АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/305/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2966/14
Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.

Суддів: Дорош А.І., Бондаревської С.М.,

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Диканського районного суду
Полтавської оласті від 19 серпня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики

В С Т А Н О В И Л А
:

У березні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та
просив стягнути з відповідача борг за
договором позики в сумі 17 500 грн. та
сплачений при подачі позову до суду
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.,
вказуючи на те, що позивач надав
відповідачу по справі ОСОБА_2 позику у
вигляді грошових коштів в сумі 17 500 грн.,
згідно чого було відібрано письмову
розписку, з кінцевим терміном
повернення вказаних коштів до 04.02.2014
року, але відповідач до цього часу
вказані кошти не повернув.

Рішенням Диканського районного суду
Полтавської оласті від 19 серпня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики - відмовлено за
безпідставністю.

Рішення оскаржив ОСОБА_1, який в
апеляційній скарзі просив скасувати
рішення та ухвалити нове, яким його
позов задовольнити повністю,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
лише в межах заявлених позивачем вимог
та зазначених і доведених ним обставин.

Обов'язок доказування статтею 60 ЦПК
України покладено на сторону, яка
посилається на доказувані обставини як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. Крім того
зазначено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач через свого
представника звернувся до суду з
позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2,
який останній повинен повернути
позивачу до 04 лютого 2014 року в
підтвердження чого надав суду
ксерокопію розписки датовану 30 січня
2014 року, яка на думку позивача та його
представника свідчить про укладення
договору позики, відповідно до якого
відповідач вказаного числа отримав
позику в розмірі 17 500 грн.

Вказана ксерокопія розписки, яка
знаходиться в матеріалах цивільної
справи не відповідає формі оригіналу
розписки пред'явленої представником
позивача на вимогу суду в судовому
засіданні.

Так на оригіналі розписки маються
підписи свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
заперечуються свідком ОСОБА_4, який в
суді категорично заявив, про те, що
ніяких підписів на розписці датованій
30 січня 2014 року ні він, ні інший свідок
ОСОБА_3 не ставили.

В суді відповідач ОСОБА_2 категорично
заперечував факт отримання у
позивача зазначених коштів та
стверджував, що 30 січня 2014 року, це дата
коли він був у відрядженні за межами м.
Полтави, мотивуючи це належними та
допустимими доказами, якими є: .

- ксерокопії подорожніх листів від 21
січня 2014 року та 01 лютого 2014 року, з яких
вбачається , що відповідач ОСОБА_2 до 30
січня 2014 року перебував за межами
Полтавської області ( а.с. № 55-56);

- анкетою - заявою № 042-Z/040767 від 12.02.2014
року між відповідачем ОСОБА_2 та банком
"Фінанси та Кредит", розпискою про
отримання платіжної карти у
непогашеному стані, та запечатаним
конвертом з ПІН-кодом. з яких
вбачається, що саме вказаного числа
відповідач уклав договір позики на 10000
грн. та отримав кредитну карту.
Наступного дня від вказаного договору
відмовився мотивуючи це тим, що картку
на отримання кредиту у нього було
викрадено ( а.с № 53-54);

- СМС повідомленням з FCBANK, від 13 лютого
2014 року о 09 год. 21 хв., з якого
вбачається, що відповідачу було
відмовлено в наданні кредиту (а.с. №94);

- протоколом прийняття заяви про
вчинення кримінального правопорушення
від 13 лютого 2014 року до Диканського РВ
УМВС України з якого вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 за захистом своїх
прав звернувся в органи міліції, де
повідомив, щодо вчинення відносно
нього з боку позивача по справі ОСОБА_1
злочину, а саме останній змусив
написати його розписку на отримання
ним позички в сумі 17 500 грн. та з цією
метою відібрав у нього паспорт
громадянина України, ідентифікаційний
код та його водійське посвідчення.
Після цього став вимагати повернути
йому вказані кошти, які реально
отримані не були ( а.с.№ 15);

- витягом з кримінального провадження
№0000042, від 13.02.2014 року з якого
вбачається, що 11 лютого 2014 року
перебуваючи в офісі ПП
"Полтава-комбітранс" на ґрунті раптово
виниклих неприязнених відносин
позивач ОСОБА_1, зловживаючи довірою
підлеглого, відповідача ОСОБА_2
заволодів його паспортом громадянина
України, ідентифікаційним номером та
водійським посвідченням (а.с.№ 67);

- постановою про закриття
кримінального провадження від 21
березня 2014 року винесеної слідчим
слідчого відділення Київського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавської області, з
якої вбачається, що дійсно між
відповідачем та позивачем по справі
виник конфлікт 11 лютого 2014 року щодо
правомірного використання
відповідачем дизельного пального за
шість місяців роботи на
автопідприємстві позивача ОСОБА_1 (а.с.
№16);

- дослідженими в судовому засіданні
матеріалами закритого кримінального
провадження №0000042, з якого
слідує, що згідно заяви відповідача
ОСОБА_2 СВ Київського РВ ПМУ УМВС
України було проведено досудове
розслідування за ст. 357 ч.3 КК України
під час якого були підтверджені
викладені відповідачем факти, щодо
підстав конфлікту між ним та позивачем
по справі, а саме щодо правильного
використання відповідачем ОСОБА_2
пального під час перевезення вантажу.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що позивачем не було надано належних,
допустимих та обгрунтованих доказів на
підтвердження факту надання ОСОБА_2 в
борг згідно розписки грошових коштів в
сумі 17500 грн., судом першої інстанції
вірно встановлено, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики є недоведеним.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Диканського
районного суду Полтавської оласті від
19 серпня 2014 року та задоволення
апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Диканського районного суду
Полтавської оласті від 19 серпня 2014 року
-в - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.М. Триголов

Судді:
А.І. Дорош

С.М. Бондаревська