Справа №295/5971/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у
складі:

Головуючого - судді Комісарчук О.В.

з участю
секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, яка також діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні власністю,
вселення, встановлення порядку
користування квартирою, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з даним
позовом, в якому зазначила, що вона є
власником 5/12 частин квартири АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право на
спадщину, виданого 26.02.2014 року, після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
1/12 частина цієї ж квартири належить її
неповнолітній доньці ОСОБА_3, яка
успадкувала її після смерті батька -
ОСОБА_6

Відповідач є власником інших 6/12
частини даної квартири, яку успадкував
після смерті батька ОСОБА_6 (1/12 частину)
та після смерті бабусі ОСОБА_7 (5/12
частин).

Позивач зазначає, що відповідач чинить
перешкоди в користуванні спільною
власністю, відмовляється надати ключі,
в зв'язку з чим позивач та її
неповнолітні діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
позбавлені можливості проживати в
квартирі. Посилається на те, що дії
відповідача порушують її права
власника на володіння та користування
майном. Просить усунути перешкоди в
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1, шляхом вселення, зобов'язати
відповідача надати їй ключі від
вхідних дверей до квартири, встановити
порядок користування квартирою,
виділивши їй в користування жилу
кімнату площею 15,3 кв.м., а відповідачу -
кімнату площею 11,0 кв.м., підсобні
приміщення - кухню, коридор, ванну
кімнату та туалет залишити в спільному
користуванні.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_8 заявлені вимоги
підтримали з підстав, викладених в
позовній заяві, просили позов
задоволити.

Відповідач в судові засідання не
з'являвся, про місце, день та час
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про що свідчать його особисті
підписи в повідомленнях про вручення
рекомендованих листів (а.с. 28, 34, 46),
причини неявки не повідомив.

Враховуючи те, що у справі є достатньо
доказів про права та взаємовідносини
сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи у
відсутності відповідача, що відповідає
положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши і проаналізувавши
докази, які містяться в матеріалах
справи, суд дійшов наступних
висновків.

Судом встановлено, що позивач, її
неповнолітня донька ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_4 є співвласниками
квартири АДРЕСА_1.

Позивач є власником 5/12 частин вказаної
квартири на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу 26.02.2014 року після смерті
спадкодавця ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
інтересах якої виступає законний
представник - мати ОСОБА_1, успадкувала
1/12 частину цієї ж квартири після смерті
батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 28.02.2011
року (а.с. 5).

Право власності позивача ОСОБА_1 та її
неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в
установленому законом порядку (а.с. 5, 12).

Відповідач є власником 6/12 частин цієї ж
квартири на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом (1/12
частина), виданого 24.02.2011 року, яку
успадкував після смерті батька ОСОБА_6,
та на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом (5/12 частин),
виданого 08.08.2014 року приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу ОСОБА_9, яку
успадкував після смерті бабусі ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 77, 90).

Відповідно до статті 319 Цивільного
кодексу України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майновим правом на власний розсуд.

Зі змісту статті 358 ЦК України
вбачається, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Згідно з частиною 1 статті 391 Цивільного
кодексу України, власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

З постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи від 29.09.2012 року
вбачається, що позивач зверталась до
правоохоронних органів з приводу того,
що відповідач та його мати не впускають
її до квартири, в якій вона проживала, в
порушенні кримінальної справи було
відмовлено у зв'язку з відсутністю
ознак складу кримінального злочину
(а.с. 8).

Опитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 пояснила, що протягом
березня-квітня 2014 року вона разом з
позивачем приходила до квартири по
АДРЕСА_1, в якій хтось був присутній, але
двері не відчинили, позивача до
квартири не пустили.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11, яка є
сестрою позивача, пояснила, що позивач
разом з чоловіком ОСОБА_6, а після його
смерті разом з його батьками - ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, яких вона доглядала, проживала
в квартирі АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перша
дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_12 разом із сином
ОСОБА_4, який є співвласником даної
квартири, змінили в ній замки і не
надають можливості ОСОБА_1 разом з
неповнолітніми дітьми проживати в
квартирі.

Покази свідків не викликають сумніву, є
послідовними та логічними, а тому суд
приймає їх як належний доказ по справі.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що відповідач чинить
перешкоди позивачу в користуванні
квартирою, до помешкання її не пускає,
ключі від квартири не надає.

Незважаючи на наявність у позивача та
її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 права
власності на частку спірного майна,
відповідач не надає добровільної згоди
на користування ним, тим самим
перешкоджає здійсненню нею свого права
власності на вказану квартиру, яке в
даному випадку підлягає захисту судом.

В пункті 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
№ 20 "Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності" визначено, що квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення із самостійними вимогами,
які можуть використовуватись як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
корстування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Спірна квартира, розташована в
багатоквартирному будинку, не може
бути поділена в натурі шляхом
обладнання в окремі ізольовані
квартири, позивачем заявлено вимогу
про встановлення порядку користування
нею, оскільки згоди між сторонами
досягнути не вбачається можливим.

Квартира складається із двох
ізольованих жилих кімнат площею 11,0
кв.м, та 15,3 кв.м., а також балкону,
коридору, кухні, ванної кімнати,
туалету (а.с.14-15).

Враховуючи заявлені позовні вимоги, те,
що на утриманні позивача знаходяться
неповнолітні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
місце проживання яких визначається за
місцем проживання батьків, суд вважає,
що запропонований позивачем порядок
користування спірним житлом, згідно з
яким позивач просить виділити їй в
користування кімнату площею 15,3 кв.м., а
відповідачу кімнату меншого розміру -
11,0 кв.м., інші підсобні приміщення
залишити в спільному користуванні
сторін, є найбільш оптимальним.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилався позивач, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача є
правомірними і обґрунтованими, її
порушене право підлягає судовому
захисту, а тому позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь позивача з відповідача
підлягають стягненню понесені та
документально підтвердженні витрати
по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК
України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні
власністю - квартирою АДРЕСА_1, шляхом
вселення ОСОБА_1 разом з неповнолітніми
дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до квартири
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 надати ОСОБА_1 ключі
від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 наступним чином.

Виділити в користування ОСОБА_1 разом з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 жилу кімнату площею 15,3 кв.м.,
виділити в користування ОСОБА_4 в
користування жилу кімнату площею 11,0
кв.м., підсобні приміщення - кухню,
коридор, ванну кімнату та туалет
залишити в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243,60
грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем
до Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення
суду.

Суддя
О.В. Комісарчук