АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження22-ц/791/2353/14
першій інстанції:Зуб І.Ю.
Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року серпня місяця 27 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової О.М.

Прокопчук Л.П.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
Сапіги Миколи Миколайовича, який діє в
інтересах публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 12 червня 2014 року в
цивільній справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті
особи, ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчий
комітет Суворовської у місті Херсоні
ради - служба у справах дітей про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

20.12.2013 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що позивач є
правонаступником відкритого
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», який 10.04.2008 року уклав
кредитний договір з ОСОБА_5 з
подальшими змінами та доповненнями
внесеними додатковими угодами від
16.06.2009 року та 07.04.2010 року, за умовами
якого остання отримала кредит у
розмірі 97800,00 доларів США з кінцевим
терміном погашення до 11.01.2027 року зі
сплатою 14% річних за користування
кредитними коштами.

На забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_6 10.04.2008 року було укладено
договір поруки, за умовами якого
останній зобов'язався перед банком
відповідати по зобов'язанням
позичальника, що виникають з умов
кредитного договору в повному обсязі.

Також в забезпечення виконання
відповідачами зобов'язань за кредитним
договором ними в іпотеку банку було
передано нерухоме майно - житловий
будинок загальною площею 146,7 кв. м.,
розташований в АДРЕСА_1, який належить
їм на праві приватної спільної
часткової власності.

Позивач зазначав, що станом на
02.12.2013 року відповідач має
заборгованість за кредитним договором
та додатковими угодами в сумі 289891.80
доларів США, що еквівалентно 2317105 грн. 16
коп., яка в добровільному порядку ним не
погашена.

У зв'язку з наведеним просив у
рахунок погашення вказаної кредитної
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Справа розглядалась судом
неодноразово.

Останнім рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 12.06.2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Сопіга
М.М., посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Представник відповідача, ОСОБА_9 в
письмових запереченнях на апеляційну
скаргу її доводів не визнав, просив
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.04.2008 року між
позивачем та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір №014/09/243, відповідно
до умов якого остання отримала кредит в
сумі 97800.00 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14.00% на рік з кінцевим терміном
повернення 10.04.2018 року. Цільове
призначення кредиту - на споживчі цілі.

16.06.2009 року між банком та ОСОБА_5
укладено Додаткову угоду №1, якою
тимчасово на період з 11.07.2009 року по
11.03.2010 року зменшили розмір щомісячного
платежу позичальника до розміру,
визначеного в графіку погашення, строк
кредиту збільшено на 93 календарних
днів до 11.01.2026 року.

07.04.2010 року між сторонами укладено
Додаткову угоду №2, якою тимчасово на
період з 07.04.2010 року по 06.04.2011 року
зменшили розмір щомісячного платежу
позичальника до розміру, визначеного в
графіку погашення, строк кредиту
збільшено на 105 календарних днів до
11.01.2027 року.

В забезпечення належного виконання
ОСОБА_5 умов кредитного договору був
укладений договір поруки №014/09/243 від
10.04.2008 року, згідно якого ОСОБА_6
виступив поручителем ОСОБА_5 та взяв на
себе зобов'язання перед банком
відповідати по зобов'язанням ОСОБА_5, що
виникли з умов кредитного договору.

11.04.2008 року між банком та ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки,
де предметом іпотеки є житловий
будинок загальною площею 146,7 кв. м., який
розташований АДРЕСА_1.

Станом на 02.12.2013 рік ОСОБА_5 має
заборгованість за кредитним договором
та додатковими угодами в сумі 289891.80
доларів США, що еквівалентно 2317105.16 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції на підставі
доказів, наданих сторонами, що належним
чином оцінені дійшов до правильного
висновку про те, що відповідно до
положень ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання іпотеко
держатель вправі задовольнити свої
вимоги шляхом звернення на предмет
іпотеки, при цьому взяв до уваги, що на
час ухвалення рішення 07 червня 2014 року
набув чинності Закон України «Про
мароторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті»,
відповідно до п.1.1 якого не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» або предметом іпотеки згідно
із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що предметом
іпотеки є житловий будинок, загальною
площею 146.7 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 та використовується
відповідачами як місце постійного їх
проживання.

Відповідачі згоди на відчуження
іпотечного майна не давали, вони не є
особами, на яких поширюється дія
Закону України «Про засади запобігання
і протидії корупції», а тому протягом
дії Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» вказане іпотечне
майно не може бути примусово відчужене.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення суду без
змін.

Доводи апеляційної скарги як такі, що
висновки суду не спростовують на увагу
не заслуговують.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України
провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів,
чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Оскільки на час ухвалення
оскаржуваного рішення діяли норми
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» суд першої інстанції
правомірно ухвалив рішення з
урахуванням його норм, після
закінчення дії яких позивач не
позбавлений можливості повторно
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сапіги Миколи
Миколайовича який діє в інтересах
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» відхилити.

Рішення Суворовського районного
суду міста Херсона від 12 червня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: