Справа № 682/2206/14-ц
Провадження № 2/682/705/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01.10.2014 року Славутський міськрайонний
суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Тончук Р.І.,

при секретарі Придачук Г.Л.,

за участю позивача ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,її представника
ОСОБА_4

співвідповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
договору дарування нікчемним,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
нікчемним. Посилається на те,що у
серпні 2008 року він домовився з
відповідачкою ОСОБА_3 про купівлю у неї
12 частини приміщення магазину,що
розташований у АДРЕСА_1 за 90 тис. грн..
Нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу не змогли, оскільки
магазин перебував під заставою, а тому
уклали його у простій письмовій формі.
Він сплатив відповідачці частинами
протягом 2008-2009 років за приміщення
магазину 66160 грн., як завдаток. Однак,
вона ухилилась від укладення в
нотаріальному порядку договору
купівлі-продажу і 13.11 2009 року уклала
договір дарування, яким подарувала
приміщення магазину ОСОБА_5 Однак,
фактично це був договір
купівлі-продажу, а договір дарування є
удаваним правочином, укладеним з метою
неповернення йому сплачених їй коштів.
Просив визнати цей правочин нікчемним.

Ухвалою суду до участі в справі в
якості співвідповідача залучений
ОСОБА_5

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
змінив позовні вимоги і просить
визнати договір дарування від 13.11.2009
року удаваним.

Відповідачка ОСОБА_3 позову не визнала,
давши пояснення про те, що вона
здійснила безоплатне відчуження
належного їй приміщення магазину
ОСОБА_5,оскільки вони перебувають у
дуже хороших дружніх стосунках. Із
ОСОБА_1 не уклала договір
купівлі-продажу, оскільки він не зміг
повністю заплатити визначену нею суму,
а сплачені ним кошти буде йому
повертати.

Співвідповідач ОСОБА_5 позову не
визнав, давши пояснення про те, що
договір дарування укладений на
законних підставах, він є безоплатним,
здійснена його державна реєстрація, а
тому підстав для визнання його
удаваним немає.

Заслухавши пояснення сторін, доводи їх
представників ,суд приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 29.12.2009 року, що вступило в
законну силу , встановлено, що сторони у
серпні 2008 року домовились про продаж
ОСОБА_3 ОСОБА_112 частини належного їй
приміщення магазину, що розташований у
с. Берездів Славутського району,
уклавши договір у простій письмовій
формі без зазначення суми, за яку
повинен бути вчинений продаж, дати
нотаріального посвідчення договору,
строків здійснення розрахунку.
Протягом 2008-2009 років ОСОБА_1 сплатив
ОСОБА_3 66160 грн. в рахунок цього
договору. Нотаріально посвідчений
договір не був укладений. Цим же
рішенням з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
стягнуто сплачені ним за приміщення
магазину кошти в сумі 66160 грн. (а.с. 10).
Рішенням цього ж суду від 2.08.2011 року , що
також вступило в законну силу, ОСОБА_1
відмовлено в позові до ОСОБА_3 про
визнання зазначеного договору
купівлі-продажу дійсним.(а.с. 44).

Згідно договору дарування від 13.11.2009
року,що посвідчений приватним
нотаріусом Славутського районного
нотаріального округу за реєстром №4612,
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 належне їй
нежитлове приміщення(приміщення
магазину), що розташоване у АДРЕСА_1.
ОСОБА_5здійснена державна реєстрація
свого права власності на ціле
нежитлове приміщення(а.с.71,72 ).

Належних і допустимих доказів про те,
що договір дарування є удаваним
правочином, ОСОБА_1 не надав. Допитані в
у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та
ОСОБА_7дали пояснення про те,що ОСОБА_3
висловлювала намір продати магазин,
підшукувала покупців, але жоден з них
не був присутнім при укладенні
договору між нею та ОСОБА_5, а, отже, не
може ствердити його оплатності. Доводи
позивача щодо неможливості дарування
нерухомого майна чужій людини є
логічним припущенням, однак, на ньому
не може ґрунтуватись рішення суду.

Крім того, ОСОБА_1 не є належним
позивачем, оскільки не є стороною цього
договору.Його права відчуженням
приміщення магазину не порушуються,
оскільки йому відмовлено в позові про
визнання договору купівлі-продажу
цього ж приміщення, що був укладений
між ним та ОСОБА_3, дійсним, та стягнуто
судовим рішенням з відповідачки на
його користь сплачені ним за
приміщення магазину кошти. Невиконання
цього рішення на день розгляду справи
не є підставою для задоволення позову.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду від 8.05.2012 року позивачу відмовлено
в позові про визнання недійсним цього ж
договору дарування.(а.с.68).

Також слід взяти до уваги те,що навіть
в разі визнання правочину удаваним, у
позивача не виникає права на
приміщення магазину.Відповідно до ст.
235 ЦК України якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який вони насправді вчинили. Отже,
визнання правочину удаваним не
породжує для позивача ніяких прав,
оскільки в такому разі приміщення
магазину ОСОБА_5 належало б на підставі
договору купівлі-продажу.

Позивачем пропущений встановлений
законом строк позовної давності, однак,
питання щодо застосування цього строк
суд не обговорює, оскільки є підстави
для відмови в позові по суті.

Керуючись ст.ст.202,215,235 ЦК України, 8, 10,
212, 213 ЦПК України, суд

вирішив:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання удаваним договору дарування
приміщення магазину , що розташований у
АДРЕСА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Славутського районного
нотаріального округу 13.11. 2009 року за
реєстром № 4612, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий суддя: