Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., за участю представника позивача
Станкевича В.О., відповідача ОСОБА_2 та
її представника ОСОБА_3 розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" та ОСОБА_2 на рішення
Рокитнівського районного суду від 29
жовтня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку „Приватбанк" до
ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Рокитнівського
районного суду від 29 жовтня 2013 року
позовні вимоги ПАТ „Приватбанк"
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь ПАТ „Приватбанк"
заборгованості за кредитним договором
№ 0702/33 від 09 лютого 2007 року в розмірі
18380,72 грн. та судовий збір в розмірі 229,40
грн.

В задоволенні решти позовних вимог ПАТ
„Приватбанк" щодо стягнення тіла
кредиту, в розмірі 310 грн. 82 коп. та пені,
в розмірі 6229 грн.71 коп. відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ
„ПриватБанк" та ОСОБА_2, кожен окремо,
подали апеляційні скарги, в яких
покликаються на його незаконність,
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1608/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Феха Т.С.

Доповідач :
Григоренко М.П.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що
суд не вірно встановив суму, яка
фактично нею була сплачена за
кредитним договором. Зокрема нею було
сплачено грошові кошти в загальній
сумі 67304 грн. 60 коп., а не 66304,82 грн., як
зазначив суд в оскаржуваному рішенні.
Судом не враховано оплату згідно
квитанції від 08.05.2009 року на суму 900 грн.

Судом не надано належної оцінки тій
обставині, що в липні-жовтні 2008 року був
збій роботи програмного забезпечення
Банку, що спричинило порушення обліку
розрахунків за кредитним договором,
чим на її думку, скористався Банк і що
призвело до збільшення розміру
заборгованості.

Зазначає, що якщо невірно було
нараховано заборгованість за кредитом,
то відповідно й розрахунок
заборгованості по процентам за
користування кредитом є невірним.

Вважає, що в утворенні заборгованості
за кредитним договором її вина
відсутня взагалі.

Крім того, Банк не вжив заходів
щодо усунення наслідків, пов'язаних з
порушенням роботи програмного
забезпечення, що свідчить про сприяння
збільшенню розміру заборгованості.

Із цих підстав просить оскаржуване
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк"
щодо солідарного стягнення з неї та
ОСОБА_4 заборгованості за кредитним
договором № 0702/33 від 09 лютого 2007 року, в
розмірі 18380,72 грн., та судового збору
скасувати, ухваливши нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог в
цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„ПриватБанк" вказує, що рішення суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення пені та зменшення
заборгованості по тілу кредиту є
незаконним.

Зазначає, що сума неустойки (пені), яку
сторони визначили та погодили при
укладенні Договору є розумною.
Відповідно до ч.1 ст. 624 ЦК України, якщо
за порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Відповідач належним чином не
виконувала своїх зобов'язань за
кредитним договором, мали місце
неодноразові порушення сплати кредиту,
затримка його сплати та відсутність
сплати взагалі, що призвело до
нарахування пені, а тому суд помилково
відмовив позивачу у задоволенні позову
в цій частині.

Також вважає, що судом безпідставно
зменшено заборгованість за тілом
кредиту на 310,82 грн. Всі платежі, які
були зроблені відповідачем були
зараховані на сплату кредиту, що
підтверджується розрахунком
заборгованості, проте суд прийшов до
висновків, що відповідачем була
здійснена переплата в лютому, квітні та
липні 2008 року, хоча на зазначені
періоди відповідач мав прострочену
заборгованість, тому переплата в
розмірі 310,82 грн. в першу чергу пішла на
погашення простроченої заборгованості
по процентах та пені.

Із цих підстав просить змінити рішення
суду в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення пені в
розмірі 6229,71 грн. та зменшення розміру
тіла кредиту з 7975,94 грн. до 7665,12 грн.,
ухваливши в цій частині нове рішення
про задоволення вказаних позовних
вимог, а також стягнути з відповідачів
на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" судові
витрати.

В ході апеляційного розгляду справи
ОСОБА_2 підтримала свою апеляційну
скаргу та просила її задовольнити, а
апеляційну скаргу ПАТ КБ „ПриватБанк"
відхилити.

Представник ПАТ КБ „ПриватБанк"
підтримав свою апеляційну скаргу та
просив її задовольнити, а апеляційну
скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційних
скарг та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга ПАТ КБ
„ПриватБанк" задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ПАТ КБ „ПриватБанк", суд першої
інстанції виходив з того, що в
результаті порушень зобов'язань за
кредитним договором позичальник
заборгував позивачу 18 380, 72 гривень, які
підлягають стягненню із боржника та
поручителя солідарно, відповідно до
положень ст.ст. 526, 554, 1054 ЦК України.

Відмовляючи у стягненні 310, 82 гривень
основного боргу, суд першої інстанції
послався на те, що Банком безпідставно
не було зараховано на погашення
кредиту 310 грн. 82 коп., які були
переплачені відповідачем у лютому,
квітні та липні 2008 року і в лютому 2010
року.

Залишаючи без задоволення позовні
вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк" щодо
стягнення пені, в розмірі 6229 грн.71 коп.,
суд першої інстанції вказав, що
оскільки в липні 2008 року у позивача мав
місце збій роботи програмного
забезпечення, що спричинило порушення
обліку розрахунків за кредитним
договором № 0702/33 і Банк не вжив
своєчасних заходів щодо усунення
негативних наслідків від цього, тому
ця вимога є безпідставною.

