Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р.

Суворовський районний суд м.
Одеси в складі:

головуючого судді -
Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника
позивача - ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, Одеської міської Ради про
визнання права власності, визнання
рішення таким, що є підставою для
реєстрації права власності -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4,
Одеської міської Ради про визнання
права власності, визнання рішення
таким, що є підставою для реєстрації
права власності. Позовні вимоги
мотивовані тим, що ОСОБА_3 проживає за
адресою АДРЕСА_1 з 18 жовтня 1950 р.. У
даному будинку позивачка проживала
разом із своєю матір'ю - ОСОБА_5.

Рішенням виконкому Одеської міської
ради депутатів працюючих №707 від 07
серпня 1956р. для домоволодіння ОСОБА_5
встановлено земельну площу по нормам,
за адресою АДРЕСА_2, площею 910 кв.м.

15 серпня 1977 року ОСОБА_5 склала заповіт
та заповіла все своє майно в рівних
долях своїй доньці - ОСОБА_3 та своєму
сину - ОСОБА_7.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Жовтневим РАГСом м. Одеси,
актовий запис №9369.

Після смерті матері ОСОБА_5, її донька -
позивачка ОСОБА_3 та син - ОСОБА_7
продовжили проживання у будинку за
адресою: АДРЕСА_1 та фактично прийняли
спадщину.

Народним судом Ленінського району м.
Одеси 28 травня 1982 р. винесено рішення по
цивільній справі №2-548/1982р. за позовом
ОСОБА_7 до Виконкому Ленінської
райради, яким визнано за ОСОБА_7 право
власності на 1/2 частину домоволодіння
АДРЕСА_1. У судовому засіданні було
встановлено, що ОСОБА_8, ОСОБА_9 - батьки
позивача - в 1933 р. на відведеній їм для
будівництва земельній ділянці
побудували домоволодіння по АДРЕСА_1.

25 липня 1983 р. ОСОБА_7 подарував 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1 своїй
доньці - ОСОБА_4, що підтверджується
договором дарування, посвідченим
Бадерною JI.B. - державним нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори, за реєстром
№4-1742.

18 грудня 2007 року Суворовським районним
судом м. Одеси прийнято рішення по
цивільній справі №2-6472 за позовом
ОСОБА_4 до Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права власності на
частину домоволодіння, яким позов
задоволено та визнано за ОСОБА_4 право
власності на 92/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку під літерою «Ж», загальною
площею 133,0 кв.м., житловою площею 46,1
кв.м., до складу будинку входять сарай -
1, площею 44,4 кв.м., веранда 1-7, площею 18,1
кв.м., санвузол 1-2, площею 3,7 кв.м., комора
1-3, площею 8,5 кв.м., жила кімната 1-5,
площею 15,6 кв.м., жила кімната 1-5, площею
19,7 кв.м., кухня 1-6, площею 10-8 кв.м. А також
на надвірні споруди гараж - літня кухня
під літерою «И», розташовані на
земельній ділянці, площею 910 кв.м.

Відповідно до довідки розрахунку
ідеальних часток у домоволодінні
АДРЕСА_1, виданою КП «ОМБТІ та РОН»
12.03.2006 р. за №1070.95, 1/2 частина
домоволодіння не зареєстрована, та
належить г-жі ОСОБА_3. У фактичному
користуванні знаходиться літ. «А»,
жила: 1-1 жила, 8/100 огорожі №1-3, І-ІІ
мостіння, що складає 8/100 частин
домоволодіння

Таким чином, позивачка ОСОБА_3 на
протязі багатьох років користується
частиною будинку АДРЕСА_1 та є
фактичним і єдиним власником 8/100
частини зазначеного будинку.

Однак через відсутність необхідних
документів ОСОБА_3 не може
зареєструвати своє право власності на
8/100 частин домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі ст. 392 ЦК України, позивачка
просить:

1. Визнати за ОСОБА_3 право
власності на 8/100 частин домоволодіння
під АДРЕСА_1, що складаються з житлового
будинку під літерою «А», 1-4 житлова,
площею 15,6 кв.м., згідно з технічним
паспортом на індивідуальний житловий
будинок АДРЕСА_1, виготовлений КП
«Центр інженерних досліджень» 09 грудня
2013 р., розташованого на земельній
ділянці площею 0,0422 га.

2. Встановити, що рішення суду про
визнання за ОСОБА_3 права власності на
8/100 частини домоволодіння під АДРЕСА_1 є
підставою для державної реєстрації
такого права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги, а
також обставини заявленого позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, у
зв'язку з відсутністю правових підстав
для задоволення позову.

Представники Одеської міської
Ради в судове засідання не з'явились,
про розгляд справи були повідомлені
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню на підставі фактів,
встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3
проживає за адресою АДРЕСА_1 з 18 жовтня
1950 р.. У даному будинку позивачка
проживала разом із своєю матір'ю -
ОСОБА_5.

Рішенням виконкому Одеської міської
ради депутатів працюючих №707 від 07
серпня 1956 р. для домоволодіння ОСОБА_5
визначено для користування земельну
площу по нормам, за адресою АДРЕСА_2,
площею 910 кв.м.

15 серпня 1977 року ОСОБА_5 склала заповіт
та заповіла все своє майно в рівних
долях своїй доньці - ОСОБА_3 та своєму
сину - ОСОБА_7.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданим Жовтневим РАГСом м. Одеси,
актовий запис №9369.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5
відкрилась спадщина на будинок АДРЕСА_1
та спадкоємцями за заповітом були її
донька - позивачка ОСОБА_3 та син -
ОСОБА_7.

Необхідно зазначити, що оскільки
спадщина відкрилась в 1977р., то виникли
правовідносини регулюються ЦК України
в редакції 1963р..

Згідно ст. 525 ЦК України в редакції 1963р..
часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця, а при
оголошенні його померлим - день,
зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в
редакції 1963р.. для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Не допускається прийняття спадщини
під умовою або з застереженнями.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

У відповідності до ст. 549 ЦК України в
редакції 1963р.. визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном; 2) якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спадкова
справа після померлої ОСОБА_5 не
заводилась, із заявами про прийняття
спадщини ніхто із спадкоємців не
звертався.

Позивачка стверджує, що вона
фактично вступила в управління
спадковим майном, оскільки постійно
проживала у будинку за адресою:
АДРЕСА_1. Судом встановлено, що дійсно
позивачка зареєстрована у будинку за
адресою: АДРЕСА_1, з 1950р.

В даному випадку позивачка посилається
на юридичний факт, проте він не був
встановлений раніше ухваленим
рішенням суду, а також не визначений в
даних позовних вимогах.

В той же час, можливість встановлення
юридичного факту прийняття спадщини,
як в порядку окремого, так і в порядку
позовного провадження, передбачена п. 3
Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983р.
«Про практику розгляду судами України
справ про спадкування».

Необхідно також зазначити, що
позивачка в своїх вимогах посилається
на ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1
на час смерті ОСОБА_5 не був
зареєстрований на праві
власності.

Первинна реєстрація права власності на
1/2 частину будинку відбулось на
підставі рішення народного суду
Ленінського району м. Одеси від 28
травня 1982 р. по цивільній справі
№2-548/1982р. за позовом ОСОБА_7 до
Виконкому Ленінської райради, яким
визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

25 липня 1983 р. ОСОБА_7 подарував 1/2
частину домоволодіння АДРЕСА_1 своїй
доньці - ОСОБА_4, що підтверджується
договором дарування, посвідченим
Бадерною JI.B. - державним нотаріусом
Першої одеської державної
нотаріальної контори, за реєстром
№4-1742.

18 грудня 2007 року Суворовським районним
судом м. Одеси прийнято рішення по
цивільній справі №2-6472 за позовом
ОСОБА_4 до Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
про визнання права власності на
частину домоволодіння, яким позов
задоволено та визнано за ОСОБА_4 право
власності на 92/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку під літерою «Ж», загальною
площею 133,0 кв.м., житловою площею 46,1
кв.м., куди входять сарай - 1, площею 44,4
кв.м., веранда 1-7, площею 18,1 кв.м.,
санвузол 1-2, площею 3,7 кв.м., комора 1-3,
площею 8,5 кв.м., жила кімната 1-5, площею
15,6 кв.м., жила кімната 1-5, площею 19,7 кв.м.,
кухня 1-6, площею 10-8 кв.м. А також на
надвірні споруди гараж - літня кухня
під літерою «И», розташовані на
земельній ділянці, площею 910 кв.м..

Вищевказане рішення було прийнято за
тих підстав, що ОСОБА_4, як власниця 1/2
частини домоволодіння АДРЕСА_1 зробила
реконструкцію належній їй на праві
власності частини будинку, чим
збільшила частку у праві спільній
частковій власності. При цьому, судом
було прийнята до уваги довідка
розрахунку ідеальних часток у
домоволодінні АДРЕСА_1, яка видана КП
«ОМБТІ та РОН» 12.03.2006 р. за №1070.95. При
цьому з довідки вбачається, що 1/2
частина домоволодіння, належить ОСОБА_3
не зареєстрована. У фактичному
користуванні ОСОБА_3 знаходиться літ.
«А», жила: 1-1 жила, 8/100 огорожі №1-3, І-ІІ
мостіння, що складає 8/100 частин
домоволодіння.

Таким чином, позивачка на момент
розгляду вищевказаної справи не є
співвласником будинку АДРЕСА_1, а вона
лише спадкоємцем померлої ОСОБА_5,
тобто в даному випадку виникли
правовідносини щодо спадкоємства, а не
визначення часток між співвласниками у
спільній частковій власності, згідно
ст. 357 ЦК України в редакції 2003р..

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та

обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

В процесі судового засідання судом
було роз'яснено представнику позивача
про існування правовідносини щодо
спадкоємства, у зв'язку з чим, ухвалою
суду від 29 квітня 2014р. було залучено як
співвідповідача орган місцевого
самоврядування - Одеську міську Раду.

Однак зі сторони представника позивача
не надійшло жодного уточнення щодо
підстав поданого позову, з посиланням
на виникли правовідносини, тобто
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на спадкове
майно в порядку спадкування за
заповітом, тобто на 8/100 частин спірного
будинку.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищенаведеного, суд вважає,
що позовні вимоги позивачки про
визнання за нею право власності на 8/100
частин будинку АДРЕСА_1 не підлягають
задоволенню, оскільки підстави
заявлених позовних вимог не
відповідають встановленими судом
правовідносинам.

Суд також вважає, ще підлягають
задоволенню позовні вимоги про
визнання рішення таким, що є підставою
для реєстрації права власності,
оскільки вони є похідними від
первісних. Крім того, рішення суду про
визнання права власності, у разі
набуття законної сили є підставою для
реєстрації права власності на певне
майно, без спеціальної на то вказівки.

В той же час, суд вважає, що позивачка
має можливість повторно звернутись до
суду з аналогічними позовними
вимогами, проте за інших правових
підстав, тобто із зміною підстав
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 525, 548, 549 ЦК України в
редакції 1963р., ст. 392 ЦК України в
редакції 2003р., ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
Одеської міської Ради про визнання
права власності, визнання рішення
таким, що є підставою для реєстрації
права власності - залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через
Суворовський районний суд м. Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя