АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4826/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 627/64/13-ц
Доповідач - Кругова С.С.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 вересня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді
- КРУГОВОЇ С.С.

суддів колегії
- ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

-
ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Харкові
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення
Краснокутського районного суду
Харківської області від 05 травня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и
л а :

До Краснокутського районного суду
Харківської області звернулася ОСОБА_3
з позовом в якому просила суд стягнути
з ОСОБА_4 на її користь 2264 грн.18 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди та 2000
грн. на відшкодування моральної шкоди
та судові витрати.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що під час наїзду автомобілем на
неї, яким керував відповідач їй були
завдані тілесні ушкодження внаслідок
чого змушена була звернутися до
лікарні за медичною допомогою де
перебувала на стаціонарному лікуванні
та за власні кошти купувала ліки, які
призначались лікарями, а саме на суму
2264, 18 грн., що підтверджується наявними
у неї чеками.

Зазначає, що вона була змушена на
протязі майже року відвідувати
прокуратуру, районний відділ міліції,
писати скарги на це витрачати свій
робочий та вільний час, що також
викликало у неї душевне хвилювання,
погіршувало її самопочуття та
загальний стан здоров'я. Тобто, ОСОБА_4
своїми діями позбавив її та її сім'ю
засобів існування, в сім'ї на данному
грунті виникали конфлікти, що
спричинило їй душевні страждання,
позбавило її нормальної
життєдіяльності та завдало моральної
шкоду у 20000 грн.

ОСОБА_4 заперечуючи проти позову,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі і у
березні 2013 року звернувшись з
зустрічною позовною заявою, просив
стягнути з ОСОБА_3 на його користь 10 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те,
що йому заподіяна моральна шкода, яка
обумовлена глибиною його душевних
страждань, погіршенням його
самопочуття та стану здоров'я, втратою
роботи, приниженням репутації та
необхідністю захищати свої права,
честь та гідність у судовому порядку.

Рішенням Краснокутського районного
суду Харківської області від 05 травня
2014 року у задоволенні позовів
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
сторони подали апеляційні скарги, в
яких просять частково змінити рішення
суду, яким задовольнити їх позови в
іншій частині залишити без змін.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
посилається на постанову апеляційного
суду Харківської області в якій
зазначено, що автомобіль під
керуванням ОСОБА_4 здійснив на неї
наїзд. Зазначає, що суд безпідставно
взяв до уваги висновок експертизи,
оскільки вона не була присутня при її
проведенні. Судом неправомірно було
відмовлено в задоволенні клопотання
про не прийняття висновку експертизи
як доказу. Експертиза була проведена з
порушенням Інструкції про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає,
що рішення суду винесено з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, тому вважає, що в частині відмови
йому в задоволенні зустрічного позову
є незаконним.

Вважає, що суд дійшов до поспішного
висновку та воно не відповідає
дійсності, фактичним обставинам та
матеріалам справи.

Зазначає, що на протязі трьох років, з
моменту звернення ОСОБА_3 до
правоохоронних органів та до суду про
притягнення його до відповідальності
за протиправні дії яких він не скоював
та стягнення з нього в судовому порядку
грошової компенсації за надумані дії,
тривалий час йому спричиняло моральні
страждання та переживання, мало місце
неодноразове відвідування працівників
ДАІ та суду, погіршилися відношення в
сім'ї та зі знайомими, погіршилося в
нього самопочуття, були витрачені ним
значні грошові кошти на подання
зустрічного позову до суду та
залучення юриста по справі для захисту
його інтересів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, що з'явилися,
обговоривши доводи апеляційних скарг
та, дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що вони задоволенню не
підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Постановляючи рішення про відмову у
задоволенні позовів, суд першої
інстанції виходив з того, що сторонами
по справі не надано належних та
допустимих доказів в обґрунтування
заявлених вимог за первинним та
зустрічним позовами.

З таким висновком суду, судова колегія
погоджується з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту постанови
у справі про адміністративне
правопорушення апеляційного суду
Харківської області від 26 грудня 2012
року ОСОБА_4 19 листопада 2011 року ,
близько 14 години 30 хвилин керуючи
автомобілем НОМЕР_1 по вул.Перемоги в
смт Краснокутськ Краснокутського р-ну
Харківської області поблизу магазину
«Оптовичок», рухаючись заднім ходом, не
переконавшись, що це буде небезпечно
для інших учасників дорожнього руху
допустив наїзд на ОСОБА_3, в результаті
чого остання отримала легкі тілесні
ушкодження. Після цього ОСОБА_4 місце
пригоди залишив.

Крім цього, вищезазначена
постанова у справі про адміністративне
правопорушення містить висновок , що
факт наїзду автомобіля під керуванням
ОСОБА_4 на ОСОБА_3 є доведеним.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду , з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вищезазначена норма
процесуального права дає підстави
вважати постанову суду обов'язковою з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Тобто факт наїзду автомобіля під
керуванням ОСОБА_4 на ОСОБА_3 є
встановленим.

Але , особливість правил відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, полягає в наявності трьох
підстав для виникнення
відповідальності: а) наявність шкоди; б)
протиправна дія заподіювача шкоди;
в) наявність причинного зв'язку між
протиправною дією та шкодою. Вина
заподіювача шкоди не вимагається.
Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає без
вини.

Що стосується розміру майнової
шкоди, заподіяної відповідачем
позивачу, суд першої інстанції
правильно дійшов висновку про відмову
у задоволенні позову, оскільки судовим
розглядом не встановлено наявність
причинного зв'язку між протиправною
дією та шкодою..

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК фізична
особа яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я фізичній
особі, зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності , а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання.

Порушення цивільного права є
результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Суд першої інстанції правильно
послався на висновок експрета № 311,8035
-КЕ/2013/пп в якому зазначено , що
утворення на тілі ОСОБА_3 синців на
правій гомілці та поперековій ділянці,
від дії елементів кузова автомобіля
ВАЗ 2108 при його русі заднім ходом
виключається. Крім того, експерти
зазначили, що пояснення ОСОБА_3 щодо
механізму отримання нею 19.11.2011 року
зазначених нею тілесних ушкоджень при
обставинах на які вона посилається не
узгоджуються з медичними та авто
технічними даними. Встановити в
результаті чого утворилися на тілі
ОСОБА_3 синці не уявляється можливим.

Позивач в свою чергу будь яких доказів ,
що спростовують висновки експерта суду
не надала. При цьому, в апеляційній
скарзі ОСОБА_3 зазначила, що не має
наміру проведення повторної
експертизи.

Матеріали справи не містять доказів
позовних вимог, а саме , що в результаті
протиправних дій відповідача цивільні
права позивача зазнали зменшення або
ліквідації і це позбавило її
можливості здійснити, реалізувати це
право повністю або частково. Жодного
документу, який би свідчив про ступень
заподіяної шкоди ОСОБА_3 саме діями
відповідача ОСОБА_4 і розмір витрат
матеріали справи не містять.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС
України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини по справі і дав
належну оцінку наданим сторонами
доказам і дійшов правильного висновку
про відмову сторонам у позовах про
відшкодування моральної шкоди у
зв»язку з відсутністю належних і
допустимих доказів наявності
причинно-наслідкового зв»язку між
діями та наслідками .

Доводи апеляційних скарг не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Будь яких доказів, які б спростовували
висновки суду сторони не надали.

Відповідно до ст. 308, ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31
березня 1995 року", ст.1187,1195 ЦК України,
ст.10,57,60, 61,303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,324
ЦПК України , колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги - відхилити.

Рішення Краснокутського районного
суду Харківської області від 05 травня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення. Касаційна скарга може
бути подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -