Справа № 159/5046/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Василюк О.С. Провадження №
22-ц/773/1845/14 Категорія: 53 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука
В.В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю позивача -ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відокремленого
підрозділу «Локомотивне депо Ковель»
державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»,
державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідачів - дорожня профспілкова
організація Львівської залізниці про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на рішення
Ковельського міськрайонного суду від 28
жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 28 жовтня 2014 року позов
задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ВП «Локомотивне
депо Ковель ДТГО «Львівська залізниця»
в користь ОСОБА_1 середньомісячний
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 3000(три тисячі) гривень, моральну
шкоду в сумі 1000(одна тисяча) гривень та
300(триста) гривень понесених витрат на
правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, просив рішення
суду в частині розміру середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та витрат, понесених на
правову допомогу, скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 11.11.1988 року по 26.03.2013 року ОСОБА_1
перебував в трудових відносинах з
відповідачем ВП «Локомотивного депо
Ковель» ДТГО «Львівська залізниця» та
був звільнений за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію 26 березня 2013
року.

У зв'язку з невиплатою відповідачем
належних йому сум при звільненні
ОСОБА_1 12 серпня 2013 року звернувся до
суду з даним позовом.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 27.09.2013 року, яке залишено без
змін ухвалою Апеляційного суду
Волинської області від 04 листопада 2013
року позов ОСОБА_1 до Відокремленого
підрозділу «Локомотивне депо Ковель»
ДТГО «Львівська залізниця», державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця», третя особа -
дорожня профспілкова організація
державного територіально-галузевого
об'єднання Львівської залізниці про
стягнення одноразової премії до
ювілейної дати, одноразової допомоги у
зв'язку з виходом на пенсію, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та моральної шкоди задоволено
частково. Стягнуто з ВП «Локомотивне
депо Ковель» ДТГО «Львівська
залізниця» в користь ОСОБА_1
невиплачену одноразову премію за
багаторічну сумлінну працю до
ювілейної дати - 60-ти річчя з дня
народження у сумі 3 067 (три тисячі
шістдесят сім) гривень та 100 (сто)
гривень понесених витрат на правову
допомогу, а всього 3 167 (три тисячі сто
шістдесят сім) гривень. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 21 травня 2014 року
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 27.09.2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Волинської
області від 04 листопада 2013 року в даній
справі в частині відмови в позові про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди
скасовано, справу в цій частині
направлено на новий розгляд. В частині
стягнення невиплаченої одноразової
премії до ювілейної дати рішення суду
залишено без змін.

Зазначеним судовим рішенням
встановлено, що з вини роботодавця
позивачу при звільненні не виплачено
премію у розмірі посадового окладу за
сумлінну, багаторічну працю до
ювілейної дати в розмірі 3067 грн.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

За змістом п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці» у разі
часткового задоволення позовних вимог
працівника про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні суд визначає розмір
такого відшкодування з урахуванням
розміру спірної суми, на яку працівник
мав право, частки, яку вона становила у
заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком та інших конкретних
обставин справи.

Відповідно до правової позиції,
викладеної в Постанові Верховного Суду
України від 03.07.2013 року в справі 6-60 цс 13
у разі непроведення розрахунку у
звязку з виникненням спору про розмір
належних до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню в
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача; або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. У разі
часткового задоволення позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила в заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 25
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
непроведення розрахунку з працівником
у день звільнення або, якщо в цей день
він не був на роботі, наступного дня
після його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України. У
цьому разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Судом встановлено, що премію до
ювілейної дати в розмірі 3067 грн.
відповідач сплатив позивачу на
виконання рішення суду від 27.09.2013 року,
31.03.2014 року, які були перераховані
Державною казначейською службою
України у Галицькому районі м. Львова,
позивачу 23.05.2014 року.

ОСОБА_1 з даним позовом до суду
звернувся 12 серпня 2013 року.

Отже позивачем не пропущений строк
звернення до суду з вимогою про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, давши вірну
оцінку обставинам справи, суд першої
інстанції встановивши наявність спору
з приводу розміру невиплаченої при
звільненні заробітної плати, прийшов
до вірного висновку про застосування
принципу співмірності з врахуванням
розміру невиплаченої заробітної плати,
істотності частки невиплачених при
звільнені сум порівняно із середнім
заробітком і визначив розмір такого
відшкодування в сумі 3 000 грн.

Рішення в частині відшкодування
моральної шкоди не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що
будь-який спір щодо виплати
одноразової премії за багаторічну
сумлінну працю до ювілейної дати-
60-річчя з дня народження був відсутній,
а тому з відповідача на користь
позивача повинно бути стягнуто
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 63643,70
грн. не заслуговують на увагу, оскільки,
як вбачається з матеріалів справи та
пояснень представника відповідача в
судовому засіданні, відповідач не
визнавав право позивача на отримання
зазначеної премії, мотивуючи тим, що за
період роботи за порушення трудової
дисципліни ОСОБА_1 виносилися догани.

Покликання апелянта на те, що судом
невірно визначений розмір
відшкодування понесених витрат на
правову допомогу є безпідставними,
оскільки суд з врахуванням часткового
задоволення позову та відповідно до
вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати
присудив позивачеві пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського
міськрайонного суду від 28 жовтня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді