пр. № 2/759/2180/14
ун. № 759/2143/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року . Святошинський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Наборозняка М.І.

при секретарі
Оленчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ» про
стягнення боргу по зарплаті , коштів
за відрядження,

встановив:

Позивач 06.02.14 року звернувся до суду
із зазначеним позовом до відповідача.

Провадження у справі відкрито 17.02.2014
року із врахуванням, що при розгляді
справи позивач уточнить вимоги,
зазначить, якими доказами вони
підтверджуються.

Проте, він двічі надав суду заяви про
розгляд справи за його відсутністю.
Одночасно він заявив клопотання про
витребування від відповідача копії
контрактів, укладених ним з
відповідачем , трудову книжку, табелі
виходу на роботу та інформацію про
зарплату за 2013 рік.

Згідно з вимогами ст. 119 ЦПК України
позовна заява має містити в собі:
найменування суду, до якого
подається позов, ціну позову, точну
назву відповідача і його місце
знаходження; зміст позовних вимог;
виклад обставин, якими позивач
обгрунтовує кожну свою вимогу;
зазначення доказів, що стверджують
кожну обставину, наявність підстав
для звільнення від доказування.

Позивач вимог зазначеного
законодавства не виконав: в позовній
заяві не виклав обставин, якими він
обгрунтовує кожну свою вимогу;
зазначення доказів, що стверджують
кожну обставину.

Так, він не вказав: чи за трудовим
договором він працював у відповідача;
на якій посаді і з якого часу; за який
саме період йому не була виплачена
зарплата; який її розмір він заробив і
коли саме. Також він не вказав коли
саме і на яких умовах відповідач
відправляв його відрядження, чи
пов*язані вони із виконанням
трудового договору, враховуючи, що він
вказує про «копії контрактів», то
очевидно їх було кілька.

Не вказав позивач і дату
звільнення, якщо таке мало місце, що є
суттєвим, враховуючи приписи ст. 233
КЗпП України щодо строку звернення до
суду у справах про трудові спори.

Позивач просить суд витребувати від
відповідача певні документи для
огляду в судовому засіданні.

Згідно зі ст. ст. 10,11, 60 ЦПК України
розгляд справи проводиться на
підставі засад змагальності сторін,
диспозитивності, обов*язку надавати
докази.

Тому позивачу слід самому надати
докази суду, а якщо у нього є складнощі
щодо витребування їх від інших осіб,
то слід надати докази про те, що він має
такі складнощі, а не перекладати
проблеми доказування своїх вимог на
суд.

Тому у разі, якщо позивач усуне
недоліки в повному обсязі,то йому слід
самому прибути в судове засідання та
надати особисті пояснення по суті
вимог.

З огляду на викладене позивачу слід
обгрунтувати спосіб судового захисту,
обраний ним, оскільки судове рішення
повинно бути чітким та зрозумілим;

В рішенні повинні бути вказані дії,
які повинен вчинити відповідач на
користь позивача; воно повинно бути
викладене так, щоб можна було
виписати виконавчий документ в певних
випадках; повинен бути зазначений ІПН
стягувача та боржника (у виконавчому
документі).

Тому позивачу слід вказати ІПН (свій
та відповідача) у випадку, якщо він
бажає щоб суд судовим рішенням
стягував певні кошти на його користь
із відповідача.

Зазначені недоліки унеможливлювали
подальше провадження у справі, яке
відкрито за позовною заявою, поданою
без дотримання встановленої ст. 119 ЦПК
України формою.

Позивачу ухвалою суду від 12.06.2014 року
було надано строк для усунення
вказаних недоліків. Як видно із
зворотнього повідомлення пошти
ухвала щодо недоліків вручена
позивача лише 11 липня 2014 року.

15.07.2014 року він направив до суду заяву
в одному примірнику. В ній він
зазначив, що не може надати суду
документи, вказані в ухвалі щодо
усунення недоліків; просить
витребувати документи, а саме копії
контрактів, укладених між ним та
відповідачем за 2013-2014 роки, трудову
книжку, табель виходу на роботу,
інформацію про відрядження за 2013-2014
роки, про зарплату за 2013 рік.

На думку суду, позивач умисно не
виконує вимоги ухвалу суду від
12.06.2014 року. В ній вказано не лише про
те, що позивач повинен самостійно
надавати докази своїх вимог. В ній не
вказано, що такий його обов*язок є
недоліком позовної заяви і він
унеможливлює подальший розгляд
справи.

В ухвалі чітко зазначено, що позивач
вимог зазначеного законодавства (ст..19
ЦПК України) не виконав: в позовній
заяві не виклав обставин, якими він
обгрунтовує кожну свою вимогу;
зазначення доказів, що стверджують
кожну обставину.

Так, він не вказав: чи за трудовим
договором він працював у відповідача;
на якій посаді і з якого часу; за який
саме період йому не була виплачена
зарплата; який її розмір він заробив і
коли саме. Також він не вказав коли
саме і на яких умовах відповідач
відправляв його відрядження, чи
пов*язані вони із виконанням
трудового договору, враховуючи, що він
вказує про «копії контрактів», то,
очевидно, їх було кілька. Він не
вказує: чи носили контракти характер
трудових відносин, чи
цивільно-правових.

На думку судді позивач повинен був
усунути недоліки позовної заяви, про
що йому вказувалось: зазначити: коли
саме і на якій саме посаді він
працював у відповідача, вказати
місячний оклад, зарплату (хоча би
приблизно), вказати місце відрядження,
період стягнення зарплати, дату
звільнення. Також слід вказати ІПН.
Також слід вказати: з яких саме видів
витрат складається оплата за
відрядження, враховуючи, що щодо
певнихї із них при розгляді справи в
суді може застосовуватись правила
позовної давності.

Але позивач зазначеного не виконав,
навіть не вказав свій ІПН, що для
нього , очевидно, не складає жодних
складнощів.

У позовній заяві він просив
витребувати від відповідача копії
контрактів (не вказаних яких саме) за
2012-2013 роки, а у заяві від 15.07.2014 року - за
2013-2014 роки. При цьому позивач зовсім
не аргументує зазначені зміни (щодо
датчик укладення контрактів.

З огляду на викладене суддя вважає,
що подальше, при такому відношенні
позивача до оформлення позовної
заяви) провадження неможливе. Тому
позовну заяву слід залишити без
розгляду.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 121 ЦПК України

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостобудівельна компанія МСУ» про
стягнення боргу по зарплаті , коштів
за відрядження,

залишити без розгляду.

Роз*яснити позивачу, що він може
повторно звернутись до суду із
аналогічними вимогами у загальному
порядку, надавши суду належним чином
оформлену позовну заяву та інші
документи.

уху

Ухвала не підлягає оскарженню.

Суддя