Справа № 348/481/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1923/2014
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р.П.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів Горблянського
Я.Д., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/2 частину спадкового майна
та визнання права власності на
спадкове майно, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського
районного суду від 28 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/2 частину спадкового майна
та визнання права власності на
спадкове майно.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що
її матері ОСОБА_5 належав на праві
власності житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами у
АДРЕСА_1.

В зазначеному будинковолодінні до 1988
року проживала вона та її брати -
ОСОБА_3 і ОСОБА_6 За життя мати заповіту
не складала, тому після її смерті
відкрилася спадщина за законом на
зазначене майно.

Зазначала, що ОСОБА_6 прийняв спадщину
шляхом фактичного вступу в управління
і володіння спадковим майном, оскільки
залишився проживати у зазначеному
домоволодінні, а вона допомагала
братові обробляти мамину присадибну
ділянку, робити ремонт
будинковолодіння, тому також прийняла
спадщину шляхом фактичного вступу в
управління спадковим майном.

Посилаючись на те, що 09 листопада 1999
року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про
право на спадщину за законом на все
спадкове майно, 14 березня 2000 року склав
заповіт, за яким все своє майно заповів
ОСОБА_4, хоча вона також прийняла
спадщину після смерті матері і має
право на 1/2 частку у майні, просила
позов задовольнити.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 28 липня 2014 року позов
задоволено, визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/2 частину житлового будинку
з господарським будівлями та спорудами
в АДРЕСА_1 від 09.11.1999 року, зареєстроване
в реєстрі за номером Д-1074 видане ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частку житлового будинку,
господарських будівель та споруд, які
розміщені в АДРЕСА_1 загальною площею
46,1 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. і
згідно технічного паспорту
складається з житлового будинку,
зазначеного під літерою «А», веранди,
зазначеної під літерою "а", гаража,
зазначеного під літерою «Б», стайні,
зазначеної під літерою «В1», стодоли,
зазначеної літерою «В», вбиральні,
зазначеної під літерою «Г», шопи,
зазначеної під літерою «Д», воріт,
зазначених під №1, огорожі, зазначеної
під №2, огорожі, зазначеної під №3 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

В апеляційній скарзі на дане рішення
ОСОБА_4 посилається на неповне
з'ясування судом всіх обставин справи
та порушення норм матеріального і
процесуального права.

Не погоджується з висновком суду про
те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після
смерті матері шляхом фактичного вступу
в управління та володіння спадковим
майном.

Зазначає, що позивач дійсно проживала у
вказаному домоволодінні, але не до
1988 року, а до 1961 року, вона ж
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_6 з 1980 року і з того
часу проживала у спірному
будинковолодінні.

Поховання ОСОБА_5 здійснювали вони з
чоловіком за власні кошти і ніякого
майна матері ОСОБА_2 не забирала, так як
його фактично не було.

Крім того, ОСОБА_2 було відомо про
оформлення її братом свідоцтва про
право власності на спадкове майно ще у
1999 році, а тому суд безпідставно
поновив позивачці строк позовної
давності.

Зазначає, що довідка Пнівської
сільської ради №02-25/187 від 11 березня 2013
року та акт обстеження
матеріально-побутових умов, які взяв до
уваги суд першої інстанції, є
сфальсифікованими та не відповідають
дійсності.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу
підтримали з вищенаведених мотивів.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 апеляційну
скаргу заперечив, посилаючись на її
безпідставність.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
хоча про час та місце судового розгляду
належним чином повідомлявся.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що ОСОБА_5 згідно
свідоцтва про право власності від 14
квітня 1988 року належав житловий
будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, після
її смерті відкрилася спадщина на
зазначене будинковолодіння.

На час смерті ОСОБА_5 у спірному будинку
проживав та був зареєстрованим ОСОБА_6
- брат позивачки, тому відповідно до ст.
529, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР він мав право на
спадщину.

Позивачка ОСОБА_2 заяву про прийняття
спадщини після смерті матері до
державної нотаріальної контори не
подавала.

9 листопада 1999 року ОСОБА_6 одержано
свідоцтво про право на спадщину за
законом на ціле будинковолодіння.

14 березня 2000 року ОСОБА_6 склав заповіт,
яким заповів усе належне йому майно
співжительці ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер.

Відповідно до частини першої статті 529
ЦК УРСР при спадкоємстві за законом
спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого.

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК
Української РСР визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Зазначені в цій
статті дії повинні бути вчинені
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

За змістом ст. 549 ЦК УРСР вбачається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції як із
встановленого факту виходив з того, що
позивачка фактично вступила в
управління спадковим майном, оскільки
разом з братом зробила необхідні
витрати на поховання мами, спорудження
їй надгробного пам'ятнику, після смерті
приходила до домоволодіння матері, де
допомагала брату обробляти мамину
присадибну ділянку, разом з братом
проводили поточні ремонтні ремонти.
Крім того, зразу після смерті матері з
спадкового майна вона отримала
сервант (шафу та поличку), чотири
сковорідки для випічки хліба, дві сапи,
мамину хустку, полотно та інші особисті
речі покійної.

Враховуючи, що свідоцтво про право на
спадщину за законом від 9 листопада
1999 року було видано ОСОБА_6 на ціле
будинковолодіння, судом визнано його
недійсним в 1/2 частині.

Проте, колегія суддів вважає, що
забирання після смерті матері
особистих речей покійної,
господарських речей, як і допомога
брату в оброблянні земельної ділянки
та проведенні ремонту в спірного
будинку безпосередньо не свідчать про
вступ в управління або володіння
спадковим майном, а будь-яких дій
позивачки щодо спадкового майна, які б
свідчили про прийняття спадщини в
порядку та строки, передбачені п. 1 ч. 1
та ч. 2 ст. 549 ЦК, суд у своєму
рішенні не вказав.

Колегія суддів вважає, що акт
обстеження матеріально-побутових умов
позивачки та довідка Пнівської
сільської ради не є належними доказами
вступу в управління та володіння
спадковим майном після смерті матері,
оскільки такі підтверджують факт
вступу в управління спадковим майном
після смерті брата ОСОБА_6

У зв'язку з цим, у суду першої інстанції
були відсутні підстави для визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1

За наведених обставин, рішення суду
першої інстанції підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного
суду від 28 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом на 1/2 частину
спадкового майна та визнання права
власності на спадкове майно -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання ним законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді
Я.Д. Горблянський

В.М. Соколовський