Справа № 317/3704/14-ц
№/п 2/317/1527/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької
області, в складі:

головуючого судді - Гончаренка П.П. ,

при секретарі - Зеленській С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя.

В обґрунтування своїх позовних вимог,
позивачка зазначила, що 08 червня 1977
року будинком одруження м. Запоріжжя
було зареєстровано шлюб між позивачкою
та відповідачем, згідно свідоцтва про
одруження НОМЕР_2.

На сьогоднішній день шлюб між
позивачкою та відповідачем не
розірвано, але відповідач проживає не
за місцем своєї реєстрації, згідно якої
прописаний з 09.04.2005 року. Так як між
сторонами не було досягнуто згоди про
добровільний поділ спільного майна,
яке вони нажили за час подружнього
життя, позивачка змушена звернутися до
суду з відповідним проханням.

За період спільного подружнього життя
позивачка спільно з відповідачем
володіють наступним майном: житловим
будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 із
всіма відповідними прибудовами, а саме:
житловий будинок літ. А, мансарда літ.
мс., душ літ. Б, вбиральня літ. В, сіни
літ. а-2, водопровід № 2, паркан № 1.

Відповідно даний будинок було
оформлено на ім'я відповідача, що
підтверджується технічним паспортом
від 16.09.1993 року, але даний будинок було
придбано хоч і в період шлюбу, але за
кошти позивачки. Тому позивачка вважає,
що даний житловий будинок із всіма
господарськими спорудами, що вказані в
технічному паспорті за адресою:
АДРЕСА_1 є її приватною власністю, так
як відповідні кошти на придбання
будинку були отримані особисто нею у
позику, що підтверджується розпискою,
тому вона вважає, що право власності
повинно належати особисто їй.

У зв'язку з вищевикладеним позивачка
просить суд визнати право власності на
спірний житловий будинок розташований
за адресою: АДРЕСА_1 за нею.

В судове засідання позивачка не
з'явилась, але надала до суду заяву, в
якій зазначила, що повністю підтримує
позов, просила суд задовольнити
позовні вимоги у повному об'ємі з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але 04.11.2014 року надав до суду
клопотання про розгляд справи без його
участі в заяві також зазначив, що
позовні вимоги визнає у повному обсязі
не заперечує проти задоволення
позовної заяви.

Тому суд вважає за необхідне
розглядати справу на підставі наявних
у ній доказів, відповідно з частиною 4
ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі, якщо відповідно до положень
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального засобу не
здійснюється.

У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК
України, суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
сторін, на підставі наявних у справі
доказів, без фіксації судового процесу.

Суд, вивчивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
обґрунтований та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Статтею 11
ЦПК України передбачено, що суд
розглядає цивільні справи на підставі
наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57
ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України
суд не бере до уваги докази, одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом і обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 08 червня 1977 року
будинком одруження м. Запоріжжя було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про одруження серія НОМЕР_2.

На сьогоднішній день шлюб між
позивачкою та відповідачем не
розірвано, але відповідач проживає не
за місцем своєї реєстрації, згідно якої
прописаний з 09.04.2005 року. Так як між
сторонами не було досягнуто згоди про
добровільний поділ спільного майна,
яке вони нажили за час подружнього
життя, позивачка змушена звернутися до
суду з відповідним проханням.

За період спільного подружнього життя
позивачка спільно з відповідачем
володіють наступним майном: житловим
будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 із
всіма відповідними прибудовами, а саме:
житловий будинок літ. А, мансарда літ.
мс., душ літ. Б, вбиральня літ. В, сіни
літ. а-2, водопровід № 2, паркан № 1.

Відповідно даний будинок було
оформлено на ім'я відповідача, що
підтверджується технічним паспортом
від 16.09.1993 року. згідно технічного
паспорту, який виготовлено 25.04.2014 року
користувачем будинку зазначено
відповідача ОСОБА_2

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини
є майно, набуте нею за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй особисто, та
згідно із ч. 7 якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному із подружжя, то
частка в цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особисто
приватною власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
їм на праві спільної сумісної
власності, і у разі його поділу частини
дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 71 СК України передбачено, що
майно, яке є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовились про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

На підставі вищевикладеного, суд,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
законними, обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 70, 71 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1) право
власності на житловий будинок, що
знаходиться у АДРЕСА_1 із всіма
відповідними прибудовами, а саме:
житловий будинок літ. А, оглядова яма в
літ. А, службова прибудова літ. а-2, ганок
до літ. а-2, ганок до літ. а-2, житлова
мансарда літ. мс., лоджія, вбиральня літ.
Б, душ літ. В, погріб з шийкою літ. пг.,
замощення І, замощення ІІ, паркан № 1,4,
ворота № 2,5, водопровід № 6, хвіртка № 3.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
П.П. Гончаренко