У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

ГоловуючогоГорелкіної Н.А.,

Суддів:Євграфової Є.П.,

Завгородньої І.М.,Журавель В.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне
рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 27 лютого 2014
року та рішення апеляційного суду
Черкаської області від 22 травня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі по тексту - ТОВ
«ОТП Факторинг Україна») звернулось до
суду з позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення.

Вимоги за позовом обґрунтовувало
тим, що 12 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ
«ОТП Банк», правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого останньому було надано кредит в
розмірі 91 400,00 доларів США на строк до
12 жовтня 2015 року зі сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 12,49 %
річних.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між банком та
ОСОБА_6 12 жовтня 2007 року був укладений
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_6
передала в іпотеку банку будинок,
розташований по АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, площею 0, 10000 га АДРЕСА_1.

24 грудня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був
укладений договір відступлення права
вимоги, згідно якого відбулося
відступлення права вимоги, в тому числі
і за кредитним договором та договором
іпотеки від 12 жовтня 2007 року. В даному
випадку усі права кредитора за
вищевказаним договором належать
позивачу.

Оскільки боржник ОСОБА_7 належним
чином не виконував свої зобов'язання за
кредитним договором від 12 жовтня 2007
року, у зв'язку з чим, станом на 13 серпня
2012 року утворилась заборгованість в
розмірі 3 507 010,00 грн, позивач
просив стягнути вказану
заборгованість шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, позивач просив виселити
відповідачів з будинку, оскільки вони
добровільно не звільнили будинок
переданий в іпотеку, про що їх було
попереджено вимогою, яка була їм
направлена 09 жовтня 2013 року.

Заочним рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 27 лютого 2014 року позов
задоволено частково. В рахунок
погашення боргу за кредитним договором
від 12 жовтня 2007 року в розмірі 3 507 010,00
грн звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме - будинок по АДРЕСА_1,
який належить на праі власності ОСОБА_6
шляхом продажу предмету іпотеки ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» від імені
ОСОБА_6 із застосуванням процедури
продажу, передбаченої ст. 38 Закону
України «Про іпотеку», з правом
укладання договору купівлі-продажу з
іншою будь-якою особою-покупцем та з
наданням всіх повноважень ТОВ «ОТП
Факторинг» продавця, за ціною не нижче
вартості предмету іпотеки, визначеної
внаслідок проведення незалежної
оцінки. Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_10 з житлового будинку АДРЕСА_1. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 22 травня 2014 року
змінено рішення суду першої інстанції
та зменшено судом суму боргу за
кредитним договором від 12 жовтня 2007
року з 3 507 010,00 грн до 1 508 531,24 грн на
погашення якого звертається стягнення
на житловий будинок АДРЕСА_1. Рішення
суду першої інстанції, в частині
виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 з вказаного житлового будинку
скасовано та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позовних вимог в цій
частині В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_6
своїх зобов'язань за кредитним
договором утворилась заборгованість, а
тому відповідно до ст. ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», умов кредитного
договору та договору іпотеки, ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» має право погасити
заборгованість у першу чергу за
рахунок забезпечення, а саме звернення
стягнення на майно, яке передане в
іпотеку. При цьому суд апеляційної
інстанції змінив рішення суду першої
інстанції, в частині визначення
розміру заборгованості шляхом
зменшення розміру неустойки
відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України
з 3 507 010,00 грн до 1 508 531,24 грн.

Також суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог про виселення, та
ухвалюючи нове про відмову в
задоволенні позовних вимог, виходив із
того, що суд першої інстанції не
виконав вимог ст. 109 ЖК Української РСР
та ст. ст. 39-40 Закону України «Про
іпотеку».

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом першої інстанції встановлено,
що 12 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір, відповідно до умов
якого останньому було надано кредит в
розмірі 91 400,00 доларів США на строк до
12 жовтня 2015 року зі сплатою процентів
за користування кредитом в розмірі 12,49 %
річних.

Умови та графік погашення кредиту
передбачені 2-5 цього договору.

З метою забезпечення виконання
зобов`язання по вищевказаному
кредитному договору між банком та
ОСОБА_6 12 жовтня 2007 року був укладений
договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_6
передала в іпотеку банку будинок,
розташований по АДРЕСА_1 та земельну
ділянку, площею 0, 10000 га АДРЕСА_1.

24 грудня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був
укладений договір відступлення права
вимоги, згідно якого відбулося
відступлення права вимоги, в тому числі
і за кредитним договором та договором
іпотеки від 12 жовтня 2007 року. В даному
випадку усі права кредитора за
вищевказаним договором належать
позивачу.

Через неналежне виконання ОСОБА_6
взятих на себе зобов'язань за договором
кредиту щодо повного й своєчасного
його погашення, станом на 13 серпня 2012
року виникла заборгованість розмірі 3
507 010,00 грн.

Письмова вимога позивача про
усунення порушень та сплату
заборгованості, задоволена не була.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України "Про
іпотеку".

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (ст. 3 Закону України "Про
іпотеку").

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
іпотеку" за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч.1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори
кредиту та іпотеки, укладені між
сторонами 12 жовтня 2007 року.

Отже підставою для звернення
стягнення на предмет іпотеки є
порушення зобов'язань з боку боржника.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, суди
правильно виходили із того, що у зв'язку
з невиконанням ОСОБА_6 своїх
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість, а тому
відповідно до ст. ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», умов кредитного
договору та договору іпотеки, ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» має право
погасити заборгованість у першу чергу
за рахунок забезпечення, а саме
звернення стягнення на майно, яке
передане в іпотеку, однак не звернули
уваги та не вирішили клопотання ОСОБА_7
про застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду з вказаним
позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

В даному випадку, кредитним
договором передбачено, що сплата
кредиту та процентів за користування
кредитними коштами здійснюється
щомісячно рівними частинами згідно
Графіку платежів, що є невід`ємною
частиною кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції вказаних обставин та вимог
закону не врахував, та не з`ясував, коли
було здійснено останній платіж ОСОБА_6
та відповідно, коли виникло право у ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» вимагати
повернення кредиту, оскільки якщо
договором визначено щомісячні платежі
погашення кредиту перебіг позовної
давності (ст. 257 ЦК України) щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, у зв'язку з
чим прийшов до передчасного висновку
щодо розміру заборгованості за
кредитним договором.

Що стосується позовних вимог щодо
виселення відповідачів з будинку,
переданого в іпотеку, то суд касаційної
інстанції погодився з висновком суду
апеляційної інстанції щодо відмови в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, оскільки виселення мешканців
із житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», а матеріали
справи не містять доказів того, що
вказаний порядок був дотриманий.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою правильності визначення
обставин справи та оцінки наданих
сторонами доказів, судом з`ясовувались
неналежним чином, чим порушено норми
процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179
ЦПК України) і таке унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, то відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі
рішення апеляційного суду, в частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Черкаської області від 22 травня 2014 року
в частині позовних вимог товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення
на предмет іпотеки скасувати, справу в
цій частині передати на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 22 травня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Н.А. Горелкіна

Судді:

Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Т.Л. Ізмайлова

6

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

№ 6-25424св14Головуючий у першій
інстанції: Таратін В.О.
Доповідач: Ізмайлова Т.Л.