Справа № 495/6327/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/6327/14-ц

за позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у розмірі
112 827,47 грн.

В С Т А Н О В И В:

26.08.2014 року Публічне Акціонерне
Товариство «ВТБ Банк» (далі по тексту -
позивач) звернулося до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
заборгованості у розмірі 112 827,47 грн.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилається на те, що 23.02.2012
року між сторонами було укладено
кредитний договір № R0B,
відповідно до умов якого позивач надав,
а відповідач отримав грошові кошти в
сумі 65 300 грн. з цільовим використанням
на споживчі потреби, із остаточним
терміном повернення кредиту не пізніше
ніж 23.02.2016 року з процентною ставкою за
користування грошовими коштами 31 %
річних. Невиконання відповідачем
зобов'язань по укладеному договору
зумовило звернення ПАТ «ВТБ Банк» до
суду із відповідним позовом.

У судове засідання 30.09.2014 року
представник позивача не з'явився, але
подав до суду заяву, згідно якої просив
розглянути справу за його відсутності
та зазначив, що заявлені позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та не
заперечує проти заочного розгляду
справи.

Відповідач - ОСОБА_1, відзив або
заперечення на позов ПАТ «ВТБ Банк» до
суду не надала та в судове засідання
30.09.2014 року не з'явилася без поважних
причин, про причини неявки суд не
повідомила, будь-яких клопотань не
заявляла, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце судового
розгляду, що підтверджується наявним в
матеріалах справи відповідним
поштовим повідомленням про вручення їй
(за відповідною адресою: АДРЕСА_1)
ухвали суду про призначення слухання
справи саме на 30.09.2014 року, а також копії
позовної заяви ПАТ «ВТБ Банк» з
додатками до неї.

ОСОБА_1 є відповідачем у даній справі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
відкладає розгляд справи в межах
строків, встановлених статтею 157 цього
Кодексу, у разі першої неявки в судове
засідання сторони або будь-кого з інших
осіб, які беруть участь у справі,
оповіщених у встановленому порядку про
час і місце судового розгляду, якщо
вони повідомили про причини неявки, які
судом визнано поважними. Як було вище
зазначено, відповідач був оповіщений у
встановленому порядку про час і місце
судового розгляду, але він не повідомив
про причини неявки в судове засідання
та будь-яких клопотань не заявляв.

Враховуючи викладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності учасників судового
процесу, на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступних
висновків.

23.02.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» (Банк) та
ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено
кредитний договір № R0B,
відповідно до умов якого ПАТ «ВТБ Банк»
надає Позичальнику грошові кошти в
сумі 65 300 грн. з цільовим використанням
на споживчі потреби, із остаточним
терміном повернення кредиту не пізніше
ніж 23.02.2016 року з процентною ставкою за
користування грошовими коштами 31 %
річних, з зобов'язанням Позичальника
прийняти кредит, використати його за
цільовим призначенням та повернути
Банку кредит, а також сплатити проценти
за користування кредитом, комісійну
винагороду та інші платежі, на умовах
та у строки, що встановлені цим
Договором (п.п. 1.1, 2.1, 3.1-3.3 Договору).

Відповідно до п.3.9 Договору, кредит
надається шляхом безготівкового
перерахування коштів на поточний
рахунок Позичальника, операції за яким
можуть здійснюватися з використанням
спеціальних платіжних засобів НОМЕР_2 у
Відділенні «Таїровське» ПАТ «ВТБ
БАНК». Днем видачі кредиту вважається
день безготівкового перерахування
коштів.

Зобов'язання Банку надати кредит
виникає виключно з моменту відкриття
Позичальником карткового рахунку у
валюті кредиту (п.3.10 Договору).

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що
проценти за користування кредитом за
поточний місяць нараховуються двічі на
місяць: 27 числа та в останній робочий
день кожного місяця. Період, за який
сплачуються проценти - з 28 числа
(включно) попереднього місяця по 27
число (включно) поточного місяця.

Повернення кредиту та процентів за
кредитом здійснюється щомісячно
згідно з Графіком. Сума щомісячного
ануїтетного платежу розраховується
таким чином, що протягом строку
кредитування, вказаного в п.3.2 цього
Договору, сума кредиту, вказаного в п.3.1
цього Договору та нараховані проценти
повертаються у повному обсязі рівними
частинами (п.4.6 Договору).

Пунктом 5.3.1 Договору на позичальника
покладений обов'язок сплатити
комісійну винагороду, повернути Банку
отриманий кредит та сплатити
нараховані проценти за користування
кредитом в повному обсязі, виконувати
інші зобов'язання в порядку та в строки,
встановлені цим Договором.

Відповідно до п.5.3.9 Договору,
Позичальник протягом 30 календарних
днів з дати відправлення Банком
відповідної вимоги, зобов'язаний
здійснити дострокове повернення
кредиту у випадках, передбачених п.5.2.1
цього Договору.

Згідно із п.7.1 Договору, у разі
прострочення Позичальником
зобов'язань з повернення кредиту та/або
сплати процентів за його користування
та/або інших платежів згідно з умовами
Договору, Позичальник зобов'язаний
сплатити на користь Банку пеню за кожен
день прострочення у розмірі 0,5 % від
суми прострочених зобов'язань за кожен
день прострочки.

Цей Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та
скріплення печаткою Банку та діє до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань згідно з цим Договором
у повному обсязі (п.9.10 Договору).

На виконання умов Договору № R0B
від 23.02.2012 року, ПАТ «ВТБ Банк» надало
ОСОБА_1, а остання отримала кредит у
сумі 65 300 грн., про що свідчить
меморіальний ордер № 32557 від 23.02.2012
року.

В свою чергу, ОСОБА_1 в порушення умов
Договору № R0B від 23.02.2012 року свої
зобов'язання в частині щомісячної
сплати платежів у строки, визначені цим
договором, не виконувала, що
підтверджується відповідними
розрахунками ПАТ «ВТБ Банк».

У зв'язку з викладеним, за розрахунками
банку, станом на 10.01.2014 року у ОСОБА_1
перед ПАТ «ВТБ Банк» виникла
заборгованість по Договору №R0B
від 23.02.2012 року на загальну суму 112 827,47
грн., яка складається з:

- 44 981,86 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 16 692,19 грн. - прострочена
заборгованість за кредитом;

- 206,41 грн. - заборгованість за
відсотками;

- 16 386,93 - прострочена заборгованість за
відсотками;

- 34 560,08 грн. - пеня.

10.01.2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до
ОСОБА_1 з претензією (67/2300-2 від 09.01.2014
року), згідно якої вимагало погасити
всю суму заборгованості за кредитним
договором № R0B від 23.02.2012 року.

В добровільному порядку ОСОБА_1 виниклу
та непогашену заборгованість по
Договору № R0B від 23.02.2012 року на
загальну суму 112 827,47 грн. не погасила.

Невиконання відповідачем своїх
зобов'язань по вищезазначеному
договору зумовило звернення ПАТ «ВТБ
Банк» до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За приписами статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення
(частин 1 та 2).

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами виникли правовідносини, що
витікають з кредитного договору, які
регулюються нормами Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави
(Позика), якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. Кредитний
договір укладається у письмовій формі
(ст.ст. 1047, 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу
(ч.2 ст.1050 ЦК України).

Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_1 в порушення умов Договору
№R0B від 23.02.2012 року та зазначених
вище норм чинного законодавства не
надавала своєчасно ПАТ «ВТБ Банк»
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, а також іншими витратами,
тобто свої зобов'язання, визначені цим
договором, виконувала несвоєчасно та
не в повному обсязі, у зв'язку з чим у
ОСОБА_1 перед ПАТ «ВТБ Банк» виникла та
залишається і наданий час непогашеною
заборгованість по Договору № R0B
від 23.02.2012 року, за розрахунком банку, на
загальну суму 112 827,47 грн., яка
складається з:

- 44 981,86 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 16 692,19 грн. - прострочена
заборгованість за кредитом;

- 206,41 грн. - заборгованість за
відсотками;

- 16 386,93 - прострочена заборгованість за
відсотками;

- 34 560,08 грн. - пеня.

