Ухвала

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д.,
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - відділ у справах
неповнолітніх Галицької районної
адміністрації м. Львова, про визнання
права власності на квартиру, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
скасування реєстрації, визнання права
спільної сумісної власності та поділ
майна; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права
спільної сумісної власності, визнання
права власності на Ѕ ідеальну частку
квартири, усунення перешкод у
користуванні квартирою та вселення, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 21 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним вище позовом, в якому з
урахуванням уточнених позовних вимог,
посилалась на те, що з 4 червня
1976 року по 6 лютого 2001 року перебувала з
ОСОБА_5 у шлюбі, за час якого подружжям
було придбано квартиру АДРЕСА_1 у м.
Львові та розпочато будівництво
житлового будинку АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області (об'єкт незавершеного
будівництва).

Зазначала, що домовленості про порядок
поділу майна між нею та ОСОБА_5 не
досягнуто. Крім того, ОСОБА_5 з 2001 року
не проживав у спірній квартирі, проте 8
листопада 2010 року без її згоди прописав
у цій квартирі свого неповнолітнього
сина, ОСОБА_5, чим порушив її права
користування та розпорядження
вказаним майном.

У зв'язку з цим позивач просила суд
визнати за нею та ОСОБА_5 право спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
у м. Львові та об'єкт незавершеного
будівництва - будинок АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області; здійснити поділ спільного
майна подружжя наступним чином:
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові та
визнати за ОСОБА_5 право власності на
об'єкт незавершеного будівництва -
будинок АДРЕСА_2 Городоцького району
Львівської області.

У травні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що з 4 червня 1976 року
по 6 лютого 2001 року перебував з ОСОБА_4 у
шлюбі, за час якого подружжям було
набуто квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові та
об'єкт незавершеного будівництва -
житловий будинок АДРЕСА_2 Городоцького
району Львівської області, а тому він
та ОСОБА_4 є співвласниками вказаного
нерухомого майна. Зазначав, що він та
його неповнолітній син ОСОБА_5
зареєстровані у спірній квартирі,
проте ОСОБА_4, ОСОБА_6 чинять йому
перешкоди у реалізації ним та членами
його сім'ї прав на неї.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати за
ним та ОСОБА_4 право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.
Львові та об'єкт незавершеного
будівництва - будинок АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області; визнати за ним право власності
на Ѕ ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1
у м. Львові та об'єкті незавершеного
будівництва - будинку АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області; вселити його, дружину ОСОБА_5
та неповнолітнього ОСОБА_5 у квартиру
АДРЕСА_1 у м. Львові; зобов'язати ОСОБА_4
не чинити йому, дружині ОСОБА_5 та
неповнолітньому ОСОБА_5 перешкоди у
користуванні вказаною квартирою.

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 18 липня 2011 року вказані
позови об'єднано в одне провадження.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 8 квітня
2014 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5
право спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові та об'єкт
незавершеного будівництва - будинок
АДРЕСА_2 Городоцького району
Львівської області. Визнано за ОСОБА_4
право власності на квартиру АДРЕСА_1 у
м. Львові. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на об'єкт незавершеного
будівництва - будинок АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області. Позбавлено ОСОБА_5 права
власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.
Львові. У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_5
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4
та ОСОБА_5 право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.
Львові та об'єкт незавершеного
будівництва - будинок АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області. У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 21 липня 2014 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове. Позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Позов ОСОБА_5 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові та
об'єкт незавершеного будівництва -
будинок АДРЕСА_2 Городоцького району
Львівської області. Визнано за кожним
із колишнього подружжя право власності
на Ѕ ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1
у м. Львові та об'єкті незавершеного
будівництва - будинку АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області. Вселено ОСОБА_5 з
неповнолітнім ОСОБА_5 у квартиру
АДРЕСА_1 у м. Львові. Зобов'язано ОСОБА_4
не чинити перешкоди ОСОБА_5 та
неповнолітньому ОСОБА_5 у користуванні
вказаною квартирою. У задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позови ОСОБА_4 та ОСОБА_5, апеляційний
суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338
ЦПК України про те, що висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи, на підставі доказів,
поданих сторонами, що належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов
до правильного висновку про те, що за
час шлюбу сторін у справі за їх спільні
кошти було набуто квартиру АДРЕСА_1 у м.
Львові та об'єкт незавершеного
будівництва - будинок АДРЕСА_2
Городоцького району Львівської
області, які згідно зі ст. ст. 22, 28
КпШС України, чинного на час спірних
правовідносин, є спільною сумісною
власністю подружжя, частини в яких є
рівними. При цьому ОСОБА_4 не
спростувала закріплену у сімейному
законодавстві презумпцію спільності
майна подружжя та не надала доказів,
необхідних для відступлення від
принципу рівності часток при поділі
майна подружжя, що є її процесуальним
обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). З
урахуванням наведеного, суд захистив
права ОСОБА_5, вселивши його та
неповнолітнього сина до спірної
квартири.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 21 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта