Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3470/13-ц
Провадження №: 2/332/1165/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 вересня 2014 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Запоріжжі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» про
визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2013р. ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся
до суду з повозом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

22.05.2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до ПАТ «КБ «ПриватБанк» про
визнання недійсним правочину. В позові
зазначив, що банком пред'явлено до суду
позов до ОСОБА_1 про стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором
№ SAMDN3563 від 22.09.2005р., укладеного
між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк».
Однак, зазначений кредитний договір
він не укладав та не підписував, що
підтверджується висновком судової
почеркознавчої експертизи. Просив
вказаний правочин визнати недійсним.

Ухвалою суду від 27.08.2014р. справи за
позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк»
про визнання правочину недійсним та за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором об'єднані в одне
провадження.

Ухвалою суду від 09.09.2014р. позовні вимоги
ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за клопотанням банку
залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свій позов підтримав та пояснив, що
кредитні кошти у Приватбанка він не
отримував і кредитний договір не
укладав і не підписував. В 2005 році він
бажав придбати у розстрочку товари у
магазині «Домотехніка» в районі
«Лахті» у м.Запоріжжі, тому отримав
довідку про зарплату за місцем роботи
та зробив ксерокопію паспорта і
податкового коду, але у видачі кредиту
в магазині йому було відмовлено. В
подальшому в роздягальні
спорткомплексу «Манеж» в нього були
викрадені копії його паспорту,
ідентифікаційного коду та довідки про
заробітну плату. В міліцію з цього
приводу він не звертався, оскільки
вкрадені були копії документів, а не
сам паспорт та податковий код. З
Приватбанком він ніяких відносин не
мав, волевиявлення на отримання
кредиту в нього не було, кредитних
договорів з Приватбанком він не
оформлював, кредити не отримував, тому
просив позов задовольнити та визнати
кредитний договір недійсним.

Аналогічні пояснення надала
представник позивача ОСОБА_2

Представник ПАТ «КБ «Приватбанк» в
судовому засіданні проти позову
заперечував та пояснив, що зазначений
кредитний договір не може бути
визнаний недійсним, оскільки згідно
висновку почеркознавчої експертизи
ОСОБА_1 кредитний договір не
підписував, а отже фактично і не
укладав, тому ОСОБА_1 повинен був
пред'явити позов про визнання договору
неукладеним, просив в позові відмовити.

ПАТ «КБ «Приватбанк» надав суду також
письмові заперечення на позов, де
викладена аналогічна правова позиція
(т.1 а.с.141-142).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини та
відповідні їм правовідносини, оцінивши
та проаналізувавши всі надані докази,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню з наступних
підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
22.09.2005р. ПАТ «КБ «Приватбанк» було
видано кредит на ім'я ОСОБА_1 в сумі 4000
грн. Підставою для видачі кредитна був
кредитний договір № SAMDN3563,
оформлений 22.09.2005р. між ПАТ «КБ
«Приватбанк» та від імені ОСОБА_1, а
також заява на оформлення кредитної
карти, оформлена на ім'я Приватбанку
від імені ОСОБА_1 (т.1 а.с.5-6, 47-51).

Однак, відповідно до висновку
судової почеркознавчої експертизи № 31
від 03.03.2014р.:

1. Підпис від імені ОСОБА_1 в Договорі
SANDN3563 про відкриття картрахунку
та обслуговування кредитної картки від
22.09.2005р., виконаний не ОСОБА_1 ним, або
іншою особою.

2. Підпис від імені ОСОБА_1 в Заяві
на оформлення кредитної карти від
22.09.2005р. виконані не ОСОБА_1, а іншою
особою. (т.1 а.с.71-74).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
пояснив, що кредитні кошти у
Приватбанка він не отримував і
кредитний договір не укладав і не
підписував. В 2005 році він бажав
придбати у розстрочку товари у
магазині «Домотехніка» в районі
«Лахті» у м.Запоріжжі, тому отримав
довідку про зарплату за місцем роботи
та зробив ксерокопію паспорта і
податкового коду, але у видачі кредиту
в магазині йому було відмовлено. В
подальшому в роздягальні
спорткомплексу «Манеж» в нього були
викрадені копії його паспорту,
ідентифікаційного коду та довідки про
заробітну плату. В міліцію з цього
приводу він не звертався, оскільки
вкрадені були копії документів, а не
сам паспорт та податковий код. З
Приватбанком він ніяких відносин не
мав, волевиявлення на отримання
кредиту в нього не було, кредитних
договорів з Приватбанком він не
оформлював, кредити не отримував.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 1-3, 5 ст. 203 цього
кодексу. Положеннями ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 не
мав волевиявлення на отримання
кредитних коштів від ПАТ «КБ
«Приватбанк», фактично ОСОБА_1 не
вчиняв будь-яких дій, які були
направлені на реальне настання
правових наслідків у вигляді отримання
кредитних коштів. Окрім того, згідно
наданого банком розрахунку ОСОБА_1 не
здійснював жодного разу погашення
кредиту та вчиняв інші дії, які б
вказували на виконання з його боку
договірних відносин по сплаті
кредитних зобов'язань (т.1 а.с.3-4).

Частинами 1, 2 ст. 216 ЦК України
встановлено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Отже, враховуючі викладені обставини,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним
кредитного договору № SAMDN3563 від
22.09.2005р., засновані на законі та є
обґрунтованими, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі. Суд
вважає, що кредитний договір №
SAMDN3563 від 22.09.2005р. був укладений та
підписаний від імені ОСОБА_1 іншою
особою, яка не встановлена судом, і суду
не було надано доказів, що саме ОСОБА_1
укладав кредитний договір № SAMDN3563
від 22.09.2005р. та отримував кредитні кошти
за цим договором.

Суд вважає необґрунтованими доводи
представника ПАТ «КБ «Приватбанк»
стосовно того, що ОСОБА_1 повинен був
пред'являти позовні вимоги про
визнання кредитного договору
неукладеним, оскільки згідно абз. 6 п.8
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом, тому суди мають відмовляти в
позові з такою вимогою.

В силу ст.ст.79, 88 ЦПК України у зв'язку
із задоволенням позову суд вважає за
необхідним стягнути з ПАТ «КБ
«Приватбанк» витрати по сплаті за
проведення судової почеркознавчої
експертизи на суму 900 грн. 48 коп., які
підтверджені рахунком експертної
установи та квитанцією про оплату
експертизи (т.1 а.с.63, 144).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
правочину недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №
SAMDN3563 від 22.09.2005р., укладений між
ОСОБА_1 та Публічним акціонерним
товариством Комерційний банк
«Приватбанк».

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 900 грн. 48 коп. на
відшкодування понесених витрат по
сплаті судової почеркознавчої
експертизи.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його проголошення
до апеляційного суду Запорізької
області через Заводський районний суд
м. Запоріжжя.

Повний текст рішення виготовлено 10
вересня 2014 року.

Суддя
Р.В. Сінєльнік