Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/1398/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Жигановської О.С.

суддів: Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Акціонерного комерційного
інноваційного банку „УкрСиббанк" про
захист прав споживача, визнання
кредитного договору, договору іпотеки
недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 10.07.2014
року

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10.07.2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_2 до АКІБ
„УкрСиббанк" про визнання кредитного
договору та договору іпотеки
недійсними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Апелянт зазначає, що суд дійшов
помилкового висновку про
правомірність надання Банком
споживчого кредиту у іноземній валюті
та неправильно застосував положення
ст.ст. 192, 203, 215, 638, ЦК України .

Апелянт та представник Банку, будучи
належно повідомленими про час і місце
розгляду справи, не з'явилися в судове
засідання, доказів поважності причин
неявки в судове засідання не надали, а
тому суд розглядає справу у їх
відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 03.07.2008 року між
Банком, як кредитором, та ОСОБА_2, як
позичальником, укладено кредитний
договір № 0, за яким Банк надав
позивачу кредит в сумі 40700 доларів США
зі сплатою 14% річних терміном до 03.07.2023
року (а.с.79-85). З метою забезпечення
вказаного кредитного договору між
сторонами укладено іпотечний договір,
за яким позивач передав в іпотеку Банку
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що Банк, маючи
банківську ліцензію на право
здійснювати банківські операції,
визначені частиною першою та пунктами
5-11 частини другою статті 47 Закону
України „Про банки і банківську
діяльність", та дозвіл на право
здійснення операцій, визначених
пунктами 1-4 частини другою та частиною
четвертою статті 47 Закону України „Про
банки та банківську діяльність", на
момент укладення кредитного договору з
апелянтом та у період його виконання
сторонами, не потребував отримання
індивідуальної ліцензії Нацбанку
України на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу. Такий висновок суду
ґрунтується на положеннях п. 1 ч.2 ст. 47
Закону України „Про банки та
банківську діяльність" та п. 1.5
постанови Правління Національного
банку України від 14.10.2004 року № 483 „Про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу",
згідно якої використання іноземної
валюти як засобу платежу без
індивідуальної ліцензії дозволяється
якщо ініціатором за валютною операцією
є уповноважений банк (ця норма
стосується лише тих операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких Національний банк видав йому
банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операцій з
валютними цінностями) та узгоджується
з п. 11 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».
Не було потреби в отриманні
індивідуальної ліцензії і самим
ОСОБА_2, оскільки ініціатором за
валютною операцією виступав Банк.
Частиною другою статті 192 ЦК України
передбачено, що іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Крім того, принцип свободи
договору є одним із загальних
принципів цивільного законодавства.
Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору (ст.ст.6,627 ЦК
України). Свобода договору - це,
насамперед, свобода укладення договору
і визначення його умов.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків, що
визначено ч. 1 ст. 202 ЦК України. У свою
чергу зміст договору складають умови
(пункти), визначені на розсуд сторін,
погоджені ними - згідно зі ст. 628 ЦК
України.

Статтею 215 ЦК України визначено
підстави недійсності правочину, якими
є недодержання в момент вчинення
правочину вимог, встановлених ч.ч. 1-3,5,6
ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. При укладенні
договору, підписаного позивачем, який
підтвердив цим свою згоду умовами
даної угоди, було дотримано всі
передбачені законом істотні умови
договору, котрі були обумовлені згодою
сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення договору сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасників
було вільним та відповідало їх
внутрішній волі, що підтверджено
власноручними підписами сторін;
правочин був спрямований на отримання
кредиту та відповідно його погашення,
згідно умов договору.

Відтак, доводи апелянта щодо
відсутності повної інформації по
оспорюваному кредитному договору,
невідповідність останнього змісту
актам законодавства України є
необгрунтованими.

Також, вірним є висновок суду щодо
безпідставності позовних вимог про
визнання недійсними договору іпотеки,
оскільки такі вимоги є похідними від
вимог про визнання недійсним
кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду, зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та не
містять підстав для скасування чи
зміни рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313- 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10.07.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: