Дата документу 18.09.2014
ЄУ № 420/872/14-ц
Провадження №2/420/365/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року
Новопсковський районний суд
Луганської області

в складі: головуючого судді
Проньки В.В.

при секретарі Рожковій Л.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду в смт. Новопсков
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача, в якому просить винести
рішення, яким розірвати шлюб між нею та
відповідачем, зареєстрований 26.11.2011
року відділом РАЦС Новопсковського
районного управління юстиції, актовий
запис № 86. Прізвище після розірвання
шлюбу залишити «ОСОБА_1». Стягнути з
ОСОБА_2, 1982 року народження, аліменти на
її користь на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2012 року
народження, у розмірі 1/3 частки від усіх
видів заробітку (доходу) щомісяця,
починаючи з дня реєстрації позову та до
повноліття дитини. В обґрунтування
своїх вимог зазначила, що від спільного
шлюбу з відповідачем вони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3. В даний час з відповідачем
вона сумісно не проживає, подружніх
відносин не підтримує. Причиною
розірвання шлюбу стало те, що з
відповідачем в психологічному плані
вони не сумісні, останнім часом між
ними немає порозуміння, в сім'ї часто
виникають сварки, які привели до того,
що вони втратили один до одного почуття
любові та поваги. Подальше збереження
шлюбу суперечить її інтересам, в
зв'язку з чим вона звертається до суду з
цим позовом. Спору про майно подружжя
не має. Відповідач матеріальної
допомоги на утримання дитини в
добровільному порядку не надає, вона не
працює, знаходиться в декретній
відпустці по догляду за дитиною, тому
їй одній важко утримувати дитину.
Відповідач фізично здоровий, на
утриманні інших неповнолітніх дітей не
має, офіційно працює та отримує пенсію,
він взмозі надавати матеріальну
допомогу на утримання сина.

Позивач у судове засідання не
з'явилася, надала до суду заяву про
розгляд справи без її участі, на
позовних вимогах наполягає, просить
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
визнав повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст. 174
цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову за наявності для того законних
підстав суд ухвалює рішення про
задоволення позову.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення по справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Дослідивши наявні у справі письмові
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України
шлюбом є сімейний союз чоловіка і
жінки, зареєстрований у органі
державної реєстрації актів цивільного
стану. Шлюб ґрунтується на вільній
згоді чоловіка і жінки. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено право кожного з подружжя
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканність і може мати наслідки,
встановлені законом.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
що підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1, виданим 26.11.2011 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану районного управління
юстиції у Луганській області, актовий
запис № 86.

Від шлюбу є неповнолітня дитина - син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про його
народження серії НОМЕР_2, виданим 13.12.2012
року Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану
Новопсковського районного управління
юстиції у Луганській області, актовий
запис № 124, де в графі "батько" вказаний
відповідач - ОСОБА_2.

Статтею 105 СК України визначено, що
однією з підстав для припинення шлюбу є
його розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду
відповідно до ст. 110 СК України.

Причиною розірвання шлюбу є фактичні
взаємовідносини подружжя, які складися
через різні погляди на сімейне життя та
побут, що привело до припинення
сімейно-шлюбних відносин та свідчить
про неможливість подальшого
збереження шлюбу, а спільне життя
суперечило б інтересам подружжя.

З урахуванням тих обставин, що сторони
не бажають зберігати шлюб, тривалий час
не підтримують сімейно-шлюбних
відносин та враховуючи принцип
добровільності шлюбу, моральні засади
правового інституту сім'ї та інтереси
дитини, суд вважає позовні вимоги про
розірвання шлюбу обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу
України рішення суду про розірвання
шлюбу після набрання ним законної сили
надсилається судом до органу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем ухвалення рішення для внесення
відомостей до Державного реєстру актів
цивільного стану громадян та
проставлення відмітки в актовому
записі про шлюб.

У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного
Кодексу України документом, що
засвідчує факт розірвання шлюбу
судом, є рішення суду про розірвання
шлюбу, яке набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу
бажає залишити за нею прізвище
отримане після реєстрації шлюбу "
ОСОБА_1".

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу
України, особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем
або відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що після
припиненням сімейно-шлюбних відносин
сторони проживають окремо,
неповнолітня дитина проживає з
позивачкою, що підтверджується
довідкою виданою 11.08.2014 року
виконкомом Новопсковської селищної
ради Новопсковського району
Луганської області за вих. №1081,
позивачка не працює, перебуває у
відпустці по догляду за дитиною, при
цьому відповідач матеріальну допомогу
на утримання дитини позивачці не
надає, а домовленості щодо утримання
спільних дітей між сторонами не
досягнуто.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного Кодексу
України передбачено, що за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу батька (матері), або у твердій
грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу
України, при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу
одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може
визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

З урахуванням вимог позивача, яка
просить стягнути аліменти у частці від
доходу відповідача, позиції
відповідача, який визнав позовні
вимоги, суд, керуючись ст.ст. 182, 183 СК
України, вважає, що заявлені вимоги про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини підлягають
задоволенню в повному обсязі, оскільки
вони законні, обґрунтовані, доказово
підтверджені матеріалами справи.

Визначаючи розмір аліментів на
утримання неповнолітньої дитини, суд
врахував, що відповідач фізично
здоровий, працездатний, інших дітей на
утриманні не має.

Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу
України, аліменти присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд
допускає негайне виконання рішення
суду про стягнення аліментів на
користь неповнолітьої дитини у межах
сплати платежу за один місяць.

Згідно ст. 88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню
судовий збір.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174, ст.ст.
212-215, 223, 367 ЦПК України, ст.ст. 7, 21, 24, 56, 105,
110, 112, 115, 180-184,191 Сімейного Кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрований 26 листопада 2011 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану районного управління
юстиції у Луганській області, актовий
запис № 86.

Після розірвання шлюбу залишити за
ОСОБА_1 прізвище отримане після
реєстрації шлюбу " ОСОБА_1 ".

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який
мешкає за адресою: АДРЕСА_1, аліменти
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у
розмірі 1/3 частки від заробітку
(доходу), але не менше 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно до
повноліття дитини, починаючи з 13.08.2014
року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, судовий
збір у розмірі 487,20 грн. р/р № 0223,
МФО 804013, Код 37942461, одержувач: УДКСУ у
Новопсковському районі, банк
одержувача: ГУДКСУ у Луганській
області.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України
допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання неповнолітніх дітей у межах
сплати платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано апеляційному суду Луганської
області через Новопсковський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: