Номер провадження: 22-ц/785/5714/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника позивача,
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит", - Іскрич В.В.,
та відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 08 жовтня 2010 року за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії
"Одеське регіональне управління" до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а
н о в и л а:

14 лютого 2007 року Банк "Фінанси та
Кредит", Товариство з обмеженою
відповідальністю в особі Філії
"Одеське регіональне управління",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Банк "Фінанси та
Кредит" в особі Філії "Одеське
регіональне управління" (далі - Банк)
звернулося до суду з позовом про
повернення кредиту шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, 24 квітня
2010 року Банк звернувся з заявою, у який
просив повернути кредити шляхом
стягнення заборгованості за кредитним
договором у солідарному порядку, яку 21
вересня 2010 року остаточно уточнив,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 13 червня
2005 року між Банком та відповідачем
ОСОБА_9 був укладений кредитний договір
№ К-1433, за яким позичальнику було
передано грошові кошти в іноземній
валюті в розмірі 25000,00 дол. США на строк
до 13 червня 2010 року із сплатою 16
відсотків річних за користування
кредитними коштами з погашенням
кредиту та відсотків за користування
кредитом щомісячно згідно Графіку.
Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачами, позичальником ОСОБА_9,
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є
майновими поручителями за ОСОБА_5,
укладений договір іпотеки, за яким
відповідачі передали в іпотеку Банку
нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 205793 грн., яка належить
відповідачам на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 20 вересня
1993 року. У порушення умов кредитного
договору позичальник не виконує
зобов'язання за кредитним договором.
Станом на 21 вересня 2010 року
заборгованість за кредитним договором
становить 59613,13 дол. США, що за курсом
НБУ еквівалентно 472135,99 грн., в тому
числі: за кредитом - 22432,67 дол. США, що за
курсом НБУ еквівалентно 177666,75 грн., за
процентами за користування кредитом -
14321,85 дол. США, що за курсом НБУ
еквівалентно 113429,05 грн., пеня за
несвоєчасну сплату щомісячних
платежів - 22858,61 дол. США, що за курсом
НБУ еквівалентно 181040,19 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 525, 526, 553-554, 590, 1050, 1054 ЦК України,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів ОСОБА_5,, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь Банку суму
боргу в розмірі 59613,13 дол. США, що за
курсом НБУ еквівалентно 472135,99 грн., в
тому числі: за кредитом - 22432,67 дол. США,
що за курсом НБУ еквівалентно 177666,75
грн., за процентами за користування
кредитом - 14321,85 дол. США, що за курсом
НБУ еквівалентно 113429,05 грн., пеня за
несвоєчасну сплату щомісячних
платежів - 22858,61 дол. США, що за курсом
НБУ еквівалентно 181040,19 грн., та судові
витрати: держмито в сумі 1700 грн. і
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в сумі 30
грн. (а.с. 4-7, 192-193, 211-212).

Відповідач ОСОБА_9, який представляв
інтереси відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_8, позов визнав частково, визнав
обґрунтованими вимоги Банку щодо
стягнення заборгованості за кредитом
та процентами, заперечував про
стягнення пені за несвоєчасну сплату
щомісячних платежів.

Відповідач ОСОБА_10 в судове засідання
не з'явився.

Справа була розглянута в заочному
порядку, ухвалою Малиновського
районного суду м. Одеси від 24 лютого 2009
року заочне рішення суду від 24 грудня
2008 року за заявою відповідачів
скасовано, справу призначено на новий
розгляд (а.с. 110-112, 115-116, 127-128).

Останнім рішенням суду першої
інстанції позов Банка задоволено
частково. Суд стягнув солідарно з
відповідачів ОСОБА_5,, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 316400 грн., що еквівалентно 40 000,
00дол. США, в тому числі: за кредитом -
177442,42 грн., що еквівалентно 22432,67 дол.
США, по сплаті процентів за
користування кредитом - 113285 грн., що
еквівалентно 14321,85 дол. США, пеня за
несвоєчасну сплату щомісячних
платежів - 25671,74 грн., що еквівалентно
3245,48 дол. США, та судові витрати в сумі
1730 грн. (а.с. 222-223).

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_12 просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову, мотивуючи тим, що суд першої
інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права,
а саме, судом не враховано, що умови
договору щодо кредитування в іноземній
валюті не відповідають вимогам ст. 3
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" про те, що
національна валюта є єдиними законним
платіжним засобом в Україні, ст. 5
Декрету Кабіну Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю і у відповідності
до ст. 18 Закону України "Про захист прав
споживачів" є несправедливими, а також
порушенні вимоги Закону України "Про
іпотеку" (а.с. 351-353).

В запереченні на апеляційну скаргу
Банк просить скаргу відхилити у зв'язку
з безпідставністю її доводів.

Відповідачі ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_13, в
судове засідання не з'явилися, про
розгляд справи сповіщені належними
чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги відповідачки
ОСОБА_4, пояснення на апеляцію
представника позивача, ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит", - Іскрич В.В., та
відповідачки ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_4
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України
передбачено, що, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
13 червня 2005 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_9 був укладений
кредитний договір № К-1433, за яким
позичальнику було передано грошові
кошти в іноземній валюті в розмірі 25000,00
дол. США на строк до 13 червня 2010 року
із сплатою 16 відсотків річних за
користування кредитними коштами з
погашенням кредиту та відсотків за
користування кредитом щомісячно
згідно Графіку (а.с.9,10 11-14,15).

Одночасно в забезпечення зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
відповідачами, позичальником ОСОБА_9,
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є
майновими поручителями за ОСОБА_5,
укладений договір іпотеки, за яким
відповідачі передали в іпотеку Банку
нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 205793 грн., яка належить
відповідачам на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 20 вересня
1993 року (а.с. 16, 17-20).

У порушення умов кредитного договору
позичальник не виконує зобов'язання за
кредитним договором, вимоги Банку про
дострокове повернення боргу, які
направлені позичальнику та майновим
поручителям 22 вересня 2006 року та 08
лютого 2007 року, залишені без виконання
(а.с. 21-30, 31, 32-36).

Станом на 21 вересня 2010 року
заборгованість позичальника ОСОБА_5 за
кредитним договором становить 59613,13
дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно
472135,99 грн., в тому числі: за кредитом -
22432,67 дол. США, що за курсом НБУ
еквівалентно 177666,75 грн., за по сплаті
процентів за користування кредитом -
14321,85 дол. США, що за курсом НБУ
еквівалентно 113429,05 грн., за пенею за
несвоєчасну сплату щомісячних
платежів - 22858,61 дол. США, що за курсом
НБУ еквівалентно 181040,19 грн. (а.с. 213).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що позичальник, відповідач
ОСОБА_9, не виконав взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором в
сумі, строки та на умовах, що
передбачені кредитним договором. Тому
права позивача були порушені і у
відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України
підлягають судовому захисту.

Однак колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в солідарному порядку з
боржника, відповідача ОСОБА_5, та
майнових поручителів, відповідачів
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212,
213, 214 ЦПК України суд першої інстанції
не з'ясував повно та всебічно
обставини, які мають значення для
вирішення справи, та не дослідів і не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку апеляційний суд має законні
підстави для встановлення обставин, що
мають значення для справи, та
дослідження й оцінки наявних у справі
доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
відповідачі ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 є співвласниками
предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 в
рівних часках на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 20
вересня 1993 року (а.с. 16).

13 червня 2005 року у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між Банком та відповідачами
був укладений іпотечний договір, за
яким відповідач ОСОБА_9 є позичальником
та іпотекодавцем, а інші відповідачі
ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_11, та ОСОБА_12 є
іпотекодавцами та майновими
поручителями (а.с. 17-19).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель;

майновий поручитель - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника;

іпотекодержатель - кредитор за
основним зобов'язанням;

боржник - іпотекодавець або інша особа,
відповідальна перед іпотекодержателем
за виконання основного зобов'язання;

Статтею 11 Закону України "Про іпотеку" в
редакції чинної на час укладання
іпотечного договору від 13 червня 2005
року, у разі забезпечення виконання
основного зобов'язання іпотекою
нерухомого майна, що належить третій
особі (майновому поручителю), майновий
поручитель є іпотекодавцем відповідно
до іпотечного договору і не несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання боржником. У
разі порушення боржником основного
зобов'язання майновий поручитель
відповідає за задоволення вимоги
іпотекодержателя нерухомим майном, що
є предметом іпотеки.

У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Після укладання іпотечного договору
Законом України № 3273-IV від 22 грудня 2005
року стаття 11 Закону України "Про
іпотеку" була вкладена в нової
редакції, а саме, майновий поручитель
несе відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Згідно із п. 23 постанови Пленуму від 30
березня 2012 року № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
зазначив, що при вирішенні спорів за
участю майнових поручителів суди мають
виходити з того, що відповідно до
статті 11 Закону України «Про заставу»,
статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553- 559
ЦК) не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із частинами першою та другою
статті 5 Цивільного кодексу України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

За таких обставин, аналізуючи
зазначені норми права та роз'яснення
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегія суддів
дійшла висновку про те, що суд першої
інстанції помилково не застосував до
спірних правовідносин положення ст. 11
Закону України "Про іпотеку" в редакції
чинної на час укладання іпотечного
договору від 13 червня 2005 року, а саме,
те, що у даному випадку майновий
поручитель, який не є позичальником, не
несе відповідальність перед
іпотекодержателем за виконання
основного зобов'язання боржником.

Таким чином, на майнових поручителів
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_4 у
даному випадку не може бути покладена
відповідальність за неналежне
виконання кредитного зобов'язання
боржником ОСОБА_9

Отже, вимоги Банку підлягають
задоволенню частково, в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором з боржника ОСОБА_5

Доводи відповідачки ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду не відповідає вимогам закону,
оскільки судом не враховано, що умови
договору щодо кредитування в іноземній
валюті не відповідають вимогам ст. 3
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" про те, що
національна валюта є єдиними законним
платіжним засобом в Україні, ст. 5
Декрету Кабіну Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю і у відповідності
до ст. 18 Закону України "Про захист прав
споживачів" є несправедливими, а також
порушенні вимоги Закону України "Про
іпотеку", не приймаються до уваги за
таких підстав.

Так, у відповідності до ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 47
Закону України "Про банки і банківську
діяльність" та ч. 2 ст. 533 ЦК України
банки мають право на здійснення
операцій і угод з валютними цінностями.

У п. 10 постанови Пленуму № 5 від 30
березня 2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних відносин", Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ
роз'яснив, що згідно зі статтею 99
Конституції України грошовою одиницею
України є гривня. Вказана стаття
визначає правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а статтею 192
ЦК передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»)
банківську та генеральну ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу II
Закону України від 15 лютого 2011 року №
3024-VI «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
діяльності банків» є генеральною
ліцензією на здійснення валютних
операцій, має право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті (пункт 2 статті 5
Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог підпункту «в» пункту 4
статті 5 цього Декрету, який передбачає
наявність індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей час законодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування,
ця норма не може застосовуватись
судами.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції встановлено, що Банк у
відповідності до наданої банківської
ліцензії та письмових дозволів НБУ має
право на здійснення операцій з
валютними цінностями, у тому числі в
іноземній валюті - доларах США (а.с. 83-86).

Тому операції з надання або одержання
банками кредитів в іноземній валюті у
даному випадку не потребує
індивідуальної ліцензії.

Колегія суддів вважає, що Банк вправі
був здійснювати операції і угоди з
валютними цінностями, що судом першої
інстанції було правильно враховано.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Всі умови договору з моменту
його укладення стають однаково
обов'язковими для виконання сторонами.

Таким чином, позичальник ОСОБА_9
підписав кредитний договір та
іпотечний договір, ніяких заперечень
проти умов договору не заявляв, всі
грошові кошти - 25000 дол. США, отримав і
розпорядився ними на свій розсуд. Тому
підстав для звільнення його від
відповідальності за неналежне
виконання договору немає.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі на порушення судом
ст. ст. 35, 39, 40 Закону України, не
приймаються до уваги, оскільки вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки судом не розглядались.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи в частині вимог про
стягнення заборгованості за кредитом з
боржника.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006
року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" зазначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини
передбачено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь - якого
висунутого проти нього кримінального
судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Аналізуючи наведені правові норми,
колегія суддів вважає, що, незважаючи
на те, що рішення суду першої інстанції
оскаржено лише відповідачкою ОСОБА_4
захисту підлягають й порушені права
інших відповідачів - ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, тому необхідно відмовити у
задоволенні позову Банку й до них.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального, а саме, ст. ст. 212, 213, 214
ЦПК України, та матеріального права, а
саме ст. 11 Закону України "Про іпотеку",
у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення
суду першої інстанції й ухвалення
нового рішення про задоволення вимог
про стягнення заборгованості за
кредитним договором з боржника,
відповідача ОСОБА_5

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково, рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2010
року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в
особі Філії "Одеське регіональне
управління" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, заборгованість за кредитним
договором в розмірі 316400 грн., що за
курсом НБУ еквівалентно 40000, 00 дол. США,
в тому числі: за кредитом - 177442,42 грн.,
що за курсом НБУ еквівалентно 22432,67 дол.
США, проценти за користування кредитом
- 113285 грн., що за курсом НБУ еквівалентно
14321,85 дол. США, пеня за несвоєчасну
сплату щомісячних платежів - 25671,74 грн.,
що за курсом НБУ еквівалентно 3245,48 дол.
США та судові витрати в сумі 1730 грн.

В решті позову до ОСОБА_6, ОСОБА_4,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік