Справа № 240/518/14-ц
Провадження № 2/240/249/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2014 року Олександрівський
районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді - Кулікова
В.В.,

при секретарі - Пліскачовій Н.В.

за участю :позивачки - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданнія в залі суду с.
Олександрівка цивільну справу за
позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
захист честі та гідності, стягнення
моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року позивач звернулась до
суду з даним позовом, в якому вказала,
що відповідач розповсюджує відомості,
що принижують її честь та гідність та
які не відповідають дійсності.

Так, 27 червня 2014 року в педагогічному
кабінеті Олександрівського
професійного аграрного ліцею ОСОБА_3,
працююча в ліцею прибиральницею, стала
вимагати від неї пояснень, чому вона, як
вчитель історії поставила її внучці
ОСОБА_4 річну оцінку з цього предмету в 9
балів, використовуючи при цьому
образливі слова та нецензурну лайку в
присутності її колеги ОСОБА_5. Все це
відбувалось при відкритих дверях у
коридор, де на той час перебували діти.
Разом з тим, ОСОБА_4 погрожувала
поскаржитись в Департамент освіти щодо
її професійної некомпетентності, не
давала можливості вийти з кабінету,
поливала її брудом, називаючи жінкою
легкої поведінки, підкреслюючи, що вищу
кваліфікаційну категорію та звання
«старший викладач» вона отримала через
статеві стосунки з впливовими людьми,
заміряючись при цьому нанести їй
тілесні ушкодження. Вважає, що ці дії з
боку відповідачки ганьблять її честь
та гідність, а також завдають шкоди її
діловій репутації.

Просить в рахунок компенсації
спричиненої їй моральної шкоди
стягнути з відповідачки на її користь 25
000 грн. та понесені витрати при поданні
позовної заяви.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги та повторила
доводи, що містяться в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і
пояснила, що дійсно, 27 червня 2014 року,
дізнавшись, що її внучці ОСОБА_4
позивачка, яка викладає історію в
Олександрівському ліцеї, занизила, на
її думку, річну оцінку з цієї
дисципліни, вирішила піти і побалакати
з нею з цього приводу. Викладача ОСОБА_1
вона застала в педагогічному кабінеті,
взяла зі столу журнал теоретичного
навчання, в якому знайшла кілька, як на
її думку, необґрунтовано занижених
оцінок, виставлених педагогом по
історії її внучці і стала вимагати
роз»ясень від ОСОБА_1 на тему, звідки
взялись в журналі ті незрозумілі, як
вона вважає, оцінки. При всьому тому,
мова між ними точилася тільки відносно
навчання і нецензурної лайки, а тим
паче, фізичної сили до позивачки вона
не застосовувала.

Заслухавши доводи сторін, пояснення
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2014 року
відповідач з наміром поспілкуватися з
позивачем відносно виставленої її
онучці річної оцінки з історії зайшла в
педагогічний кабінет
Олександрівського аграрного ліцею, де
навчається її внучка і де вони з
позивачкою працюють. ОСОБА_4,
перевищуючи повноваження, самостійно
стала перевіряти журнал з оцінками її
внучки по історії і розмова з
позивачкою у них точилася, як вона
запевняє, виключно в плані навчання.
Ніяких образ і загроз фізичного
насильства відносно позивачки вона не
висловлювала.

Позивачка, навпаки, пояснює, що
причиною її звернення до суду
послугувало зневажливе відношення до
неї з боку відповідачки, яка дозволила
собі привселюдно, в педагогічному
кабінеті ліцею, в присутності її колеги
ОСОБА_5 ганьбити її честь та гідність,
обзивати її жінкою легкої поведінки,
яка свою кваліфікаційну категорію
«старший викладач» отримала через
статеві стосунки з впливовими людьми.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5
підтвердила, що ОСОБА_3 27 червня 2014 року
в її присутності, в педагогічному
кабінеті Олександрівського аграрного
ліцею висловлювалася нецензурною
лайкою на адресу її колеги ОСОБА_1,
обзивала її усілякими непристойними
словами, жінкою «легкої поведінки»,
тощо, яка через статеві стосунки з
впливовими людьми робить собі кар»єру,
нічого не розуміючись на дисциплінах,
які викладає в ліцеї, зокрема, на
історії, внаслідок чого її онука ОСОБА_4
отримала занижену річну оцінку з
історії.

Статтею 270 ЦК України встановлено, що
відповідно до Конституції України
фізична особа, зокрема, має право на
повагу до гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277
ЦК України).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 277 ЦК України
негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009
року N 1 "Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи"
негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації,
п.18 - згідно з положеннями статті 277 ЦК і
статті 10 ЦПК обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права, п.15 при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

ОСОБА_1, заявляючи позов, посилалась на
такі норми матеріального права, як ст.
ст. 277, 280, 297 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не надала суду жодних
доказів відносно того, що повідомлені
нею відомості є достовірними.

Викликані до суду на її вимогу і
допитані в якості свідків, зокрема,
ОСОБА_6- директор ліцею пояснив, що
особисто при розмові сторін не був
присутній, випадково проходив повз
педагогічного кабінету і чув, що
розмова між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 точилася на
підвищених тонах;

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що зранку 27
червня 2014 року прибиралася на коридорі
і також, проходячи повз цей кабінет
чула, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про щось
голосно балакають, але про сам зміст
їхньої розмови вона нічого не знає.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі п.27 вищевказаної Постанови
Пленуму Верховного Суду способами
захисту гідності, честі чи ділової
репутації від поширення недостовірної
інформації можуть бути, крім права на
відповідь та спростування
недостовірної інформації, також і
вимоги про відшкодування збитків та
моральної шкоди, заподіяної такими
порушеннями як фізичній, так і
юридичній особі. Зазначені вимоги
розглядаються у відповідності до
загальних підстав щодо
відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, судам необхідно
враховувати роз'яснення, що містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (зі змінами, внесеними
постановою від 25 травня 2001 року N 5).

Крім того, при визначенні розміру
моральної шкоди судам слід виходити із
засад справедливості, добросовісності
та розумності. При цьому визначений
розмір грошового відшкодування має
бути співмірний із заподіяною шкодою.

Судом встановлено, що умисним
приниженням честі і гідності позивачці
була заподіяна з вини відповідачки
моральна шкода, яка знайшла своє
вираження у душевних стражданнях,
погіршенні стану здоров»я, що призвело
до необхідності звернення до медичної
установи. Оцінюючи наведені обставини
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що висловлені відповідачем
оціночні судження та думки, що
стосуються позивачки та її дії
відносно неї слід визнати такими, що
порочать гідність, честь та ділову
репутацію ОСОБА_1 як людини та педагога
та порушують її особисті немайнові
права: на повагу до її гідності та
честі. Вказані немайнові права
позивачки підлягають захисту за
судовим рішенням.

Що стосується позовних вимог в частині
розміру стягнення моральної шкоди в
сумі 25 000 грн., то у відповідності до
вимог ст.1167 ЦК України позов в цій
частині підлягає частковому
задоволенню, оскільки при визначенні
розміру моральної шкоди суд в данному
випадку врахував характер і тривалість
завданих позивачці страждань, ступінь
погіршення в зв»язку з цим стану її
здоров'я, істотність вимушених змін у
її життєвих стосунках, та вважає за
необхідне визначити розмір
компенсації моральної шкоди у сумі 1000
грн.

Судові витрати понесені позивачкою
покласти на відповідача відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 74 ч.4, ч.9, 88, 169,
208-209, 213-215, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 277, 280,
297, 1167 ЦПК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 лютого 2009
року N 1 та № 4 від 31 березня 1995 року, суд

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі
та гідності задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженки с. Сокілець Немирівського
району Вінницької області, працюючої
прибиральницею в Олександрівському
професійному аграрному ліцеї, яка
зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка
народилася та проживає у АДРЕСА_2,
працюючої викладачем у
Олександрівському професійному
аграрному ліцеї, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 :

- моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.;

- судовий збір у розмірі 250 грн., а всього
стягнути 1250 (одну тисячу двісті
п»ятдесят) гривень.

В задоволенні іншої частині позову -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Олександрівський
районний суд Донецької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя В.В. Куліков