Справа №666/5171/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2014 року Дніпровський районний суд м.
Херсона у складі:

головуючого судді

Заболотного В.М.

при секретарі

Гріциній О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, що
діє в інтересах ОСОБА_2 до Херсонської
міської ради, третя особа нотаріус
Херсонського міського округу ОСОБА_3,
про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду,
посилаючись на той факт, що відповідно
дубліката посвідчення, виданого 05.02.1981
року, яке зареєстроване в ХДБТІ у 12.02.1981
році, домоволодіння АДРЕСА_1 належало
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частках.
Після смерті ОСОБА_5, у спадщину за
законом на 1/12 частку вступила його
дружина - ОСОБА_4. Таким чином, загалом
останній належало 7/12 (1/2 та 1/12) часток
домоволодіння. В подальшому, на
підставі рішення виконавчого комітету
Дніпровської районної ради народних
депутатів № 11 від 13.01.1989 року, ОСОБА_4
відділом комунального господарства
Дніпровської районної ради народних
депутатів 31 січня 1991 року видано
свідоцтво про право особистої
приватної власності на об'єкт
нерухомого майна. Згідно зазначеного
свідоцтва останній належало 18/100 часток
домоволодіння по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 померла, після смерті матері
позивачки з метою оформлення спадкових
прав за заповітом, 25.1 1.1986 року ОСОБА_2, у
межах встановленого шестимісячного
строку, звернулась до Першої
Херсонської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, на підставі якої було
заведено спадкову справу № 668 за 1986 рік.
Проте через юридичну необізнаність
позивач тривалий час не зверталась до
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, вважаючи, що вже набула
право власності на спірний об'єкт.
Однак, коли у липні 2014 року представник
спадкоємця звернулась до нотаріальної
контори із заявою, у якій просила
повідомити про можливість видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, отримала відмову,
мотивовану тим що спадкодавцем не було
зареєстровано право власності на
об'єкт нерухомого майна в органах
технічної інвентаризації. З таким
висновком позивач не погоджується та
вважаю, що померла ОСОБА_4 у
встановленому законодавством порядку
набула право власності на спірний
об'єкт нерухомого майна, отримавши
свідоцтво про право особистої
приватної власності, а тому позивач має
право на оформлення спадкових прав. На
підставі вищевикладеного просить суд
визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на спадкове майно а саме 18/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному об'ємі просив суд задовольнити
їх з підстав, викладених у позові.

Представник Херсонської міської ради в
судовому засіданні не заперечував
проти задоволення позову у повному
обсязі.

Нотаріус Херсонського міського округу
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився
на адресу суду надав заяву згідно якої
покладався на розсуд суду та просив
розглянути справу за їх відсутності.

Вислухавши представників сторін,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов є
обґрунтованим, законним та таким, що
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Згідно Акту запису про смерть №2535 від
26.10.1986 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після її смерті відкрилась спадщина на
18/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1.

Згідно ст. 534 ЦК УРСР яка передбачає
можливість кожного громадянина
залишити за заповітом усе майно або
його частину одній або кільком особам
як тим, що входять, так і тим, що не
входять до кола спадкоємців за законом.

При складанні заповіту заповідач може
розпоряджатися не тільки майном, яке
йому належить на момент складання
заповіту, але й тим майном, яке буде
йому належати надалі на будь-яких
законних підставах.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

З матеріалів справи судом
встановлено, що 25.11.1986 року позивач
звернулась до Першої Херсонської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини за
заповітом, у якій одночасно просила
після спливу шестимісячного строку у
відповідності до ст. 560 ЦК УРСР видати
їй свідоцтво про право на спадщину за
заповітом.

Згідно відомостей зі Спадкового
реєстру від імені померлої ОСОБА_4
виявлено заповіт посвідчений Першою
Херсонською державною нотаріальною
конторою за реєстровим номером № 2-1886.
Зі змісту вказаного заповіту
вбачається, що померла заповідала
Позивачу все належне її майно де б воно
не знаходилось і взагалі те, що буде їй
належати.(а.с.10).

З пояснень представника позивача та
матеріалів справи судом встановлено,
що будь-які інші заяви щодо майна, у
тому числі від осіб, які б мали право на
обов'язкову частку, до нотаріальної
контори не надходили. Тобто, Позивач є
єдиним спадкоємцем всього майна
померлої, у встановлений законом строк

звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини та від
неї не відмовлялась.

Згідно з ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Згідно матеріалів спадкової справи
вбачається, що 02.07.2014 року представник
позивача звернулась до нотаріуса
Херсонського міського нотаріального
округу із заявою, у якій просила
повідомити про можливість видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом.

Однак, листом нотаріуса Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
від 21.07.2014 року позивачу відмовлено у
оформленні спадкових прав. Підставою
для такої відмови слугував той факт, що
померла не зареєструвала право
власності на об'єкт нерухомого майна в
органах технічної
інвентаризації.(а.с.5).

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбачене цим Законом, за таких умов:
якщо реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від 1
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст.128 ЦК УРСР передбачений
момент виникнення права власності у
набувача, зокрема право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передачі речі, якщо інше не
передбачено законом або договором.

На час виникнення права особистої
власності померлою на спірну квартиру
(199і рік) чинною була Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від
31.01.1966 року, пункт 4 якої передбачав, що
реєстрації підлягають всі будинки і
домоволодіння в межах міст і селищ
міського типу УРСР, що належать
місцевим Радам депутатів трудящих,
державним, кооперативним і громадським
установам, підприємствам і
організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать громадянам
на праві особистої власності.

Зазначений нормативний акт
передбачав державну реєстрацію
будівель, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК України 2004 року та Закону
України від 1 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», тому
вважаю, що ОСОБА_4 у встановленому
законодавством порядку набула право
власності на спірне майно.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Отже на думку суду померла ОСОБА_4 у
встановленому законодавством порядку
набула право власності на спірну
частку нерухомого майна, проте не
зареєструвала його в органах технічної
інвентаризації, а позивач у
відповідності до закону належним чином
звернувся до нотаріусу для оформлення
та належно прийняв спадщину після
смерті матері, суд вважає за можливе
визнати за позивачкою право власності
в порядку спадкування за заповітом на
спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 524, 527, 549, 560 ЦК УРСР (1963
року), ст.ст. 15.16. 182, 328. 392 ЦК України (2003
року), п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України (2003 року). Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 295 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, що діє в
інтересах ОСОБА_2 до Херсонської
міської ради, третя особа нотаріус
Херсонського міського округу ОСОБА_3,
про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на спадкове майно а саме 18/100
часток домоволодіння АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських та
побутових будівель і споруд в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення до Дніпровського
районного суду м. Херсона.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Заболотний В.М.