Справа №2-4718/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Козленко Г.О.

за участю секретаря Губерначук
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Науково - виробниче підприємство
«Більшовик» про стягнення середньої
заробітної плати за час затримки, -

встановив:

Позивач звернувся до Солом'янського
районного суду м. Києва з позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства «Науково-виробниче
підприємство «Більшовик» про
стягнення середньої заробітної плати
за час затримки за період з 13.11.2013 по
18.02.2014 в розмірі 8877 грн 77 коп., витрати на
правову допомогу в розмірі 3500 грн 00
коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн 00
коп.

В обґрунтування позову зазначив, що з
19.09.1972 по 12.11.2013 він працював на різних
посадах ПАТ «Науково-виробниче
підприємство «Більшовик». Наказом від
12.11.2013 №545/К його було звільнено із
займаної посади за скороченням штату
згідно п.1 ст.40 КЗпП України, проте
станом на дату звільнення йому не було
виплачено заробітну плату повному
розмірі, що негативно вплинуло на його
матеріальне та моральне становище. З
січня 2013 року відповідач перестав
стабільно виплачувати заробітну плату,
у позивача закінчувалися засоби для
існування, в результаті чого він був на
межі виживання. Зазначив, що фактично
розрахунок по заробітній платі було
проведено 18.02.2014, у зв'язку з чим 12.03.2014
він звернувся листом до відповідача з
вимогою виплатити належні суми по
заробітній платі за весь час затримки,
який залишено без відповіді і
виконання. Крім того, йому спричинені
душевні страждання, що призвели до
погіршення його здоров'я. У зв'язку з
чим він звернувся до суду з вказаним
позовом та просив суд стягнути з
відповідача середню заробітну плату за
час затримки за період з 13.11.2013 по 18.02.2014
в розмірі 8877 грн 77 коп., витрати на
правову допомогу в розмірі 3500 грн 00
коп., моральної шкоди в розмірі 1000 грн 00
коп.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити з наведених в
позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила суд відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач знаходився у трудових
відносинах з відповідачем Публічним
акціонерним товариством
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик», 12.11.2013 ОСОБА_1 звільнений
за скороченням штату згідно з п.1 ст.40
КЗпП України, що підтверджується
відповідними записами у трудовій
книжці ОСОБА_1

Відповідно до ст.94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Стаття 97 КЗпП України встановлює, що
оплата праці працівників здійснюється
в першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються власником або
уповноваженим ним органом після
виконання зобов'язань щодо оплати
праці.

Згідно зі ст.115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

При звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства
проводиться в день звільнення, або не
пізніше наступного дня, якщо в день
звільнення він не працював (ст.116 КЗпП
України).

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника, або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство повинно виплати
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Зазначена норма, передбачає вину як
умову відповідальності підприємства.
При цьому, обов'язок по доказуванню
наявності чи відсутності вини в
затримці розрахунку при звільнені
лежить на власнику чи уповноваженому
ним органові. У судовому засіданні
представник відповідача зазначив, що
виплата заробітної плати здійснюється
з бюджетних коштів у зв'язку з чим
виникла заборгованість по заробітній
платі. Проте представником відповідача
не доведено, що у ході здійснення
фінансово-господарської діяльності,
відповідальні особи підприємства
застосовували всі необхідні,
передбачені законодавством дії з метою
усунення негативних наслідків у
вигляді відсутності коштів.

Відповідно до Закону України «Про
оплату праці» і Постанови КМУ №100 (із
змінами і доповненнями) про Порядок
обчислення середньої заробітної плати,
середньоденна заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом останніх двох місяців робочі
(календарні) дні на кількість цих
робочих днів. У разі відсутності даних
для розрахунку заробітку за останні
місяці розрахункового періоду, їх
можна замінити даними за місяць, який
безпосередньо передує розрахунковому
періоду.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача середню заробітну плату за
кожен день прострочки за період з 13.11.2013
по 18.02.2014, тобто по день фактичного
розрахунку, в розмірі 8877 грн 77 коп.

Згідно розрахункового листа за
вересень 2013 р. (30 днів) ОСОБА_1
нараховано заробітну плату в розмірі
2489 грн 00 коп., за жовтень 2013 року (31 день)
нараховано - 3026 грн 77 коп. Таким чином
середня заробітна плата позивача
складає 2757 грн 89 коп.

Як встановлено у судовому засіданні,
28.01.2014 року відповідачем ПАТ «Науково -
виробниче підприємство «Більшовик»
виплачена у повному обсязі наявна
заборгованість позивача по заробітній
платі у розмірі 5659 гривень, що
підтверджується відповідною відомістю
на виплату грошей №111111 за грудень 2013
року.

Таким чином, для визначення розміру
середнього заробітку позивача суд
враховує період з 13.11.2013 по день
фактичної виплати заборгованості по
заробітній платі - 28.01.2014, що становить 53
робочі дні (з урахуванням того, що 01.01.2014
та 07.01.2014 офіційні вихідні дні на
підставі постанови КМУ).

Відповідно до вищевикладеного за
період з 13.11.2013 по 28.01.2014 необхідно
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 6 829 грн 05 коп., а саме за
листопад 2013 року - 1707 грн 26 коп. (2757,89/21
роб. день * 13 роб. дні), за грудень 2013 року
- 2757 грн 89 коп., за січень 2014 року - 2363 грн
90 коп. (2757,89/21 роб.день * 18 роб.дні)

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Також позивач зазначив, що йому була
завдана моральна шкода, яка полягає у
тому, що він залишився без коштів до
існування, моральну шкоду оцінює у 1000
гривень.

Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала в зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї
чи близьких родичів, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала в зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна, у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно з п.п.3, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній особі незаконними
або бездіяльністю інших осіб. Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних, тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо), та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених його
життєвих і виробничих стосунках, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Суд вважає, що у зв'язку з несвоєчасною
виплатою заробітної плати позивачу
була спричинена моральна шкода, яка
полягає у його душевних стражданнях,
які виразились у втраті нормальних
життєвих зв'язків і які вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

У зв'язку з тим, що межі відшкодування
моральної шкоди законом не
встановленні, суд, керуючись принципом
розумності і справедливості, вважає, що
моральну шкоду, спричинену позивачу,
можливо оцінити у 500 грн, яка підлягає
стягненню з відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробниче підприємство
«Більшовик».

Крім того, позивачем заявлено позовну
вимогу про стягнення з відповідача
витрат на правову допомогу в розмірі 3500
гривень.

Так, відповідно до ст.79 ЦПК України,
судові витрати складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних із
розглядом справи, належать і витрати на
правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

На підставі ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
адвокатуру», адвокати дають консульта
ції та роз'яснення з юридичних питань,
усні і письмові довідки щодо
законодавства; складають заяви, скарги
та інші документи правового характеру;
посвідчують копії до кументів у
справах, які вони ведуть; здійснюють
представництво в суді, інших держав них
органах, перед громадянами та
юридичними особами; надають юридичну
допомогу підприємствам, установам,
організаціям; здійснюють правове
забезпечення підприємни цької та
зовнішньоекономічної діяльності
громадян і юридичних осіб, виконують
свої обов'язки відповідно до
кримінального процесуального
законодавства у процесі досудового
розслідування.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України
«Про адвокатуру», оплата праці
адвоката здійснюється на підставі
угоди між громадянином чи юридичною
особою і адвокатським об'єднанням чи
адвокатом.

Згідно зі ст.4 Правил адвокатської
етики, угода про надання правової допо
моги - договір (контракт), згідно з яким
одна сторона - адвокат, що практикує
індивідуально, або адвокатське
об'єднання приймає на себе доручення
іншої сторони - клієнта (або його
представника) про надання клієнту
юридичної допомоги обумовленого ним
виду в інтересах клієнта на умовах,
передбачених угодою, а інша сторона -
клієнт (або його представник)
зобов'язується сплатити гонорар за дії
адвоката по наданню правової до помоги,
а також у випадку необхідності -
фактичні витрати, пов'язані з
виконанням уго ди.

Плавила адвокатської етики визначають
уніфіковане тлумачення норм
адвокатської етики, в тому числі,
винагороду адвоката за виконані ним
дії з надання правової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 17, частинам 1-6
статті 33 Правил адвокатської етики, в
угоді про надання правової допомоги
повинні бути чітко та недвозначно
визначені всі головні умови, на яких
адвокат приймає доручення клієнта.
Гонорар є єдиною допустимою формою
отримання адвокатом винагороди за
надання правової допомоги клієнту.
Гонорар, який отримує адвокат за
надання правової допомоги, повинен
бути законним за формою та порядком
внесення та розумно обґрунтованим за
розміром. Розмір гонорару та порядок
його виплати повинен бути чітко
визначені в договорі про надання
правової допомоги. Принципи
нарахування гонорару визначаються за
домовленістю між адвокатом та клієнтом
та також повинні бути закріплені в
договорі.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно договору про надання правової
допомоги від 10.06.2014 інтереси позивача в
судових засіданнях представляв
адвокат ОСОБА_3 Згідно з актом
прийняття - передачі наданих послуг від
06.11.2014 виконавець надав клієнту з 10.06.2014
по 06.11.2014 юридичні послуги до договору
про надання правової допомоги від
10.06.2014, а замовник прийняв надані
послуги, вартість послуг складає 3500
грн. Однак, розрахунку затрат робочого
часу, витраченого на підготовку та
надання правової допомоги, а також
переліку робіт, які безпосередньо
виконав адвокат у зв`язку із наданням
правової допомоги позивачу, матеріали
справи не містять, жодних
підтверджуючих документів надано не
було. За таких підстав, суд вважає за
можливе задовольнити частково вказані
позовні вимоги та стягнути з
відповідача на користь позивача
витрати на правову допомогу в розмірі
1000 грн.

У відповідності до ст..88 ЦПК України, з
відповідача необхідно стягнути на
користь держави судовий збір у розмірі
243 грн 60 коп.

На підставі ст.ст.23, 1166 ЦК України,
ст.ст.94, 97, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п.п.3,
9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» та
керуючись ст.ст.10, 60, 209, 212-215, 367 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Науково -
виробниче підприємство «Більшовик»
про стягнення середньої заробітної
плати за час затримки - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Науково - виробниче
підприємство «Більшовик», , МФО 320627, що знаходиться за
адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 49/2 на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, мешкає за
адресою: АДРЕСА_1) середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 13.11.2013 по 28.01.2014 у розмірі 6 829
(шість тисяч вісімсот двадцять дев'ять)
гривень 05 (п'ять) коп.., моральну шкоду у
розмірі 500 (п'ятсот) гривень, витрати на
правову допомогу в розмірі 1000 (одна
тисяча) гривень.

У іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Науково - виробниче
підприємство «Більшовик», , МФО 320627, що знаходиться за
адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 49/2 на
користь держави судовий збір у розмірі
243 (двісті сорок три) гривні 60
(шістдесят) коп.

Рішення у частині стягнення заробітної
плати у межах суми платежу за один
місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Солом'янський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
особою, яка його оскаржує протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які приймали участь у
розгляді справи, але не були присутні в
судовому засіданні - протягом десяти
днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя
Г.О. Козленко