Проте, оскаржуване рішення в частині
відмови в задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" щодо
стягнення в солідарному порядку із
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 тіла кредиту, в
розмірі 310 грн. 82 коп. і пені, в розмірі
6229 грн.71 коп., підлягає скасуванню, у
зв'язку із невідповідністю висновків
суду обставинам справи, з ухваленням в
цій частині нового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що 09
лютого 2007 року між ПАТ „Приватбанк" та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 0702/33, за умовами якого кредитодавець
надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 50 000
гривень з остаточним терміном
повернення коштів до 05 лютого 2010 року
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у строки та в розмірі
щомісячних платежів згідно з
погодженим графіком. Кредит надано на
споживчі цілі (а.с. 9-12).

Повернення одержаних коштів
забезпечено порукою ОСОБА_4, про що
укладено договір № 0702/33/ДП від 09 лютого
2009 року (а.с. 14).

Вважаючи кредитні зобов'язання
порушеними з вини позичальника, що
призвело до виникнення заборгованості
сумою у 24 921 ,25 гривень, з яких: 7 975, 94
гривень - заборгованість за кредитом, 10
715, 60 гривень - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 6
229, 71 гривень - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язання, в липні 2013 року
Банк звернувся до суду з вимогою про
стягнення солідарно із відповідачів
зазначеної суми заборгованості.

Згідно зі ст. ст. 1054, 526, 554 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства.
У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

В ході розгляду даної цивільної справи
в суді першої та апеляційної інстанції
встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 в
певні місяці погашення кредиту
здійснювалось у меншому розмірі чи
взагалі не сплачувались і остання дану
обставину визнала.

Пунктом 4.3 кредитного договору №070233
від 09.02.2007 року було передбачено, що при
порушенні позичальником своїх
зобов'язань по погашенню кредиту він
має сплачувати Банку проценти за
користування кредитом в розмірі 40 %
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості, замість 19% річних, як це
було визначено п. 4.1.

Також, пункти 6.1 і 6.2 кредитного
договору було передбачено нарахування
пені та штрафів, у разі порушення
позичальником взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до пункту 4.8 кредитного
договору між сторонами було досягнуто
домовленість щодо порядку розрахунку
за цим кредитним договором, відповідно
до якого в першу чергу чергові платежі
відповідача ОСОБА_2 йшли на погашення
пені та штрафів, а решта на погашення
простроченої заборгованості по тілу
кредиту і процентів і самого тіла
кредиту.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на наявні
в матеріалах справи квитанції, які
підтверджують сплату нею за кредитним
договором 67304 грн. 60 коп. та на свої
розрахунки, відповідно до яких у неї
відсутня будь-яка заборгованість перед
позивачем, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки ці розрахунки
останньою здійснені без застосування
положень п. 4.3, 4.8, 6.1., 6.2 кредитного
договору, а саме, не було здійснено
розрахунок із врахуванням всіх
штрафних санкцій.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те,
що відхилення від графіку сплати
платежів відбулось не з її вини, а з
вини Банку, через збій програмного
забезпечення, наслідки якого останній
своєчасно не усунув, на увагу не
заслуговують, оскільки при укладенні
договору сторонами було чітко
визначено суму щомісячних платежів,
які мала сплачувати позичальник та
графік погашення кредиту, а тому у
ОСОБА_2 не було необхідності кожен раз
уточнювати суму щомісячного платежу.

За наявності простроченої
заборгованості, про яку ОСОБА_2 не
могла не знати, у разі внесення нею
платежів у меншому розмірі ніж це було
передбачено графіком, тому саме
остання в першу чергу мала бути
зацікавлена у тому, щоб цю
заборгованість погасити як можна
скоріше і увійти в графік, навіть із
урахуванням тієї обставини, що в роботі
програмного забезпечення Банку
відбувся збій.

Відповідач ОСОБА_2 не надала достатніх
та допустимих доказів, які б свідчили
про те, що після липня 2008 року, коли в
роботі програмного забезпечення Банку
відбувся збій, вона вживала відповідні
заходи для того, щоб встановити дійсний
розмір заборгованості за кредитним
договором та погасити цю
заборгованість у найкоротші терміни.

Факт неналежного виконання ОСОБА_2
своїх зобов'язань за кредитним
договором стверджується також тим, що у
2010 році позивач вже звертався до суду
із відповідним позовом із даного
приводу, але який в наступному було
залишено судом без розгляду із
ініціативи Банку, оскільки позичальник
почала вживати відповідні заходи щодо
добровільного врегулювання спору, але
до кінця це питання між сторонами у
добровільному порядку вирішено так і
не було.

За таких обставин, апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а позов ПАТ
„Приватбанк" щодо стягнення в
солідарному порядку із ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 тіла кредиту, в розмірі 310 грн. 82
коп. і пені, в розмірі 6229 грн.71 коп.
підлягає задоволенню у повістю.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" задовольнити.

Рішення Рокитнівського районного суду
від 29 жовтня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку „Приватбанк" щодо стягнення в
солідарному порядку із ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 тіла кредиту, в розмірі 310 грн. 82
коп. і пені, в розмірі 6229 грн.71 коп.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про стягнення із останніх
вказаних грошових сум.

Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в
солідарному порядку на користь ПАТ
„Приватбанк" 124 грн. 61 коп., в рахунок
відшкодування судових витрат
пов'язаних із сплатою судового збору за
подачу апеляційної скарги.

В решті оскаржуване рішення залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
рішення апеляційного суду до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.