Справа № 370/2271/13-ц Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/5648/14 Доповідач у 2
інстанції ТаргонійКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді - Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
матеріали цивільної справи за
апеяційною скаргою апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін -
учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом, в якому
просив визнати нерухоме майно, а саме:
земельну ділянку АДРЕСА_1 в
садівницькому товаристві «Івушка» на
території Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області та розташований на ній садовий
будинок НОМЕР_1 об'єктами спільної
сумісної власності і визнати за ним, в
порядку поділу спільного сумісного
майна, право власності на ? частину
земельної ділянки та ? частину садового
будинку.

В обгрунтування позовних вимог
ОСОБА_3 зазначив, що шлюб між ним та
відповідачкою ОСОБА_1 був
зареєстрований 08 березня 1975 року.
Сторони мають двох повнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 липня 1998 року шлюб
між сторонами розірвано. Проте,
незважаючи на рішення суду, до серпня
2012 року вони не отримували свідоцтво
про розірвання шлюбу, а продовжували
спільно в шлюбі проживати в квартирі
АДРЕСА_2.

Лише 22 серпня 2012 року позивач звернувся
до районного відділу реєстрації актів
цивільного стану за місцем реєстрації
проживання, де отримав Свідоцтво про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, про що в
книзі реєстрації розірвань шлюбу
зроблено відповідний запис № 185.

За час проживання у шлюбі сторонами
було набуте у власність нерухоме майно,
що підлягає поділу в порядку чинного
законодавства.

Так, відповідно до протоколу № 1 від 20
грудня 1988 року відповідач ОСОБА_1 стала
членом садівницького товариства
«Івушка», що розташоване на території
Колонщинської сільської ради
Макарівського району Київської
області.

У 1989 року відповідач ОСОБА_6, як член
садівницького товариства, отримала у
користування земельну ділянку НОМЕР_1
площею 0,09 га, на якій вони спільно з
позивачем здійснювали будівництво
садового будиночку з 1989 року по 1994 рік.
Одночасно з будівництвом, сторони
спільно користувались земельною
ділянкою, обробляли город, вирощували
овочеві культури, посадили фруктовий
сад та інші дерева.

Обов'язкові членські внески до
садового товариства сторони
сплачували із спільного бюджету.

06 квітня 2012 року відповідачка ОСОБА_1,
здійснивши право на безоплатну
приватизацію, на підставі
розпорядження Макарівської районної
державної адміністрації від 05 травня
2009 року, отримала Державний акт серії
ЯК 777170 на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0600 га, з
цільовим призначенням - для ведення
садівництва, кадастровий номер
:05:037:0154, що розташована в
садівницькому товаристві «Івушка» на
території Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21.11.2013
року та Витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію прав та їх обтяжень, ОСОБА_1
належить на праві власності також
садовий будинок НОМЕР_1, загальною
площею 99,9 кв.м., житловою 71,1 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

З урахуванням зазначеного, позивач
просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 11 серпня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме:

- садовий будинок НОМЕР_1, розташований
на земельній ділянці АДРЕСА_2 на
території Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області, вартістю 28457,00 доларів США, що
еквівалентно 351 583,00 грн.;

- земельну ділянку НОМЕР_1, площею 0,0600
га, з цільовим призначенням - для
ведення садівництва, кадастровий номер
:05:037:0154, що розташована в
садівницькому товаристві «Івушка» на
території Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області та належить ОСОБА_1 на підставі
Державного акта на право власності на
земельну ілянку серії ЯК 777170, виданого
Управлінням Держкомзему у
Макарівському айоні Київської області
06 квітня 2012 року та зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 07247,
вартістю 4178,00 доларів США, що
еквівалентно 51 600,00 грн.

В порядку поділу майна подружжя
визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право
власності по 1/2 частині спірного
садового будинку та земельної ділянки
за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 3 441,00
грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідачка ОСОБА_1 у своїй
апеляційній скарзі просить його
скасувати з підстав неповного
з'ясування обставин, що мають значення
у справі, неправильного застосування
судом норм матеріального права,
невідповідності висновків суду
обставинам, встановленим по справі та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити
повністю.

Зокрема, в обгрунтувнання
апеляційної скарги зазначила про
неправильність висновків суду щодо
дати припинення шлюбу, яке на її думку,
відбулось зі вступом в законну силу
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 липня 1998 року.
Вважає також, що судом необгрунтовано
не взято до уваги її заяву про
застосування строку позовної давності.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що сторони 08 березня 1975
року зареєстрували шлюб в Кукшинському
сільському бюро ЗАГС Ніжинського
району Чернігівської області, про що
зроблено відповідний актовий запис № 5.
(а.с. 11)

Від шлюбу сторони мають двох
повнолітніх дітей: доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29.07.1998 року шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.(а.с. 12)

22 серпня 2012 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
було видано свідоцтво про розірвання
шлюбу, про що в книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис за № 185. (а.с. 13)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції, посилаючись на
положення ст. 44 Кодексу про шлюб та
сім'ю України, виходив з того, що шлюб
сторін був припинений 22 серпня 2012 року
після фактичної реєстрації розірвання
шлюбу в органах РАЦС.

Колегія суддів з такими висновками
погоджується, оскільки вони
відповідають встановленим по справі
обставиинам та грунтуються на вимогах
чинного на момент виникнення між
сторонами правовідносин
законодавства.

Так, згідно з нормами ст. 44 Кодексу про
шлюб та сім'ю України, який був чинним
на момент ухвалення рішення суду про
розірвання шлюбу між сторонами, тобто 29
липня 1998 року, шлюб вважається
припиненим з моменту реєстрації
розлучення в органах реєстрації актів
громадянського стану.

Відповідно до положень Сімейного
кодексу України, що набрав чинності з 01
січня 2004 року, зокрема ст. 114 Кодексу, у
разі розірвання шлюбу судом, шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

За загальновизнаним принципом права,
закріпленим у ч. 1 ст. 58 Конституції
України, а також рішенням
Конституційного Суду України від 09.02.1999
року № 1-рп/99, закони та інші нормативно-
правові акти не мають зворотньої дії в
часі.

Таким чином, правова норма, закріпленя
Сімейним кодексом України, яка
визначає днем припинення шлюбу,
розірваного за рішенням суду, день
набрання ним чинності, стосується лише
тих судових рішень, які набрали
законної сили після 01 січня 2004 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду вважає
необгрунтованими доводи апеляційної
скарги щодо неправильності висновків
суду в частині визначення дати
припинення шлюбу між сторонами.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
ВСУ від 21.12.2007 року № 11, вїірішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
можуть б ти будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. Спільною
сумісною власністю подружжя, зокрема,
можуть бути: квартири, жилі й садові
будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному, гаражно-
будівельному кооперативі; грошові суми
та майно, належні подружжю за іншими
зобов'язальними правовідносинами,
тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя,
може бути віднесено до спільної
сумісної власності укладеною при
реєстрації шлюбу угодою (шлюбним
договором) або визнано такою власністю
судом з тих підстав, що за час шлюбу
його цінність істотно збільшилася
внаслідок трудових або грошових затрат
другого з подружжя чи їх обох.

Судом першої інстанції вірно віднесено
спірну земельну ділянку до спільного
сумісного майна подружжя, виходячи з
наступного.

Встановлено, що 06 квітня 2012 року
відповідачка ОСОБА_1, здійснивши право
на безоплатну приватизацію, на
підставі розпорядження Макарівської
районної державної адміністрації від 05
травня 2009 року, отримала Державний акт
серії ЯК 777170 на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,0600 га, з цільовим призначенням - для
ведення садівництва, кадастровий номер
:05:037:0154, що розташована в
садівницькому товаристві «Івушка» на
території Колонщинської сільської
ради Макарівського району Київської
області.

Відповідно до ч. 5 статті 61 СК України в
редакції від 05.02.2012 року, яка діяла на
момент виникнення права власності
відповідачки ОСОБА_1 на спірну земельну
ділянку (06.04.2012 року), об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
є: земельна ділянка, набута нею, ним за
час шлюбу внаслідок приватизації
земельної ділянки, що перебувала у її,
його користуванні, або одержана
внаслідок приватизації земельних
ділянок державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України.

Судом також правильно віднесено до
обсягу спільного сумісного майна
подружжя спірний садовий будинок,
побудований подружжям в період з 1989 по
1994 року, що знаходиться на земельній
ділянці НОМЕР_1 в садовому товаристві
«Івушка» Макарівського району
Київської області, право власності на
який було належним чином оформлено
відповідачкою ОСОБА_1 21.11.2013 року.
Період будівництва будинку
підтверджено наявними в матеріалах
справи доказами (товарні чеки,
квитанції, накладні на будівельні
матеріали, технічний паспорт на
садовий будинок від 08.08.2013 року), яким
суд дав відповідну оцінку.
Відповідачка не надала доказів, які б
могли спростувати такі висновки суду,
тому доводи апеляційної скарги в цій
частині є також необгрунтованими.

Відповідно до вимог статей 60,70 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

За приписами ч.ч.4,5 цієї статті,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Враховуючи, те, що спірна земельна
ділянка та домоволодіння є речами
неподільними, що ці предмети спору
мають різну вартість, що сторони не
дійшли згоди щодо рівного поділу майна,
як того вимагає закон, а тому вони
відповідно до ч. 2 ст. 71 СК не можуть бути
виділені в натурі будь-якій зі сторін,
оскільки жодна з них відповідно до
положень ст. 365 ЦК України з вимогою про
припинення права одного з подружжя на
частку у спільному майні не зверталась,
та попередньо не внесла на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми, тому суд дійшов вірного висновку
про доцільність визначенн ідеальних
часток подружжя в цьому майні, яке є
спільною сумісною власністю подружжя
без його реального поділу та залишивши
майно у спільній частковій власності
позивача та відповідача.

Крім того, колегія суддів апеляційного
суду не приймає також доводи
апеляційної скарги щодо незаконної
відмови суду у застосуванні строку
позовної давності, оскільки такі
доводи не грунтуються на нормах
чинного законодавства та
спростовуються встановленими по
справі обставинами.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір, повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 11 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: