Справа № 740/3849/14
Провадження № 2/740/1242/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 жовтня 2014 року
м.Ніжин

Ніжинський
міськрайонний суд Чернігівської
області в складі:

судді Олійника В.П., при
секретарі-Матвієнко О.В., Шадура І.Ю.,
з участю сторін,
представника відповідача-ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності та
честі,

встановив:

Позивачем заявлені вимоги до
відповідача ОСОБА_3, як ректора
Ніжинського державного університету
імені Миколи Гоголя, про визнання
незаконними дії останнього-такими, що
завідомо спрямовані на приниження
честі і гідності позивача, та
повідомити про це Міністерство освіти
і науки України. Позовні вимоги
обгрунтовані тим, що 04 грудня 2012 року
відповідач на засіданні кафедри
філософії і соціології Ніжинського
державного університету публічно
звинуватив позивача у маніпулюванні
викладачем ОСОБА_4 при написанні ним
"Відкритого листа...", 06 грудня 2012 року
ОСОБА_4 повідомив позивачу по телефону
про те, "...що ОСОБА_3 "шантажем" у
кабінеті ректора змусив його написати
"кляузу" на мене...", 07 грудня 2012 року
позивач звернулась до відповідача з
проханням надати копію протоколу
засідання вищезазначеної кафедри,
звернувши увагу на те, що "...як стало
мені відомо, ОСОБА_3 публічно
звинуватив мене у маніпулюванні ОСОБА_4
...", та "... запросила копію "кляузи" на
мене, яку, як мені повідомлено, шляхом
шантажу було заставлено ОСОБА_4
власноруч написати у кабінеті ректора 5
грудня 2012 р. ...". У відповіді від 12 грудня
2012 року за підписом відповідача факт
маніпулювання не спростовується,
замість належним чином посвідченої
копії протоколу було надано витяг з
нього, з якого слідує, що "... ОСОБА_3
публічно намагається прив"язати мене
до справи ОСОБА_4 Стосовно "кляузи" на
мене, а точніше-надання запитуваної
інформації, яка стосується особисто
мене, то мені було категорично
відмовлено в її наданні. При цьому п.2
листа №59-01-15 від 12.12.2012 р. підтверджує
факт наявності такої інформації у
ОСОБА_3 ...". Відмовивши в наданні
інформації відповідач свідомо порушив
вимоги ст.ст.9, 23, 31, 45 Закону України "Про
інформацію". "... Після офіційної відмови
ОСОБА_3 (лист №59-01-15 від 12.12.2012 р.) надати
мені інформацію, яка стосується
особисто мене, я звернулась за
роз"ясненнями до ОСОБА_4 з приводу його
повідомлення 6 грудня 2012 р. телефоном
про примушування його шляхом "шантажу"
написати "кляузу" на мене. 29 грудня 2012 р.
ОСОБА_4 надав мені письмове
підтвердження повідомленого телефоном
6 грудня 2012 р., додавши при цьому
власноруч написану копію "записки", яку,
використовуючи своє службове
становище в кабінеті ректора так
"наполегливо " "вимагав" від нього
ОСОБА_3 "в складних моральних умовах
переслідування", "у стані фізичних
страждань". При цьому ОСОБА_4 детально

розповів про обставини "наполегливого"
"вимагання" від нього ОСОБА_3 вище
вказаної "записки", підтверджуючи
сказане документально. Але це ті події
і обставини, оцінку яким має дати
кримінальне судочинство. Для
цивільного-маємо підтвердження того
факту, що інформація, у наданні якої
мені відмовив ОСОБА_3, стосується
особисто мене. З часом з різних джерел я
була повідомлена (і добре це відчула на
собі !), що прихована від мене ОСОБА_3
інформація про мою особу була
використана ним в офіційних відповідях
у державні установи, тобто, поширена
інформація, яка ганьбить мою честь і
гідність ...". Відповідно до ст.47 Закону
України "Про інформацію" вчинені
відповідачем дії є порушенням
законодавства про інформацію, даними
діями відповідача позивачу завдано
непомірно тяжкої моральної шкоди.

В запереченнях на позов
відповідач просить відмовити у
задоволенні позову з посиланням на те,
що позивач довільно трактує норми
чиного законодавства, у
листі-відповіді від 26 грудня 2012 року на
ім"я директора департаменту вищої
освіти Міністерства освіти і науки
України ім"я позивача не згадується.
"...некоректним і непристойним з боку
позивача є маніпулювання іменем
покійного ОСОБА_4 з використанням його
записок, в яких, до речі, немає жодного
натяку на те, що хто-небуть образливо
висловлювався про неї або зазіхав на її
честь і гідність...", відповіді на запити
позивача надані в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов за вищевикладених
обставин, пояснивши, що відповідачем
протиправно не надана інформація, яка
стосується її особисто, дана
інформація, яка є недостовірною,
зазначена в листі ОСОБА_4, і в
подальшому неправомірно використана
відповідачем шляхом направлення в
державні органи, відповідач публічно
звинуватив її у маніпулюванні ОСОБА_4,
недостовірна інформація-інформація
щодо маніпулювання нею ОСОБА_4,
редагування та внесення нею до листа
ОСОБА_4 інформації, не має відношення до
листа ОСОБА_4 щодо неправомірних дій
ректора та недоліків університету,
інформація, яка викладена ОСОБА_4 і
поширена відповідачем в листі від 26
грудня 2012 року на державному рівні,
порочить її честь та гідність, ОСОБА_4
помер в 2013 році.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав, пояснивши, що ОСОБА_4
написаний лист 2 роки тому, в поясненнях
на адресу міністерства освіти
цитуються висловлювання самого ОСОБА_4,
не має відношення до подальшого
поширення даної інформації, записка
ОСОБА_4 не має офіційного значення,
"кляуза", якої вимагала позивач, в
університеті відсутня, на час запиту
позивача щодо надання інформації
перебував у відпустці, лист ОСОБА_4
писав вдома і в подальшому передав
йому, даний лист зазначений у додатку
до відповіді на запит, у відповіді на
запит мова про позивач не іде, ОСОБА_4
помер в 2013 році.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов не визнав,
пояснивши, що відсутнє поширення
недостовірної інформації щодо
позивача відповідачем, на засіданні
кафедри зі сторони відповідача були
оціночні судження.

Свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні показала, що 4 грудня 2012 року
на засіданні кафедри в приміщенні
кабінету ректора розглядалось питання
щодо поновлення ОСОБА_4 на роботі, було
ознайомлено із відкритим листом
ОСОБА_4, була дискусія, ОСОБА_3 вказував
про маніпулювання ОСОБА_2 ОСОБА_4,
ОСОБА_4 зазначив, що сам звертався до
ОСОБА_2 "...хоче посовітуватись...",
ініціатором зустрічі з ОСОБА_2 був сам
ОСОБА_4.

Із врахуванням доказів по справі
суд приходить до слідуючих висновків.

За приписами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін; сторони мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень; суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін; докази подаються
сторонами; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем заявлені вимоги до
відповідача ОСОБА_3, як ректора
Ніжинського державного університету
імені Миколи Гоголя при виконанні ним
посадових (службових) обов"язків, про
визнання незаконними дії
останнього-такими, що завідомо
спрямовані на приниження честі і
гідності позивача, та повідомити про це
Міністерство освіти і науки України.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що
відповідач при виконанні посадових
обов"язків не надав на вимогу позивача
інформацію, яка стосується особи
позивача і є недостовірною, та поширив
дану недостовірну інформацію на
державному рівні.

Відповідно до положень ч.4 ст.32
Конституції України, ст.277 ЦК України
кожному гарантується судовий захист
права спростовувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації, а також право на
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації; фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
особою, яка поширила інформацію.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені).

Негативною слід вважати
інформацію, в якій стверджується про
порушення особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій, яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин:а) поширення інформації,
тобто доведення її до відома хоча б
одній особі у будь-який спосіб; б)
поширена інформація стосується певної
фізичної чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим

немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснювати
своє особисте немайнове право. Під
поширенням інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню чи з використанням
інших засобів масової інформації;
поширення в мережі Інтернет чи з
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Копією відкритого листа від 23
жовтня 2012 року підтверджується
звернення ОСОБА_4 до президента
України...., Міністерства освіти та
науки..., з приводу дільності
Ніжинського державного університету
імені Миколи Гоголя та ректора ОСОБА_3,
тобто ОСОБА_4 реалізовано
конституційне право звернення до
органів державної влади згідно ст.40
Конституції України.

Згідно копії витягу із протоколу
№4 засідання кафедри.... від 04 грудня 2012
року заслуханий відкритий лист ОСОБА_4
від 23 жовтня 2012 року, на запитання
відповідача щодо відношення позивача
до даного листа-"...ОСОБА_4 Я сам вручив
ОСОБА_2 копію листа...", також останнім
зазначено, зокрема, "... коли мене
звільнили, я був у стані, близькому до
самогубства, і писав листи у стані
афекту...", постановили: "... зміст
відкритого листа прийняти до відома...".
Відомості негативного характеру щодо
позивача у даному документі відсутні.

Відповідно до копії листа ОСОБА_4
на адресу ректора Ніжинського
державного університету ОСОБА_3 (дата
виправлена-05 чи 06.12.2012 р.) ОСОБА_4
зазначено "...вирішив написати в
Міністерство освіти листа..., так як я не
знав, як це робити, бо ніколи в житті цим
не займався, я вирішив знайти людей, які
б допомогли мені у цьому. Серед інших, я
звернувся й до ОСОБА_2 знаючи, де вона
проживає. Я написав варіант відкритого
листа, що являв собою набір емоційних
викладок та інформацію, яка, як я вважав
у тому стані, повинна була зацікавти
міністерство з професійної точки зору.
Перебуваючи в неадекватному душевному
стані, я не міг відреагувати листа
належним чином. Тому я звернувся до
ОСОБА_2 з проханням допомогти це
зробити. Вона зробила редакцію, додавши
деяку інформацію, невідому мені. Я
підписа цей примірник листа, особливо
не вникаючи в деталі, бо довіряв їй.
Після того я розіслав лист за адресами,
взявши їх х інтернету. Зараз я вважаю,
що в листі було допущено ряд
необ"єктивних висловлювань на адресу
ректора НДУ. Але, разом з тим, є й
справедливі судження. Конкретно-що
стосується викладання філософських
дисциплін в НДУ. Загалом, зараз я б
такого листа не писав. То був
непотрібний крок, викликаний в
основному моїм стресовим афектним
станом...". Дана інформація, зокрема,
щодо позивача-"...Тому я звернувся до
ОСОБА_2 з проханням допомогти це
зробити. Вона зробила редакцію, додавши
деяку інформацію, невідому мені. Я
підписа цей примірник листа, особливо
не вникаючи в деталі, бо довіряв
їй...",-поширена ОСОБА_4 в листі на ім"я
відповідача, як ректора навчального
закладу.

Відповідно до копії повідомлення
ректора університету ОСОБА_3 від "...26.12.12
р. ..." "... На ваш лист від 21.11.2012 р. №4.4-20/4347
щодо відкритого листа
ОСОБА_4...повідомляємо:...", зокрема,
"...Таким чином, твердження і
звинувачення висловлені у "відкритому
листі" щодо ректора університету
надумані і безпідставні. На це вказали
також члени ректорату під час
ознайомлення з текстом "відкритого
листа" ОСОБА_4 на засіданні 3 грудня 2012
р., та й сам ОСОБА_4 у записці на ім"я
ректора університету 6 грудня 2012 р.
визнав: "Зараз я вважаю, що в

листі було допущено ряд необ"єктивних
висловлювань на адресу ректора НДУ (...)
Загалом, зараз я б такого листа не
писав. То був непотрібний крок,
вчинений в основному моїм стресовим
афективним станом" (копія записки
додається)...". Відомості негативного
характеру щодо позивача у даному
повідомлені відсутні, дане
повідомлення разом із додатком-копією
листа ОСОБА_4 на адресу ректора
Ніжинського державного університету
ОСОБА_3 (дата виправлена-05 чи 06.12.2012
р.),-надане відповідачем при виконанні
посадових обов"язків ректора на лист
Міністерства освіти і науки, молоді та
спорту України від 21 листопада 2012 року.

Із врахуванням викладеного
поширена ОСОБА_4 вищезазначена
інформація щодо позивача не носить
негативного характеру і не підлягає
спростуванню. Дії відповідача щодо
надіслання повідомлення при виконанні
посадових обов"язків від "...26.12.12 р. ..."
разом із листом ОСОБА_4 на адресу
ректора Ніжинського державного
університету ОСОБА_3 (дата виправлена-05
чи 06.12.2012 р.) не свідчать про порушення
гідності та честі позивача.

Посилання позивача на
протиправність дій відповідача по
відношенню до ОСОБА_4 щодо листа
останнього (дата виправлена-05 чи 06.12.2012
р.) судом відхиляються, оскільки
відповідно до положень ст.62
Конституції України особа вважається
невинуватою у вчиненні злочину і не
може бути піддана кримінальному
покаранню, доки її вину не буде
доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням. Оціночними судженнями, за
винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, зокрема критика,
оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що
містять фактичні дані, Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Таким чином,
відповідно до ст.277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень ст.10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод.

Показання свідка ОСОБА_5 щодо
висловлювання ОСОБА_3 про
маніпулювання ОСОБА_2 ОСОБА_4 судом
відхиляється, оскільки дане
висловлювання є оціночним судженням
відповідача, яке відповідно до ст.277 ЦК
України не є предметом судового
захисту.

Несвоєчасне надання відповідей
на запити позивача не є підставою для
висновку про порушення її гідності та
честі, при цьому позивач не позбавлена
можливості вирішити питання про
відповідальність відповідача за
порушення законодавства про
інформацію.

Із врахуванням викладеного
заявлені позивачем вимоги не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, що є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про захист гідності та
честі-відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Ніжинський
міськрайонний суд Чернігівської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.П.
Олійник.