УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Карпенко
С.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко
В.О.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 12
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 24
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом, у якому просило стягнути зі
ОСОБА_6 25 536 грн 86 коп. заборгованості за
кредитним договором.

На обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на ті обставини, що
відповідач не виконував взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
внаслідок чого станом на 27 січня 2014
року утворилась заборгованість,
просило задовольнити позов.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 12 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 24 червня 2014
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач пропустив трирічний строк
позовної давності для звернення до
суду з позовом, не порушував питання
про його поновлення, а відповідач подав
заяву про застосування цього строку.

Проте з такими судовими рішеннями
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення
суду не відповідають.

Судами встановлено, що 16 лютого 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику 2 798 грн
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою 0,12 % на рік
за користування коштами на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення до 16 лютого 2010
року.

Відповідач взятих на себе зобов'язань
не виконав, у зв'язку з чим станом на 27
січня 2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 25 536 грн 86
коп., яка складається з 2 678 грн 21 коп.
заборгованості за кредитом, 3 грн 31 коп.
заборгованості за процентами, 21 163 грн 11
коп. пені, 500 грн штрафу (фіксована
частина) та 1 192 грн 23 коп. штрафу
(процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
не перевірив умови договору та доводи
позивача щодо встановлення строку
позовної давності у п'ять років з
урахуванням Умов надання споживчого
кредиту та не з'ясував, чи не є ці умови
частиною договору, зробив передчасний
висновок про відмову в задоволенні
позову, ухвалив помилкове рішення з
порушенням норм процесуального права.

Не перевірив відповідність таких
висновків позиції Верховного Суду
України, висловленій у постанові від 24
вересня 2014 року № 6-144цс14.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та доводів апеляційної
скарги щодо збільшення позовної
давності, постановив ухвалу про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень та направлення справи на новий
розгляд до суду першої інстанції, як
передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від
12 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 24 червня 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково, рішення
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 12 травня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 24
червня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Судді:В.П.
Гончар Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко
В.О. Савченко