Рішенням Конституційного Суду України
від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013
піддано конституційно-правовому
аналізу правовідносин зі сплати пені
що виникають між фізичними особами -
споживачами та банками і іншими
фінансовими установами у
правовідносинах споживчого
кредитування в якому зокрема робиться
висновок про те, що вимога про
нарахування та сплату неустойки за
договором споживчого кредиту, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 Кодексу
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої
статті 42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності учасників
цивільно-правових відносин та свободи
договору, зокрема у договорах про
надання споживчого кредиту щодо сплати
споживачем пені за прострочення у
поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з
положеннями Резолюції Генеральної
Асамблеї ООН «Керівні принципи для
захисту інтересів споживачів» від
09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено:
визнаючи, що споживачі нерідко
перебувають у нерівному становищі з
точки зору економічних умов, рівня
освіти та купівельної спроможності,
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд
України, межі дії принципу свободи
договору визначаються законодавством
з урахуванням критеріїв
справедливості, добросовісності,
пропорційності і розумності. При цьому
держава має підтримувати на засадах
пропорційності розумний баланс між
публічним інтересом ефективного
перерозподілу грошових накопичень,
комерційними інтересами банків щодо
отримання справедливого прибутку від
кредитування і правами та
охоронюваними законом інтересами
споживачів їх кредитних послуг (абзац
третій підпункту 3.2 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від
10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист
прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для
захисту інтересів споживачів
визначено, що споживачі мають бути
захищені від таких зловживань, як
односторонні типові контракти,
виключення основних прав у контрактах
та незаконні умови кредитування
продавцями.

Таким чином, з урахуванням
вищевказаних обставин, до визначеного
банком розміру неустойки в частині
пені підлягає застосуванню ч.3 ст.551
Цивільного кодексу України, оскільки
нарахований банком розмір пені в сумі 34
560,08 грн. значно завищений та визначений
майже у розмірі заборгованості за
кредитом у розмірі 44 981,86 грн., тому
розмір пені підлягає зменшенню до 4 498,10
грн. Саме такий розмір неустойки, на
думку суду, відповідає вимогам закону і
засадам розумності та справедливості.

Отже, стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«ВТБ Банк» підлягає заборгованість по
Договору № R0B від 23.02.2012 в
загальному розмірі 82 765,49 грн., яка
складається з:

- 44 981,86 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 16 692,19 грн. - прострочена
заборгованість за кредитом;

- 206,41 грн. - заборгованість за
відсотками;

- 16 386,93 - прострочена заборгованість за
відсотками;

- 4 498,10 грн. - пеня.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
приходить до висновку про часткову
обґрунтованість, правомірність та
законність позовних вимог ПАТ «ВТБ
Банк», у зв'язку з чим позовна заява ПАТ
«ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості у розмірі 112 827,47 грн.
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, судові
витрати понесені ПАТ «ВТБ Банк» при
розгляді справи підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 510, 525, 526, 530, 551, 610-612,
625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 Цивільного
кодексу України, положеннями Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 169, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості у розмірі 112
827,47 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
(01004, місто Київ, бульвар Тараса
Шевченка/вулиця Пушкінська,8/26, п/р
00, в ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, ) заборгованість по
кредитному договору № R0B від
23.02.2012 року в розмірі 82 765 (вісімдесят
дві тисячі сімсот шістдесят п'ять)
гривень 49 (сорок дев'ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
(01004, місто Київ, бульвар Тараса
Шевченка/вулиця Пушкінська,8/26, п/р
00, в ПАТ «ВТБ Банк», МФО 321767, ) сплачений судовий збір за
розгляд позовної заяви в розмірі 827
(вісімсот двадцять сім) гривень 59
(п'ятдесят дев'ять) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Мишко