У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» на
рішення Дубенського міськрайонного
суду від 31 липня 2014 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О
В И Л А:

14 квітня 2006 року між ПАТ КБ
"Приватбанком" та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №RODOSE00001261, за умовами
якого позичальнику було надано кредит
в розмірі 5000 гривень зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 24,00% на рік на суму залишку
заборгованості.

ОСОБА_2 умов договору кредиту належним
чином не виконував та станом на 21 січня
2014 року допустив заборгованість перед
банком в розмірі 85283,32 гривень, яку
позивач, звернувшись до суду, і просив
стягнути з відповідача та понесені
судові витрати по справі, а саме
сплачений судовий збір в розмірі 852,83
гривень.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 31 липня 2014 року в задоволенні
позову публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено за спливом строку позовної
давності.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник ПАТ КБ
«Приватбанк» покликався на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
і неповне з'ясування обставин справи.

Вказував, що судом першої інстанції не
враховано, що 21 березня 2011 року ОСОБА_2
здійснив погашення боргу у розмірі 273
грн., а 01 листопада 2011 року - в розмірі 100
грн., що підтверджується наданими
банком належним чином завіреними
копіями платіжних доручень, тобто
вчинив дії, що підтверджують визнання
ним свого боргу, що свідчить про
переривання строку позовної давності.
Подачі оригіналів платіжних доручень
суд не вимагав.

Просив рішення Дубенського
міськрайонного суду від 31 липня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1
в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що він
заявлений з пропуском трирічного
строку позовної давності, а належних
та допустимих доказів його переривання
позивачем не надано.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 559/391/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
- Стадійчук А.О.

Провадження №22-ц/787/1988//2014р.
Доповідач - Боймиструк
С.В.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
квітня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_2 було укладено договір
№RODOSE00001261, за умовами якого банк надав
ОСОБА_2 кредит у розмірі 5000 грн. зі
сплатою 24% річних на суму залишку
заборгованості на строк до 13 квітня 2009
року включно.

Згідно з наданим банком розрахунком
заборгованість ОСОБА_2 за кредитом
станом на 21 січня 2014 року складає 85283,32
грн. (а.с.4-5).

Останні платежі за кредитним договором
ОСОБА_2, як стверджує банк, вчинені
позичальником 21 березня 2011 року на суму
273 грн. та 1 листопада 2011 року на суму 100
грн. (а.с. 42-43), тобто відбулось
переривання строку позовної давності.

ОСОБА_2 здійснення ним зазначених
платежів та переривання строку
позовної давності заперечив та
ствердив, що останній платіж за
кредитним договором ним вчинений 30
березня 2007 року, про що подав
відповідну заяву про застосування
наслідків пропуску строку позовної
давності до вимог банку (а.с.4 зворот,
24-25).

Місцевий суд обґрунтовано задовольнив
подану ОСОБА_2 заяву та застосував
наслідки пропуску строку позовної
давності до вимог банку, тобто відмовив
в позові банку про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 за кредитом в
сумі 85283,32 грн..

Відповідно до ст.257 та ст.261 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
та її перебіг розпочинається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення її права.

За умовами п.1.1 кредитного договору
банк мав довідатись про порушення
свого права при несплаті позичальником
чергового щомісячного платежу в період
з 1 по 5 число місяця, а виходячи від дати
30 березня 2007 року вчинення останнього
платежу, який визнає ОСОБА_2, тобто не
пізніше 5 квітня 2007 року. Відтак перебіг
позовної давності за черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його сплати, а з позовом до суду банк
звернувся лише 6 лютого 2014 року. Причин
пропуску строку не зазначав та
поновити його не просив.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Згідно ст.10 та ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Позивачем до справи були надані копії
платіжних доручень №ВО321ХКТVU від 21.03.2011
року та №В1101SPENO від 01.11.2011 року про
внесення позичальником ОСОБА_2 на
рахунок банку коштів відповідно 100 та 273
грн., на яких відсутні його підписи та
печатки банку (а.с.42, 43), однак на вимогу
суду надати оригінали вказаних
платіжних доручень, в порушення вимог
ч.2 ст.64 ЦПК України, їх надано не було
(а.с.40,46), а тому банк не довів обставин
переривання перебігу строку позовної
давності.

Крім того, достовірність сплати цих
платежів позичальником на погашення
основного боргу за договором кредиту
спростовується п.3.3 його умов, згідно
яких вони в першу чергу зараховувались
на погашення збитків, пені,
прострочених відсотків.

Оскільки рішення місцевого суду
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, наведених
у ньому, то колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 31 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: