінювальною комісії та визначення
грошової компенсації у сумі 9 663 гривні,
в частині визначення суми грошової
компенсації за 1/2 частину житлового
будинку за інвентаризаційною оцінкою,
виконаною Одеським бюро технічної
інвентаризації та РОН, - у розмірі 9 633
гривень та без визначення суми
грошової компенсації вартості
земельної ділянки, що була вилучена у
позивача, - є незаконними та підлягають
скасуванню, оскільки вони суперечать
актам цивільного законодавства та
Конституції України, призвели до
порушення права власності позивача.

Позивач також вказує, що у 2007 році він
звернувся до суду з аналогічним
позовом в порядку адміністративного
судочинства до Виконавчого комітету
Одеської міської ради, Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради, Київської районної
адміністрації Одеської міської ради,
третя особа - Одеська міська рада та 20
вересня 2007 року Київський районний суд
міста Одеси ухвалив постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_3
задовольнив частково: визнано
неправомірним рішення оцінювальної
комісії Київської районної
адміністрації міста Одеси від 24 січня
2002 року, визнав частково неправомірним
рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради № 107 від 28.02.2002 року в
частині розміру грошової компенсації,
яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_3 за 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1, а також
стягнув з Управління капітального
будівництва виконавчого комітету
Одеської міської ради на користь
ОСОБА_3 69 605 гривень.

Згідно ухвали Одеського апеляційного
адміністративного суду, залишеною без
змін ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 08 лютого 2012 року,
постанову суду першої інстанції
скасовано, а провадження у справі
закрито з посиланням на те, що позовні
вимоги повинні бути розглянуті у
порядку цивільного судочинства.

Викладені обставини зумовили
звернення ОСОБА_3 до суду з даним
позовом в порядку цивільного
судочинства.

У судове засідання 12.09.2014 року ОСОБА_3 не
з'явився, надав заяву, в якій наполягав
на задоволенні позовних вимог та
просив розглянути справу за його
відсутності (а.с. 153).

В засідання 12.09.2014 року не з'явилися,
повідомлялися належним чином.

Представники відповідачів
заперечували проти задоволення позову,
вказуючи на сплив строку звернення до
суду.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 12.09.2014 року позовна заява
ОСОБА_3 - задоволена частково.

Суд визнав незаконним та скасувати
рішення оцінювальної комісії,
призначеної розпорядженням Київської
районної адміністрації № 73 від 21.01.2002
року, від 24 січня 2002 року «Про
визначення вартості будівель і
плодово-ягідних насаджень, а також
розмірів і видів компенсації збитків,
що підлягають відшкодуванню гр. ОСОБА_3
у зв'язку з вилученням ділянки по
АДРЕСА_1, під будівництво жилих
будинків АДРЕСА_2», в частині
затвердження розміру грошової
компенсації за 1/2 частину будинку
АДРЕСА_1 за інвентаризаційною оцінкою,
виконаною Одеським бюро технічної
інвентаризації та РОН, у розмірі 9 633
гривень.

Суд визнав незаконним та скасувати
пункт 1 рішення Виконавчого комітету
Одеської міської ради від 28.02.2002 року №
107 «Про затвердження рішення
оцінювальної комісії «Про визначення
вартості будівель і плодово-ягідних
насаджень, а також розмірів і видів
компенсації збитків, що підлягають
відшкодуванню гр. ОСОБА_3 у зв'язку з
вилученням ділянки по АДРЕСА_1, під
будівництво жилих будинків АДРЕСА_2»
від 21.02.2002 року.

Суд визнав незаконним та скасувати
пункт 2.2. рішення Виконавчого комітету
Одеської міської ради від 28.02.2002 року №
107 «Про затвердження рішення
оцінювальної комісії «Про визначення
вартості будівель і плодово-ягідних
насаджень, а також розмірів і видів
компенсації збитків, що підлягають
відшкодуванню гр. ОСОБА_3 у зв'язку з
вилученням ділянки по АДРЕСА_1, під
будівництво жилих будинків АДРЕСА_2»
від 21.02.2002 року, в частині визначення
розміру грошової компенсації у сумі 9 663
гривень.

Суд стягнув з Управління капітального
будівництва Одеської міської ради (65091,
м. Одеса, вул. Комітетська, 10-а) на
користь ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2
частини домоволодіння АДРЕСА_1 у сумі 354
348 (триста п'ятдесят чотири тисячі
триста сорок вісім) гривень 00 коп.

Суд стягнув з відповідачів витрати по
вартості проведення експертизи , та
судовий збір.

В решті позовних вимог - відмовити.

В апеляційній скарзі представник
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради просили рішення
суду скасувати, постановити нове
рішення, яким у задоволенні вимого
позивача - відмовити.

В апеляційній скарзі представник
Одеської міської ради просили рішення
суду скасувати, постановити нове
рішення, яким у задоволенні вимого
позивача - відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши доводи скарги, судова
колегія вважає, що скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та
всебічно з'ясував всі обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
обґрунтовано керувався нормами ЦПК
України.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи Як
вбачається з матеріалів справи та
встановлено у судовому засіданні
ОСОБА_3 на праві приватної власності
належала Уг частина житлового будинку
з надвірними спорудами № АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі - продажу,
укладеного 27.11.1974 року між позивачем та
ОСОБА_4 Будинок був розміщений на
земельній ділянці загальною площею 504
кв.м (а.с. 9-11).

Відведення земельної ділянки
загальною площею 506 кв.м. відбулось на
підставі рішення Виконкому
Кагановічськоої районної ради від
19.04.1957 року (а.с. 65, 72) та вона належала
першому власнику будинку ОСОБА_5 згідно
договору про надання в безстрокове
користування земельною ділянкою для
будівництва індивідуального житлового
будинку на праві приватної власності
від 22 серпня 1957 року, укладеного між
ОСОБА_5 та житлово-комунальним відділом
виконкому Кагановічської районної
ради (а.с. 69-71).

Згідно рішення виконкому Одеської
міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року
«Про знесення індивідуальних житлових
будинків та відселення громадян, в
зв'язку з будівництвом 16-етажних
житлових будинків з монолітного
залізобетону в мкр. А-Б житлового
району «Таїрова» дозволено знесення
житлових будинків, в тому числі за
адресою: АДРЕСА_1; надано розпорядження
УКБ відшкодувати вартість знесених
будівель та плодово-ягідних насаджень
(а.с. 59-60).

Рішенням Виконкому Одеської обласної
ради № 321 від 29 серпня 1988 року «Про
затвердження рішень виконкомів
Татарбунарського, Кілійського,
Біляївського районних та Одеської
міської ради народних депутатів в
частині знесення індивідуальних
житлових будинків і господарських
споруд», рішення виконкому Одеської
міської ради № 364 від 4 серпня 1988 року
«Про знесення індивідуальних житлових
будинків та відселення громадян, -
затверджено; дозволено в тому числі
Виконкому Одеської міської ради
знесення індивідуальних житлових
будинків (а.с. 55-56).

Рішенням оцінювальної комісії від 24
січня 2002 року, призначеної
розпорядженням Київської районної
адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, «Про
визначення вартості будівель і
плодово-ягідних насаджень, а також
розмірів і видів компенсації збитків,
що підлягають відшкодуванню гр. ОСОБА_3
у зв'язку з вилученням ділянки по
АДРЕСА_1, під будівництво жилих
будинків АДРЕСА_2», затверджено розмір
грошової компенсації за 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1 за інвентаризаційною
оцінкою, виконаною Одеським бюро
технічної інвентаризації та РОН у
розмірі 9 633 грн. (а.с. 7).

Рішенням Виконкому Одеської міської
ради від 28.02.2002 року за № 107 «Про
затвердження рішення оцінювальної
комісії року «Про визначення вартості
будівель і плодово-ягідних насаджень, а
також розмірів і видів компенсації
збитків, що підлягають відшкодуванню
гр. ОСОБА_3 у зв'язку з вилученням
ділянки по АДРЕСА_1, під будівництво
жилих будинків АДРЕСА_2» від 21.02.2002 року
затверджено рішення оцінювальної
комісії від 24 січня 2002 року «Про
визначення вартості будівель і
плодово-ягідних насаджень, а також
розмірів і видів компенсації збитків,
що підлягають відшкодуванню гр. ОСОБА_3
у зв'язку з вилученням ділянки по
АДРЕСА_1, під будівництво жилих
будинків АДРЕСА_2» від 21.02.2002 року;
зобов'язано Управління капітального
будівництва виконавчого комітету
Одеської міської ради провести виплату
грошової компенсації гр. ОСОБА_3 в сумі 9
663 грн. за 1/2 частину будинку АДРЕСА_1,
відповідно рішенню оцінювальної
комісії (а.с. 8). технічної
інвентаризації та РОН, станом на 14.12.2001
року, загальна відновна вартість
спірного житлового будинку становила 36
023 гривень (а.с. 13).

Встановлено, що вказані 9 663 грн. позивач
не одержав, не погодившись із розміром
компенсації, як не одержав і іншого
житла взамін 1/2 частини домоволодіння,
будинок ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 було знесено,
а на його місці побудовано
багатоповерхівку.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження права
приватної власності може бути
застосоване лише як виняток з мотивів
суспільної необхідності, на підставі і
в порядку, встановлених законом, та за
умови попереднього і повного
відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним
повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи
надзвичайного стану.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 5 ЦК України якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Пунктом 4 Перехідних та прикінцевих
положень ЦК України передбачено, що до
цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності
Враховуючи принцип дії законів у часі,
суд зазначає, що відповідно до ст. 52
Закону України «Про власність», який
був чинним на момент прийняття
оскаржуваних рішень, припинення права
власності на будинок, інші будівлі,
споруди або насадження у зв'язку з
вилученням земельної ділянки, на якій
вони розташовані, допускається лише у
випадках і порядку, встановлених
законодавчими актами України, і з
попереднім відшкодуванням збитків в
обсязі, передбаченому пунктом 4 статті
48 цього Закону. У разі незгоди власника
з рішенням, що тягне за собою
припинення права власності, воно не
може бути виконано до вирішення спору
судом або третейським судом. При
розгляді спору вирішуються також усі
питання відшкодування власникові
завданих збитків.

Положеннями статті 48 Закону України
«Про власність» було передбачено, що
Україна законодавчо забезпечує
громадянам, організаціям та іншим
власникам рівні умови захисту права
власності. Власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків. У
разі прийняття Україною законодавчого
акта, який припиняє право власності,
держава відшкодовує власникові
заподіяні збитки. Збитки
відшкодовуються в повному обсязі
відповідно до реальної вартості майна
на момент припинення права власності,
включаючи й неодержані доходи.

Стаття 57 Закону України «Про
власність» передбачає
відповідальність державних органів за
видання актів, які порушують права
власників, а саме якщо в результаті
видання акта органом державного
управління або місцевим органом
державної влади, що не відповідає
законові, порушуються права власника
та інших осіб щодо володіння,
користування чи розпорядження
належним їм майном, такий акт
визнається недійсним за позовом
власника або особи, права якої
порушено. Збитки, завдані громадянам,
організаціям та іншим особам у
результаті видання зазначених актів,
підлягають відшкодуванню в обсязі,
передбаченому пунктом 4 статті 48 цього
Закону, за рахунок коштів, які є в
розпорядженні відповідного органу
влади або управління.

Згідно ст. 171 ЖК України у разі знесення
жилих будинків, що є в приватній
власності громадян, у зв'язку з
вилученням земельних ділянок для
державних або громадських потреб
зазначеним громадянам, членам їх сімей,
а також іншим громадянам, які- постійно
проживають у цих будинках, надаються за
встановленими нормами квартири в
будинках державного або громадського
житлового фонду. Крім того, власникам
жилих будинків на їх вибір або
сплачується вартість будинків,
будівель та пристроїв, що зносяться,
або надається право використати
матеріали від розбирання цих будинків,
будівель та пристроїв за своїм
розсудом. За бажанням громадян
виконавчі комітети місцевих Рад
народних депутатів забезпечують їм
(замість надання квартир) можливість
позачергового вступу до членів
житлово-будівельних кооперативів і
одержання в них квартир.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 року № 284 «Про порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам»
визначено, що власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні вилученням (викупом)
та тимчасовим зайняттям земельних
ділянок. Розміри збитків визначаються
комісіями, створеними виконавчими
комітетами міських (міст обласного
значення) рад, до складу яких
включаться в тому числі власники землі
або землекористувачі, яким заподіяні
збитки.

Зі змісту рішення оцінювальної комісії
від 24 січня 2002 року, призначеної
розпорядженням Київської районної
адміністрації № 73 від 21.01.2002 року, «Про
визначення вартості будівель і
плодово-ягідних насаджень, а також
розмірів і видів компенсації збитків,
що підлягають відшкодуванню гр. ОСОБА_3
у зв'язку з вилученням ділянки по
АДРЕСА_1, під будівництво жилих
будинків АДРЕСА_2» вбачається, що
ОСОБА_3 до її складу в порушення вимог
Постанови Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 року № 284 «Про порядок
визначення та відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам»
- не увійшов, рішення оцінювальної
комісії не підписував.

Пунктом 3 зазначеної Постанови
визначено, що відшкодуванню підлягає
вартість житлових будинків, виробничих
та інших будівель та споруд, включаючи
незавершене будівництво, вартість
плодово-ягідних та інших багаторічних
насаджень та інше. Розміри збитків
визначаються в повному обсязі
відповідно до реальної вартості майна
на момент заподіяння збитків (з
урахуванням ринкової або відновної
вартості).

Відповідно до ст. 203 ЦК України 1963 року
під збитками розуміються витрати,
зроблені кредитором, втрата або
пошкодження його майна, а також не
одержані кредитором доходи, які він
одержав би, якби зобов'язання було
виконано боржником.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками
є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно висновку № 4612/506/24 судової
будівельно-технічної експертизи від
11.02.2014 року, складеного судовим
експертом Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, ринкова вартість знесеної 1/2
частини домоволодіння № АДРЕСА_1, що
належала ОСОБА_3, складає 354 348 грн. (а.с.
108-113).

При наданні висновку та визначенні
ринкової вартості частини
домоволодіння експертом було
враховано перебування у фактичному
користуванні ОСОБА_3 неприватизованої
земельної ділянки.

Судом встановлено, що в порушення
Порядку визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 року № 284, при визначенні
розміру вартості спірного житлового
будинку, позивач не був включений до
складу оцінювальної комісії. Крім того,
розмір грошової компенсації за 1/2
житлового будинку, оцінювальна комісія
визначила виходячи з
інвентаризаційної оцінки будинку, без
урахування ринкової вартості.

В порушення статті 41 Конституції
України, пункту 5 Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам, діями
відповідачів, порушено право власності
ОСОБА_3 - будинок знесений; грошові
кошти в якості компенсації вартості
домоволодіння до цього часу позивачу
не виплачені.

Отже, всупереч вимог статті 52 Закону
України «Про власність», якою
передбачено, що у разі незгоди власника
з рішенням, що тягне за собою
припинення права власності, воно не
може бути виконано до вирішення спору
судом або третейським судом, рішення
виконкому про знесення спірного
житлового будинку вже виконано,
будинок знесено, на місці спірного
житлового будинку знаходяться
багатоповерхові будинки з поштовою
адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до статті 1 Першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Способами захисту
цивільних прав та інтересів осіб
визначені, в тому числі, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; визнання незаконними
рішення, дій або бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що оскаржувані
правові акти є актами індивідуальної
дії, які суперечать чинним на момент їх
прийняття Конституції України, Закону
України «Про власність», Постанові
Кабінету Міністрів України від 19.04.1993
року № 284 «Про визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам», і призвели до
істотного порушення прав позивача, а
тому позовні вимоги в частині визнання
незаконним та скасування рішення
оцінювальної комісії, пунктів 1 та 2.2
рішення Виконавчого комітету Одеської
міської ради від 28.02.2002 року № 107 є
обгрунтованими та задовольняються
судом.

Вирішуючи питання , про стягнення
судового збору та вартості проведення
експертизи , суд також обгрунтовано
виходив з вимог закону та надання
доказів.

Постановляючи рішення суд
обґрунтовано керувався нормами
матеріального та процесуального права,
належним чином перевірив права і
обов'язки сторін.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214 ,215
ЦПК України і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в скарзі, були предметом
дослідження судом першої інстанції та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
обгрунтовано викладених в
мотивувальної частині оскаржуваного
рішення.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції розглянув справу
відповідно до ст. 11 ЦПК України: за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог та на підставі
наданих ними доказів, доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315,
319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А
Л И Л А

Апеляційну скаргу представника
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради, -відхилити.

Апеляційну скаргу представника
Одеської міської ради - відхилити.

Рішення Київський районний суд м.
Одеси від 12.09.2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В.
Оверіна

Судді
Ю.І.
Кравець

К.П. Мартинова