РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/5791/13-ц

провадження у справі № 2/0285/47/14

21 січня 2014 року
м.
Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:

головуючої судді……………..Савицької Л.
Й.

при секретарі………….............Дуяновій Г.
Г.

з участю: позивача……………… ОСОБА_3

відповідачки…………………..ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_4

про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачки, в якому просив змінити
розмір стягнення аліментів,
присуджених за рішеннями
Новоград-Волинського міськрайонного
суду, та стягувати з нього на користь
колишньої дружини, відповідача по
справі, аліменти на утримання їх
неповнолітньої доньки, в розмірі 1/3
частки від його заробітку щомісячно.

В обґрунтування позову зазначив, що на
даний час його матеріальний стан
суттєво погіршився, офіційно не працює,
має мінливий заробіток, має намір
створити нову сім`ю, а тому не в змозі
сплачувати аліменти у розмірі,
встановленому судом.

Позивач в судовому засіданні позовну
заяву підтримав.

Відповідач позов не визнала, просила
відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази по справі, суд
дійшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх
дітей є одним з головних
конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51
Конституції України) і традиційно
закріплюється в сімейному
законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки
Закон не передбачає будь-яких
спеціальних умов для виникнення
обов'язку батьків з утримання своїх
дітей, та не передбачає звільнення
батьків від утримання незалежно від
того, чи є батьки працездатними, та чи є
в них кошти, достатні для утримання.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права
дитини, прийнятої 44-ю сесією
Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку,
батько або (і) інші особи, що виховують
дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здатностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Це положення відбите в українському
законодавстві.

Згідно положень статей 141, 180-182
Сімейного кодексу України розірвання
шлюбу між батьками, проживання їх
окремо від дитини не впливає на обсяг
їхніх прав і не звільняє від обов'язків
щодо дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дітей до
досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов'язку утримувати
дитину визначені статтею 181 СК України,
за змістом якої, кошти на утримання
дитини (аліменти) за рішенням суду
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Судом встановлено, що сторони у справі
є батьками неповнолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої позивач
сплачує на користь відповідача
аліменти, присуджені рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного
суду від 07.06.2011 року, в розмірі 700 грн.
щомісячно.

Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України
розмір аліментів, визначений судом
може бути згодом зменшено за рішенням
суду за позовом платника аліментів у
разі зміни його матеріального або
сімейного стану. Враховуючи, що
позивачем не було надано належних та
допустимих доказів, які б свідчили, що
за своїм матеріальним становищем та
через стан здоров'я він не здатен
сплачувати аліменти на утримання
доньки у розмірі, який встановлений
рішенням суду, підстав для зменшення
розміру аліментів у суду немає.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено в судовому засіданні,
позивач має нормальний стан здоров'я, є
працездатною особою, має мінливий
заробіток. Його матеріальний стан
навіть з відрахуванням аліментів є
задовільним та стабільним, що в свою
чергу не тільки не звільняє від
обов'язку утримувати свою неповнолітню
доньку, а навіть дозволяє позивачу
виконувати свої зобов'язання щодо
оплати аліментів в розмірі,
визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, він
фактично не вказав обставин, що мають
істотне значення для зменшення розміру
аліментів.

Посилання позивача, як на підставу для
зменшення розміру стягуваних
аліментів, на те, що він має намір
створити сім`ю, суд до уваги не бере,
доказів про те, що його матеріальний
стан погіршився суду надано не було.

Як відповідач, так і позивач, в рівних
частках повинні утримувати свою дитину
до досягнення нею повноліття, що разом
із присудженою сумою аліментів
забезпечить належне її утримання.

У виконання вимог статей 10, 60 ЦПК
України позивач не довів суду, що його
матеріальний або сімейний стан
змінилися настільки, що унеможливлює
виплату ним аліментів на утримання
доньки ОСОБА_5 у розмірі 700 грн.
щомісячно, що могло б бути підставою
для зменшення розміру аліментів,
визначеного рішенням суду.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що
позивач не довів тих обставин, на які
він посилався як на підставу своїх
вимог, та відповідно до вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України не підтвердив цих своїх
доводів відповідними доказами,
передбаченими статтями 57-64 ЦПК України.
Відтак в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ст.ст. 141, 180-183, 185, 192
Сімейного кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про зменшення розміру аліментів
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Житомирської
області через Новоград-Волинський
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Головуюча:
Л. Й. Савицька