У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з
чужого незаконного володіння та поділ
майна подружжя за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року,

в с т а н о в и
л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом, який згодом уточнила, і
остаточно просила витребувати з чужого
незаконного володіння ОСОБА_5
автомобіль «Ауді А 6», державний номер
НОМЕР_1, передати його у
спільну власність їй і ОСОБА_4,
припинити її право власності на Ѕ
частку зазначеного автомобіля та
стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову
компенсацію вартості цієї частки.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 19
травня 1998 року по 16 лютого 2009 року вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Із листа
відділу реєстраційно-екзаменаційної
роботи при УДАІ УМВС України в
Івано-Франківській області від 15
квітня 2009 року їй стало відомо, що 16
липня 2007 року ОСОБА_4 придбав
автомобіль «Ауді А 6», державний номер
НОМЕР_1, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, який
відповідно до біржової угоди
купівлі-продажу транспортного засобу
від 8 листопада 2008 року продав ОСОБА_5

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 19
лютого 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 19
лютого 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення про часткове задоволення
позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію вартості Ѕ частини
автомобіля «Ауді А 6 », державний номер
НОМЕР_1, у сумі 40 685 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з пропущення
позивачем позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив із
недоведеності відповідачем пропущення
позовної давності. Визнав спірний
автомобіль об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, у якому
частки кожного із подружжя є рівними, і
стягнув з відповідача вартість частки
позивача у автомобілі в сумі 40 685 грн.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитись не
можна.

Судами встановлено, що з 19 грудня 1998
року по 16 лютого 2009 року ОСОБА_3
перебувала у шлюбі з ОСОБА_4

За час шлюбу ними 16 липня 2007 року набуто
у власність автомобіль « Ауді А 6»,
державний номер НОМЕР_1, який
відповідно до біржової угоди
купівлі-продажу транспортного засобу
від 8 листопада 2008 року ОСОБА_4 продав
ОСОБА_5

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4
ст.65 СК України).

За змістом ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя.

У п. 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що у
випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що спірний автомобіль
придбаний та відчужений під час шлюбу,
у порушення зазначених норм
матеріального права, не дослідивши
докази на підтвердження обставин щодо
відчуження ОСОБА_4 спірного автомобіля
на свій розсуд проти волі ОСОБА_4 і не в
інтересах сімґї чи не на її потреби,
дійшов передчасного висновку про
стягнення на користь позивача вартості
її частки у спірному автомобілі, не
спростувавши висновку суду першої
інстанції про недоведеність позивачем
факту відчуження автомобіля не в
інтересах сім'ї.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 72 СК
України, до вимоги про поділ майна,
заявленої після розірвання шлюбу,
застосовується позовна давність у три
роки, яка обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Згідно із вимогами ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи
відповідача про пропущення строку
позовної давності, вказав на те, що лист
Івано-Франківського ВРЕР при УДАІ УМВС
України в Івано-Франківській області
від 15 квітня 2009 року надісланий голові
Івано-Франківської асоціації
адвокатів поштою і тому строк позовної
давності не пропущений. Проте,
встановивши такі обставини, суд
апеляційної інстанції не послався на
відповідні докази, на підставі яких їх
встановив.

Не враховано апеляційним судом і
положення ч. ч. 3, 6 ст. 70 ЦПК України,
відповідно до яких, якщо закінчення
строку припадає на вихідний, святковий
чи інший неробочий день, останнім днем
строку є перший після нього робочий
день. Строк не вважається пропущеним,
якщо до його закінчення заява, скарга,
інші документи чи матеріали або
грошові кошти здано на пошту чи
передані іншими відповідним засобами
зв'язку.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі й щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 307, 316 ЦПК України,
вирішуючи питання перебігу строку
позовної давності, не визначився з
початком такого строку та його
останнім днем, не зазначив у рішенні
відповідні календарні дати, дійшов
передчасного висновку про скасування
рішення суду першої інстанції та
часткове задоволення позову, що
призвело до таких порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції на підставі ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
вересня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.Олійник Судді:
В.І.Амелін Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко
І.К.Парінова