Справа №489/4742/14-ц 29.09.2014 29.09.2014 29.09.2014
Провадження № 22ц-784/2416/14
інстанції Коваленко І.В.
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

29 вересня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Серебрякової Т.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 24 липня
2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради

про

визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Миколаївської
міської ради про визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом.

Позивачка зазначала, що її батьку
ОСОБА_4 та діду ОСОБА_5 належала на праві
спільної часткової власності кожному
по ? частині квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід - ОСОБА_5

Після їх смерті відкрилася спадщина на
вказану квартиру.

Вона є єдиним спадкоємцем за законом.
Нотаріусом їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
вказане нерухоме майно, у зв'язку з тим,
що у встановлений законом строк вона не
звернулася до нотаріальної контори
для прийняття спадщини, а також
відсутністю даних про те, що на момент
смерті батька та діда вона була
зареєстрована у спірній квартирі або
вступила в управління або володіння
спадковим майном.

Посилаючись на наведене, позивачка
просила визнати за нею право власності
на зазначену квартиру в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4 та діда ОСОБА_5

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 24 липня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, про задоволення
її позову, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 03 листопада 1998 року виданого ЖКВ ВО
«Зоря» на підставі розпорядження від 28
жовтня 1998 року № 791, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
праві спільної часткової власності
належало по ? частині квартири АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько
позивачки - ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її дід - ОСОБА_5

Після їх смерті спадкові справи не
заводились.

Відповідно до роз`яснень,
викладених у п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику в справах
про спадкування», відносини
спадкування регулюються правилами
Цивільного кодексу України, якщо
спадщина відкрилась не раніше 1 січня
2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом тощо.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963
року встановлено, що для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві з моменту
відкриття спадщини, яким згідно з ч. 525
цього Кодексу є день смерті
спадкодавця.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 549 цього
Кодексу спадкоємець визнається таким,
що прийняв спадщину, як у разі подання
ним у шестимісячний строк відповідної
заяви до державної нотаріальної
контори, так і в разі фактичного його
вступу в управління або володіння
спадковим майном, що означає
можливість спадкоємця мати майно у
своєму віданні, вчинення ним
відповідних дій стосовно зазначеного
майна до закінчення шестимісячного
строку з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.113 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№185 від 14.06.1994 року, яка діяла на момент
відкриття спадщини, свідоцтво про
право на спадщину видається
спадкоємцям, що прийняли спадщину,
тобто таким, які фактично вступили в
управління або володіння спадковим
майном чи подали заяву в державну
нотаріальну контору про прийняття
спадщини.

Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном можуть
бути: довідка житлово-експлуатаційної
організації, правління
житлово-будівельного кооперативу,
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів чи відповідної
місцевої державної адміністрації про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або про те, що спадкоємцем було
взято майно спадкодавця; довідка
державної податкової служби,
страховика чи іншого органу про те, що
спадкоємцем після відкриття спадщини
сплачувались податки або страхові
платежі по обов'язковому страхуванню,
квитанція про сплату податку,
страхового платежу; копія рішення суду,
що, набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; запис у паспорті
спадкоємця або в будинковій книзі, який
свідчить про те, що спадкоємець був
постійно прописаний в спадковому
будинку (квартирі) в період шести
місяців після смерті спадкодавця, та
інші документи, що підтверджують факт
вступу спадкоємця в управління чи
володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном може бути
наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанцій про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього. Ці документи
приймаються державним нотаріусом з
урахуванням у кожному випадку всіх
конкретних обставин і при відсутності
заперечень з боку інших спадкоємців.

Як вбачається з матеріалів
справи, у передбачений ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР
строк ОСОБА_2 не подала до державної
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, що відкрилася
після смерті батька та діда.

Позивачка також не була
зареєстрована за місцем проживання
спадкодавців на момент їх смерті.

Будь - яких доказів того, що
протягом визначених ч. 2 ст.549 ЦК УРСР
шести місяців ОСОБА_2 здійснила
будь-які дії, що свідчать про фактичний
вступ в управління або володіння
спадковим майном, остання відповідно
до ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надала.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивачка не може вважатись такою, що
прийняла спадщину після смерті батька
та діда.

Крім того, звертаючись до суду з
даним позовом до виконавчого комітету
Миколаївської міської ради, позивачка
не звернула увагу на положення п. 5 ч. 1
ст. 555 ЦК УРСР, якою було встановлено, що
спадкове майно за правом спадкоємства
переходить до держави, якщо жоден із
спадкоємців не прийняв спадщину
упродовж встановленого шестимісячного
строку.

Інтереси держави в даних
правовідносинах забезпечували
податкові органи.

Миколаївська міська рада будучи
органом місцевого самоврядування,
представляє інтереси територіальної
громади, не є органом державної влади й
не представляє інтересів держави, а
тому є неналежним відповідачем по
справі.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на те, що вона фактично вступила
в управління спадковим майном після
смерті батька та діда, не заслуговують
на увагу, оскільки таке не підтверджено
доказами. Надані нею розрахункові
книжки про сплату комунальних послуг
не свідчать про вступ в управління або
володіння спадковим майном протягом
встановленого ч. 2 ст.549 ЦК УРСР шести
місячного строку.

Оскільки оскаржуване судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
то підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а заочне рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 24 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді