Справа № 346/881/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1902/2014
Головуючий у 1 інстанції Димашок В. П.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Вакарук В.М.,

суддів Проскурніцького
П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
приватного підприємства
«Карпатресурс» до ОСОБА_2, фізичних
осіб підприємців ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та
приватного підприємства «Фабрика
дитячих меблів» про визнання договорів
оренди недійсними, за апеляційною
скаргою представника Приватного
підприємства «Карпатресурс» на
рішення Коломийського міськрайонного
суду від 23 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Приватне підприємство «Карпатресурс»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
фізичних осіб підприємців ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 та ПП «Фабрика дитячих меблів»
про визнання недійсними договорів
оренди нежитлових приміщень за адресою
АДРЕСА_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 23 липня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПП
«Карпатресурс», посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, зазначає, що до
вирішення даного спору судом помилково
застосовані норми ЦК України, які
регламентують положення щодо захисту
права власності, незважаючи на те, що
предметом розгляду справи була вимога
про визнання правочинів недійсними,
оскільки дані правовідносини
регулюються нормами Глави 16 ЦК України.
Як вказує апелянт, з посиланням на ст.203,
215 ЦК України судом не надано правової
оцінки тому факту, що недійсний
правочин не створює жодних юридичних
наслідків, крім наслідків його
недійсності, а тому, ОСОБА_2 не набув
права власності на майно і у нього не
було жодних підстав для укладення
оскаржуваних договорів оренди. Просив
рішення суду скасувати, прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

В судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_5 вимоги апеляційної
скарги підтримав з наведених у ній
мотивів, представник відповідачів
ОСОБА_6 вимоги скарги заперечив.

Вислухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволення позову, суд
виходив з того, що сторонами при
укладенні договорів оренди було
дотримано загальних вимог,
передбачених ст.203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. ОСОБА_2 згідно
Витягу із Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно був і є на час
вирішення спору власником майна, по
відношенню до якого ним було укладено
договори оренди, оскільки він у
відповідності до вимог ст.ст. 182 та 334 ЦК
України зареєстрував права на нерухоме
майно, яке ніким не відмінено, а тому у
відповідності до ст. 215 та 203 ЦК України
відсутні підстави недійсності
правочинів.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду першої інстанції обґрунтованим з
таких підстав.

Встановлено, що 01.11.2013 року між ОСОБА_2
та приватним підприємцем ОСОБА_3
укладено договір оренди №1 на 330 кв.м.
нежитлових приміщень; 01.11.2013 між ОСОБА_2
та ПП ОСОБА_2 укладено договір оренди №2
на 350 кв.м. нежитлових приміщень, 01.08.2013
року укладено між ОСОБА_2 та ПП «Фабрика
дитячих меблів» договір оренди №3 на 300
кв.м. та 400 кв.м. нежитлових приміщень за
адресою вул. АДРЕСА_1 (а.с.5-13).

Майно, яке було предметом вказаних
договорів належало орендодавцю ОСОБА_2
на праві власності з 24.05.2013 року на
підставі договору про поділ майна, що
підтверджується витягом з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
серії ЕАВ №925590.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 28.01.2014
року договір від 24.05.2013 року про поділ
майна між приватним підприємством
«Карпатресурс» та ОСОБА_2 і ОСОБА_7
визнано недійсним (а.с.21-22).

У відповідності до п.7 Постанови
Пленуму Верховного суду України №9 від
06.11.2009 року правочин може бути визнано
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Встановлено, що на час укладення
оскаржуваних договорів оренди
сторонами було дотримано загальні
вимоги, передбачені ст.203 ЦК України,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину. ОСОБА_2, відповідно
до вимог ст.182, 334 ЦК України, набув право
власності на спірне майно, оскільки
зареєстрував його у встановленому
законом порядку, а тому відсутні
правові підстави, передбачені ст.215 ЦК
України для визнання недійсними
договорів оренди.

У відповідності до п. 5 Постанови №5 від
07.02.2014 року Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, якщо права на нерухоме майно
підлягає державній реєстрації, то
право власності у набувача виникає з
дня такої реєстрації відповідно до
закону (ст. 334 ЦК). До державної
реєстрації права власності за новим
набувачем покупець за договором про
відчуження майна, виконаним сторонами,
не має права розпоряджатися цим майном,
оскільки право власності на нього
зберігається за продавцем, проте має
право на захист свого володіння на
підставі ст. 396 ЦК.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів також приймає до уваги
той факт, що на час розгляду справи
судом першої інстанції, так і на час її
розгляду в апеляційній інстанції,
відсутні дані щодо скасування
Державної реєстрації речових прав
ОСОБА_2 на нерухоме спірне майно, а у
випадку їх появи сторони, у
відповідності до вимог чинного
законодавства, вправі будуть вирішити
питання щодо захисту свого порушеного
права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд приходить до висновку, що судом
першої інстанції постановлено рішення
з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 307, 308,313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Приватного підприємства
«Карпатресурс» відхилити, а рішення
Коломийського міськрайонного суду від
23 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
В.М. Вакарук

Судді
П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко