АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5493/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2726/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 11 червня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом та, остаточно
визначившись у позовних вимогах
відповідно до заяви від 17 квітня 2014
року (а.с. 38), просив стягнути з ОСОБА_1 на
його користь борг за договором позики в
сумі 36561,88 грн.; стягнути з ОСОБА_1 судові
витрати.

В обґрунтування вимог вказував, що 9
листопада 2010 року ОСОБА_1 згідно
наданої розписки, зобов'язався
погасити борг свого сина ОСОБА_4 та
виплатити суму боргу у розмірі 3000
доларів США в строк до 1 червня 2011 року.

Протягом двох років ОСОБА_1 сплатив 1000
доларів США. Суму у 2000 доларів США на
момент подання позову повернуто не
було.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 червня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3,
суму боргу за договором позики в сумі
33735,06 грн., що складається з 23600 грн.
основного боргу, 2432,41 грн. - 3% річних від
простроченої суми боргу, 7 702,65 грн. -
проценти за користування коштами.

Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_1 та просив скасувати
його та ухвалити нове, яким стягнути з
нього 16404 грн. боргу та 492,02 грн. 3% річних
від простроченої суми боргу.

Посилався на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме
безпідставне застосування до суми
боргу подвійної облікової ставки НБУ, а
також стягнення 3% річних за 3 роки, в той
час як позовна давність на стягнення
неустойки складає 1 рік.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що 09 листопада 2010 року ОСОБА_1, згідно
наданої розписки, зобов'язався
погасити борг свого сина ОСОБА_4 перед
позивачем та виплатити йому суму боргу
в розмірі три тисячі доларів США в
строк до 01 червня 2011 року. На протязі
двох років відповідач частково
повернув ОСОБА_3 гроші в сумі однієї
тисячі доларів США, проте остаточну
суму - 2000 доларів США до цього часу не
повернув.

Позивач неодноразово звертався до
ОСОБА_1 з проханням повернути йому суму
боргу, але відповідач борг не повертає.
На пропозицію про добровільну сплату
суми боргу, не відповідає.

Станом на 17 квітня 2014 року
заборгованість відповідача перед
ОСОБА_3 становить 2000 доларів США ,
що станом на 11.06.2014 р. складає 23600 грн. (
курс долара до гривні станом на 11.06.2014 р.
складає 11,80 грн. за 1 долар США згідно
курсу НБУ ).

3% річних з 09 листопада 2010 р. по 17 квітня
2014 р. складає 2432,41 грн.

Згідно Постанови НБУ від 14 квітня 2014
р. №212 розмір облікової ставки станом
на 05.04.2014 р. становить 9,5 % .Проценти від
суми позики на вказаний період
становлять 7702,65 грн.

Загальна заборгованість складає 33735,06
грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позову, а також 3% річних від
простроченої суми боргу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого суду, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи та
нормами чинного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ч.1,3 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних витрат на суму
боргу та проценти річних входять до
складу грошового зобов'язання і не є
санкцією за невиконання чи неналежне
виконання грошового зобов'язання.

Аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Таким чином, помилковим є твердження
апелянта про необхідність
застосування до вимоги про стягнення 3%
річних спеціального строку позовної
давності.

Крім того, необґрунтованими є доводи
апелянта про те, що судом першої
інстанції застосовано подвійний
розмір облікової ставки НБУ.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 5 квітня 2014 року облікова
ставка НБУ становить 9,5%, а тому
заборгованість по відсоткам за 1254 днів
становить 7702,65 грн.

Отже, судом першої інстанції не було
застосовано подвійний розмір
облікової ставки НБУ при визначенні
заборгованості ОСОБА_1 за договором
позики.

Твердження апелянта про те, що судом
першої інстанції невірно визначено
суму основного боргу не відповідають
дійсним обставинам справи.

Так, апелянтом підтверджується
заборгованість перед ОСОБА_3 у розмірі
2000 доларів США. На момент ухвалення
рішення 2000 доларів США еквівалентно 23600
грн. (за курсом 11,80 грн. за 1 долар США).
Таким чином, сума основного боргу
ОСОБА_1 становить саме 23600 грн.

Доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності
присудження з нього судових витрат на
користь ОСОБА_3 є неспроможними.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Позивачем належним чином підтверджена
сплата судового збору в розмірі 364,69
грн. та 1000 грн. витрат на правову
допомогу.

З урахуванням того, що позовні вимоги
ОСОБА_3, задоволено на 92%, то судом
першої інстанції правильно визначено
розмір судового збору, що підлягає
відшкодуванню за рахунок відповідача,
а саме 337,35 грн.

Ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» встановлює
перелік осіб, які мають пільги щодо
сплати судового збору. У вказаному
переліку відсутня така категорія, як
учасники бойових дій, а тому ОСОБА_1 не
може вважатися таким, що звільнений від
сплати судового збору.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: