Ухвала

іменем україни

11 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
й виселення; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 в особі законного представника -
ОСОБА_4, до публічного акціонерного
товариства «Регіон-Банк», третя особа -
управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
визнання договору іпотеки припиненим
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
на рішення апеляційного суду
Харківської області від 15 жовтня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року публічне акціонерне
товариство «Регіон-Банк» (далі - ПАТ
«Регіон-Банк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
21 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5
було укладено кредитний договір, за
умовами якого позичальник отримав
кредит у розмірі 5
млн. 500 тис. грн зі сплатою 16,5 % річних у
гривнях та 13,5 % річних у доларах США з
кінцевим строком повернення до 31
серпня 2012 року. На забезпечення
виконання зобов'язань за цим договором
між банком та ОСОБА_4 було укладено
договір іпотеки, предметом якої був
житловий будинок АДРЕСА_1, якій
належить іпотекодавцю на праві
власності. Позичальник та майновий
поручитель не виконували зобов'язання
за договором, на вимоги банку не
реагували, утворилась заборгованість у
розмірі 7 166 538 грн 47
коп.

Оскільки добровільно сплатити
заборгованість позичальник та
майновий поручитель відмовляється,
позивач просив у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки
та виселити ОСОБА_4 та її малолітніх
дітей з житлового будинку, предмету
іпотеки, без надання іншого жилого
приміщення із зняттям їх з
реєстраційного обліку.

У квітні 2014 року ОСОБА_4, діючи в
інтересах малолітнього ОСОБА_6, 2005 року
народження, звернулась до суду із
зустрічним позовом, посилаючись на те,
що рішенням Дзержинського районного
суду м. Харкова від 13
листопада 2009 року визнано договір від 4
вересня 2009 року про припинення права на
аліменти дітей, укладений між нею та
ОСОБА_5, дійсним. Згідно цього рішення
право власності на предмет іпотеки,
житловий будинок АДРЕСА_1 перейшло до
ОСОБА_6 Рішенням апеляційного суду
харківської області від 13 березня 2014
року вказане рішення суду скасовано,
однак ПАТ «Регіон-Банк» у повороті
виконання рішення відмовлено. На
теперішній час ОСОБА_6 є власником
зазначено будинку, предмета іпотеки, а
у неї відсутній дозвіл управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради на продаж
предмету іпотеки. Вибуття житлового
будинку з права власності первинного
іпотекодавця на користь ОСОБА_6 за
рішенням суду відбулось за обставин, за
яку жодна з сторін не відповідає, а тому
договір іпотеки виконаний бути не може,
оскільки він перестав виконувати
забезпечувальну функцію.

Ураховую наведене, ОСОБА_4 просила
визнати договір іпотеки припиненим.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 8 липня 2014
року позов ПАТ «Регіон-Банк»
задоволено частково. Звернуто
стягнення на заставлене майно -
житловий будинок літ. «Р-1» з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_4 шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування іншої
процедури продажу, для задоволення
вимог ПАТ «Регіон-Банк» у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 21 вересня 2007 року у
розмірі 7 166 538 грн 47 коп., а саме: за
кредитом - 4 587 121 грн 02 коп.,
заборгованість за відсотками - 2 579 417
грн 45 коп., за початковою ціною,
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності в експертному звіті на дату
продажу. Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8 з вказаного житлового
будинку. Вирішено питання про розподіл
судових витрат. У задоволенні решти
позовних вимог про зняття з реєстрації
ОСОБА_4 та її малолітніх дітей: ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6
в особі законного представника -
ОСОБА_4, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15 жовтня 2014
року рішення суду першої інстанції в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки змінено. У рахунок погашення
заборгованості перед ПАТ «Регіон-Банк»
за кредитним договором від 21 вересня 2007
року, укладеним між АКРБ «Регіон-Банк»
та ОСОБА_5 у розмірі 7 166 538 грн 47 коп., з
яких заборгованість за кредитом - 4 587 121
грн 02 коп, заборгованість за відсотками
- 2 579 417 грн 45 коп., звернуто
стягнення за договором іпотеки від 25
вересня 2007 року,
укладеним між АКРБ «Регіон-Банк» та
ОСОБА_4, на житловий будинок «Р-1» з
надвірними будівлями, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на
праві приватної власності, шляхом
продажу з прилюдних торгів у межах
виконавчого провадження за початковою
ціною встановленою на рівні, не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій. Рішення
суду першої інстанції в частині
позовних вимог ПАТ «Регіон-Банк» про
виселення скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення. У задоволенні
позовних вимог ПАТ «Регіон-Банк» про
виселення відмовлено. У решті рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Регіон-Банк»,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Отже, оскаржується рішення
апеляційного суду лише в частині
відмови у виселенні, тому в решті не
переглядається (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про виселення, апеляційний суд,
змінивши мотиви відмови в позові, на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що у порушення ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» банк письмово не
повідомив відповідачів про виселення з
житлового будинку, предмету іпотеки,
такі дані в матеріалах справи відсутні.

При цьому апеляційний суд вірно
виходив з того, що ОСОБА_4 під розписку
вручено повідомлення (т. 2 а.с. 200) про
розпочату процедуру примусового
стягнення на предмет іпотеки, яке не є
вимогою про виселення у контексті ст. 109
ЖК УРСР, ст. 40 Закону України «Про
іпотеку», невиконання якої є підставою
для виселення.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Регіон-Банк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 15 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник