Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2377/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Пляка С. Л.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.

суддів:
Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

при секретарі:
Пономаренко А.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 24 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа
Олександрівська селищна рада про
визнання права на оформлення
документації без погодження меж із
суміжним землекористувачем.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2,
третя особа Олександрівська селищна
рада про визнання права на оформлення
документації без погодження меж із
суміжним землекористувачем.

Зазначав, що рішенням
Олександрівської селищної ради №366 від
10 квітня 2012 року йому надано згоду на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність площею 0,15 га в АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд за рахунок земель
житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі селищної ради в
АДРЕСА_1.

Відведена йому земельна ділянка
межує із земельною ділянкою по вул.
Перемоги, 90 в смт.Олександрівка, що
належить відповідачу, який не
погоджується підписати акт щодо меж та
конфігурації земельної ділянки. Інші
суміжні землекористувачі акт
підписали.

Просив визнати за ним право на
оформлення документації щодо
відведення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 без погодження меж із суміжним
землекористувачем ОСОБА_2

Рішенням Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 24 липня 2014 року позов
задоволено. Суд встановив, що
відповідач, безпідставно не підписуючи
акт щодо меж, порушує права позивача на
приватизацію земельної ділянки.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові. Зазначає,
що позивачу надано згоду на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки під
будівництво житлового будинку, проте
зазначена земельна ділянка
відноситься до земель промисловості,
тобто згода надана позивачу з
порушенням земельного законодавства
щодо цільового призначення земель.
Крім того, він є приватним підприємцем,
власником комплексу будівель, який
використовується як деревообробний
цех, тому відстань до житлових будинків
повинна бути не менше 50 м від межі
території об'єкту, проте зазначена
санітарно-захисна зона не дотримана, в
зв'язку з чим він не підписав акт щодо
меж та конфігурації земельної ділянки.

В засіданні апеляційного суду
відповідач та його представник
підтримали доводи апеляційної скарги,
представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

Представник Олександрівської
сільської ради визнав доводи
апеляційної скарги, пояснив, що
земельна ділянка, на яку наданий дозвіл
позивачу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки під будівництво житлового
будинку, відноситься до категорії
земель промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення. Помилка була допущена в
зв'язку з тим, що на час надання дозволу
генеральний план смт Олександрівка був
на затвердженні.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, а обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. При ухваленні
рішення суд зобов'язаний прийняти
рішення, зокрема, щодо: наявних
обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи
(пропущення строку позовної давності
тощо); правовідносин, зумовлених
встановленими фактами.

Зазначене рішення суду таким вимогам
не відповідає.

Матеріалами справи
підтверджується, що рішенням
Олександрівської селищної ради №366 від
10 квітня 2012 року ОСОБА_3 надано згоду на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність в АДРЕСА_1 орієнтовною площею
0,15 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
рахунок земель житлової та громадської
забудови, що перебувають у запасі
селищної ради (а.с.6).

Позивач виготовив проект
землеустрою зазначеної земельної
ділянки (а.с.7-13).

Відповідно до ст.198 ЗК України межі
земельної ділянки погоджуються з
суміжними власниками та
землекористувачами.

Відповідач ОСОБА_2 відмовився
підписати акт щодо меж та конфігурації
земельної ділянки (а.с.10).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що дії
відповідача по відмові погодити межі
земельних ділянок шляхом підписання
акту прийому передачі межових знаків
на зберігання порушують вимоги чиного
законодавства, які регламентують
порядок виготовлення і погодження
технічної документації на земельні
ділянки, і є незаконними.

Однак погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки він не
відповідає матеріалам справи та
зроблений з порушенням норм
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини.

Власники та землекористувачі суміжних
земельних ділянок повинні жити за
правилами добросусідства, тобто
зобов'язані співпрацювати при вчиненні
дій, спрямованих на забезпечення прав
на землю кожного з них, не порушувати
законні права один одного (ст.ст.91,96,103
ЗК України).

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач не надав акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, складеного управлінням
державної інспекції з контролю за
використанням та охороною земель, не
заявляв клопотання про призначення
відповідної судової експертизи та
вважав, що відповідач зобов'язаний
погодити межі земельної ділянки.

Відповідно до 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянко, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом, зокрема, визнання
прав; відновлення стану земельної
ділянки, який існував до порушення
прав, і запобігання вчиненню дій, що
порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством, законодавцем
покладено принцип добровільності
вчинення дій суб'єктами земельних
правовідносин та відсутність у чинному
законодавстві України обов'язку
землекористувача з надання згоди по
погодженню меж суміжних земельних
ділянок.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно генерального плану смт
Олександрівка земельна ділянка площею
6715,3 кв.м., на якій розташовані об'єкти
нерухомості - комплекс будівель, що
належали власникам ОСОБА_4, батьку
позивача, та відповідачу ОСОБА_2, які
використовувалися під цех для обробки
деревини, відноситься до земель
промисловості.

Висновком від 08 квітня 2011 року
зазначений об'єкт нерухомості
комплекс будівель розподілено між
співвласниками, зокрема, виділено в
окрему адресу ? частину комплексу
будівель ОСОБА_4 з виділенням
земельної ділянки площею 3358 кв.м.
(а.с.44-49).

? частина зазначеного об'єкту
нерухомості з земельною ділянкою
площею 3515 кв.м. виділена відповідачу, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно, технічним
паспортом, відомістю про наявність
земельних ділянок (а.с.35-41).

З моменту розділення території та
виділення частини комплексу будівель в
окрему адресу відповідач, як фізична
особа підприємець, здійснює
підприємницьку діяльність, зокрема
лісопильне та стругальне виробництво,
просочування деревини, оптову торгівлю
деревиною, виробництво інших
дерев'яних будівель.

Висновком державної екологічної
експертизи підтверджується, що розмір
санітарно-захисної зони від
зазначеного об'єкту до житлових
будівель має дорівнювати 50 м (а.с.43).

Відповідач зазначає, що позивачу
земельна ділянка для будівництва та
обслуговування житлового будинку
орієнтовною площею 0,15 га, виділена із
земельної ділянки земель
промисловості площею 3358 кв.м., яка
пропонувалася його батькові при
розділі комплексу будівель. Зазначені
доводи відповідача позивачем не
спростовано.

Крім того, доводи відповідача
підтверджуються поясненнями
представника Олександрівської
селищної ради, довідкою селищної ради
про те, що земельна ділянка, на яку
надано дозвіл про розроблення проекту
землеустрою для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
відноситься до категорії земель
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення (а.с.143), оглянутою в
засіданні апеляційного суду
функціональною картою
використовування земель смт
Олександрівка.

Категорії земель України мають
особливий правовий режим (ч.2 ст.18 ЗК
України). Відповідно до змісту ст. 20 ЗК
України надання (передача) земельної
ділянки громадянам та юридичним особам
відбувається згідно з їх цільовим
призначенням.

Відповідач погоджується з фактом
надання позивачу земельної ділянки,
але тільки за цільовим призначенням, та
заперечує надання йому зазначеної
земельної ділянки за іншим цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
оскільки це порушує його права та
створює небезпеку в порушенні його
прав підприємця в зв'язку з
недотриманням санітарно-захисної зони.

Колегія суддів вважає, що суд дійшов
неправильного висновку про визнання за
позивачем права на оформлення
документації щодо відведення
земельної ділянки без погодження меж
із відповідачем, оскільки за таких
обставин відмова у наданні згоди не
може розцінюватися як зловживання
відповідачем своїми правами та як
порушення прав позивача.

Суд неправильно застосував норми
матеріального права, дав неналежну
оцінку наданим сторонами доказам, що
призвело до неправильного вирішення
справи, тому відповідно до п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2
ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити .

Скасувати рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 24 липня 2014
року.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа Олександрівська селищна рада про
визнання права на оформлення
документації без погодження меж із
суміжним землекористувачем відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

судді: