Справа № 127/2-1144/10
Провадження № 4-с/127/163/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2014 року

м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Дернової В.В.,

при секретарі Тронт М.О.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
дії старшого державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_2 та просив
визнати постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_2 від 20.06.2014 року про
закінчення виконавчого провадження №
21501398 неправомірною та скасувати її,
мотивуючи свої вимоги тим, що
винесенням оскаржуваної постанови
порушено його право на справедливий
судовий розгляд і належне виконання
рішення суду, передбачене ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні
скаргу підтримав та просив її
задовольнити.

Старший державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_2 у судовому
засіданні вимоги скарги не визнала та
просила відмовити у їх задоволенні з
підстав, викладених у письмовому
запереченні від 17.07.2014 року, яке
долучено до матеріалів справи.

Представник боржника – Головного
управління Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи в
Вінницькій області – у судове
засідання не з’явився.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, суд вважає, що скарга
обґрунтована та підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського райсуду м. Вінниці від
11.06.2010 року, яке було залишено без змін
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.11.2011 року, було
зобов`язано Головне управління
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи у
Вінницькій області надати ОСОБА_1 жиле
приміщення з врахуванням складу його
сім`ї згідно норм чинного
законодавства.

13.09.2010 року на підставі вказаного
рішення Ленінським районним судом м.
Вінниці було видано виконавчий лист №
2-1144/10 про зобов’язання Головного
управління Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи в
Вінницькій області надати ОСОБА_1 жиле
приміщення з врахуванням складу його
сім’ї згідно норм чинного
законодавства (виконавче провадження
було відкрите 23.09.2010 року).

20.06.2014 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_2 було винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 21501398 на підставі п. 11
ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки
державним виконавцем вжито всіх
заходів щодо примусового виконання
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці № 2-1144/10 відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;

Згідно ч. 3 ст. 75 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі,
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника
штраф відповідно до статті 89 цього
Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до
суду чи іншого органу (посадової особи),
що його видав.

Дійсно, старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області ОСОБА_2 було
дотримано вищевказаних положень
Закону України «Про виконавче
провадження», однак, задовольняючи
скаргу, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Судом встановлено, що станом на день
розгляду скарги ОСОБА_1 квартиру не
отримав, тобто судове рішення не було
виконано.

Відповідно до ст. 9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», практика Суду - практика
Європейського суду з прав людини та
Європейської комісії з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, згоду на обов'язковість якої
надано Верховною Радою України, кожен
має право на справедливий судовий
розгляд і належне виконання рішення
суду.

Рішенням Європейського суду з
прав людини від 25 липня 2013 року у справі
«Хворостяний та інші проти України» (CASE
OF KHVOROSTYANOY AND OTHERS v. UKRAINE) (у тому числі,
ОСОБА_1 - заява № 58976/12) щодо тривалого
невиконання рішень вітчизняних судів,
відповідно до яких заявники мали право
на різні суми відшкодування або на
вчинення певних дій на їхню користь і
за якими заявники не домоглися
своєчасного виконання, зазначено, що
вказані рішення підлягали виконанню,
але не виконувалися державними
органами протягом тривалого періоду
часу, за що вони залишалися
відповідальними.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених
цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що закінчення виконавчого
провадження є передчасним, оскільки
належне виконання судового рішення не
відбулося.

Крім того, враховуючи те, що
боржником є юридична особа публічного
права, яка не ліквідована, висновок
державного виконавця про неможливість
виконати рішення без участі боржника є
помилковим.

При цьому, суд бере до уваги,
що ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 лютого 2013
року, яка була залишена без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 25 березня 2013 року, було
визнано дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_2 щодо закінчення
виконавчого провадження
неправомірними; скасовано постанову
про закінчення виконавчого
провадження ВП № 21501398 від 11.04.2013 року
про примусове виконання виконавчого
листа №2-1144/10, виданого Ленінським
районним судом м. Вінниці 13.09.2010 року.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 387 ЦПК України, ст. ст. 6, 124 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. 9
Конституції України, ст. ст. 1, 2, 49, 75
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 1, 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», Рішенням Європейського суду з
прав людини від 25 липня 2013 року у справі
«Хворостяний та інші проти України» (CASE
OF KHVOROSTYANOY AND OTHERS v. UKRAINE), суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області ОСОБА_2 щодо закінчення
виконавчого провадження
неправомірними.

Скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 21501398 від
20.06.2014 року про примусове виконання
виконавчого листа № 2-1144/10, виданого
Ленінським районним судом м. Вінниці
13.09.2010 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції може бути подана до
апеляційного суду Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом п`яти днів.

Суддя: