АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6793/14
Головуючий 1 інст. - Остропілець Є.Р.
Справа №619/4850/13-ц
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О.,
Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Чемерис Л.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 серпня
2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа: Головне управління державної
міграційної служби України в
Харківській області, служба у справах
дітей Дергачівської РДА про поновлення
порушеного права та усунення перешкод
в його здійсненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Головне
управління державної міграційної
служби України в Харківській області,
служба у справах дітей Дергачівської
РДА про поновлення порушеного права та
усунення перешкод в його здійсненні.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
вказував, що йому на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу від
09 листопада 2010 року належить житловий
будинок літ. «А-2» за адресою АДРЕСА_1 У
кімнатах НОМЕР_1 та НОМЕР_2
вищевказаного будинку мешкають
відповідачі та користуються спірними
кімнатами без належних правових
підстав. Крім того, без його згоди, як
власника будинку, відповідачі уклали
договір з АК «Харківобленерго» на
постачання до вказаних кімнат
електричної енергії. Вказане порушує
його право як власника будинку.
Добровільно звільнити кімнати
відповідачі відмовляються.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати, що він,
як єдиний власник будинку АДРЕСА_1 має
виключне право володіти, користуватися
та розпоряджатися кімнатами НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 свого будинку на свій розсуд;
визнати, що відповідачі не мають права
володіти, користуватися та
розпоряджатися будь-якими
приміщеннями, в тому числі спірними
кімнатами; поновити його порушене
право власності шляхом витребування
спірних кімнат із чужого незаконного
володіння відповідачів; усунути
перешкоди у здійсненні його права
власності шляхом виселення
відповідачів з кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1 Харківської області;
усунути перешкоди у здійсненні його
права власності шляхом визнання
недійсним договору про надання послуг
з електропостачання, укладеного з АК
«Харківобленерго» на постачання
електричної енергії до вказаних
кімнат.

Відповідачі в особі свого представника
позов не визнали, посилаючись на його
безпідставність та недоведеність.

Представник третьої особи - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області в
судове засідання не зявився, проти
позову не заперечував згідно поданої
заяви, просив суд розглядати справу за
його відсутності.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 28 серпня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що між ним як власником
будинку та відповідачами не укладався
договір про користування спірними
кімнатами, тому вони є недобросовісним
володільцями належного йому майна, а
наявність реєстрації відповідачів
сама по собі не може бути підставою для
визнання права користування цими
житловими приміщеннями.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з ненадання доказів того, що
відповідачі незаконно заволоділи
спірними кімнатами в гуртожитку,
навпаки встановлено, що відповідачі
зареєстровані у вказаному гуртожитку
на законних підставах і їх реєстрація
ніким неоспорена.

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що на підставі договору
купівлі-продажу від 09 листопада 2010 року
ОСОБА_1 є власником гуртожитку літ. «А-2»
за адресою: АДРЕСА_1, який придбано у ТОВ
«Галлан ЛТД», державна реєстрація
проведена 12.11.2010року (а.с.5,7).

Матеріали справи свідчать, що
відповідачі зареєстровані та
проживають у кімнатах АДРЕСА_1 (а.с.93-101).

Відповідно ст. 127 ЖК України та
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УССР від 03 червня 1986 року №
208, для проживання робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період роботи або
навчання можуть використовуватись
гуртожитки.

Згідно ч.2 ст. 128 ЖК України жила площа в
гуртожитку надається за спільним
рішенням адміністрації підприємства,
установи організації та відповідного
профспілкового комітету.

Відповідно до ст. 129 ЖК України та п. 10
Примірного положення про гуртожитки,
на підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Матеріали справи свідчать, що
гуртожиток, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 перебував на балансі
Державного підприємства Пересувна
механічна колона №5 Тресту
«Харківагробуд», який у 80-тих роках був
заселений працівниками тресту
«Харківагробуд» ПМК №5.

Постановою КМУ від 13.10.1992 р. №577 «Про
передачу майна, яке перебуває у
загальнодержавній власності областей
та м. Севастополя» було прийнято
рішення про передачу до комунальної
власності обласних державних
адміністрацій майна, яке перебуває у
загальнодержавній власності, згідно з
додатками. До такого майна увійшло, в
тому числі й майно Обласного
виробничого об'днання
«Харківоблагробуд».

Розпорядженням Харківської обласної
державної адміністрації від 30.12.1992 р
№622 «Про передачу майна, яке перебуває
у загальнодержавній власності, до
комунальної власності області» було
вирішено передати у комунальну
власність області, в тому числі, майно
Обласного виробничого об'єднання
«Харківобагробуд».

Таким чином, згідно вказаних постанов
гуртожиток, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 ще в 1992 році повинен був бути
переданий до комунальної власності
територіальної громади Харківської
області. Натомість, рішенням
виконавчого комітету Дергачівської
міської ради народних депутатів №39/6
від 12.03.1996 р. на підставі висновку БТІ
було вирішено оформити право власності
на приміщення в АДРЕСА_1 в цілому за ТОВ
«Галант». 09.01.1997 р. ТОВ «Галант» за актом
приймання-передачі передало вказаний
гуртожиток до статутного фонду АТ
«Галлан». В свою чергу, 18.06.2009 р.
рішенням Господарського суду
Харківської області у справі №61/82-09
право власності на вказаний гуртожиток
було визнано за ТОВ «Галлан ЛТД», як
правонаступником АТ «Г аллан». 09.11.2010 р.
ТОВ «Галлан ЛТД» вищевказаний
гуртожиток за договором
купівлі-продажу був проданий ОСОБА_1

Постановою Харківського Апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2012 р. у
справі №2027/2а-10756/12, встановлено
підтверджено факт, що житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 має
статус гуртожитку.

Заселення відповідачів разом з їхніми
сім'ями у кімнати гуртожитку та
подальша реєстрація їх місця
проживання здійснювалася на підставі
листів адміністрації та
профспілкового комітету підприємства.

Виходячи із наведеного, вселення
відповідачів у гуртожиток і
користування житловою площею у
гуртожитку відбулося на законних
підставах.

Зазначений гуртожиток відповідно до
вимог ст..ст.379,380 ЦК України є житловою
будівлею, яка була обтяжена
проживанням в ньому відповідачів, і
відповідно до ст. 4 ЖК України входить
до житлового фонду. При цьому ОСОБА_1
відповідно до ст..814 ЦК України перейшли
права та обов'язки наймодавця щодо
наймачів приміщень в цьому будинку -
зазначених відповідачів, які вселились
та проживають в цьому гуртожитку з 1989 р.
правомірно, тому відсутність договору
найму між відповідачами і позивачем, як
новим власником не є підставою для
виселення відповідачів.

Оскільки виселення є категорією
житлового законодавства, предметом
позову про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення є доказування втрати права
на житло, або взагалі його відсутність,
або інші передбачені ЖК УРСР підстави
для позбавлення особи права на житло.

Зазначені обставини позивачем ОСОБА_1
не доведені, тому як обґрунтовано
зазначено судом першої інстанції,
відповідачі проживають у гуртожитку
правомірно і відсутні підстави для
застосування ст.. 391 ЦК України.

Також є безпідставними посилання
позивача на виселення відповідачів зі
спірного житла на підставі вимог
передбачених ст.. 387 ЦК України,
оскільки віндікаційним позовом
захищається право власності в цілому,
тобто коли одночасно порушені права
володіння, користування і
розпорядження майном. Між тим
позивачем вказані порушення його права
власності не доведені.

Відповідно до ст. 770 ЦК України зміна
власника зазначеного гуртожитку не є
підставою для автоматичного
припинення або зміни існуючих між
попереднім власником та відповідачами
правовідносин.

Також, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявних рішень
суду між сторонами, які не потребують
доказування, з яких вбачається, що
відповідачі мають право користуватися
житловою площею гуртожитку. А зміна
власника житла не є достатньою
підставою для виселення мешканців
гуртожитку без надання їм іншого
приміщення.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, постановлено
з дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,
ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 28 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: