АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №761-8497 № апеляційного
провадження:22-796-8876 Головуючий у суді
першої інстанції: Гриньковська Н.Ю.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 серпня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» про стягнення
суми страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
представник ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову, вважаючи, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у листопаді 2013
року позивач звернувся до суду з даним
до відповідача, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що
30.12.2008 року було викрадено його
автомобіль Тойота Кемрі, державний
номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, який був
застрахований у відповідача за
договором страхування №021.30668.3003 від
09.07.2007 р.

Відповідач відмовився виплатити
страхове відшкодування, так як позивач
не надав йому комплект ключів від
автомобіля та оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу, як
того вимагав п. 12.2.5 договору
страхування.

В подальшому, 16.07.2013 року він передав
відповідачу наявні в нього ключі від
автомобіля та оригінал свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу, але
відповідач свого обов'язку про виплату
страхового відшкодування не виконав,
що зумовило звернення до суду.

Просив стягнути з відповідача 130000 грн.
страхового відшкодування.

Судом встановлено, що 9 липня 2007 року
між ВАТ «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» та ОСОБА_4 було укладено
договір страхування транспортних
засобів №021.30668.3003. Згідно додатку №1 до
договору застрахованим транспортним
засобом є автомобіль марки Тойота
Кемрі, державний номерний знак НОМЕР_1,
номер кузова НОМЕР_2, 2006 року випуску на
страхову суму в розмірі 166.668,00 грн.

31.12.2008 року ОСОБА_4 звернувся до
страхової компанії із заявою про
викрадення транспортного засобу
Тойота Кемрі НОМЕР_1 в ніч з 30.12.2008 року
на 31.12.2008 року за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1.

13 лютого 2009 року Оболонським РУ ГУМВС
України в м. Києві повідомлено про
прийняття рішення про відмову в
порушені кримінальної справи.

Постановою оперуповноваженого ВКР
Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Києві від 10.03.2009 року повторно
відмовлено в порушенні кримінальної
справи за фактом незаконного
заволодіння автомобілем позивача.

Листом від 25.03.2009 року №598 відповідачем
повідомлено позивача про відмову у
виплаті страхового відшкодування з тих
підстав, що в порушені кримінальної
справи щодо незаконного заволодіння
автомобілем позивача відмовлено.

Постановою заступника прокурора
Оболонського району м. Києва від 20.07.2009
року постанова про відмову у порушені
кримінальної справи за фактом
незаконного заволодіння транспортним
засобом скасована, за даним фактом
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.
289 КК України.

26.01.2010 р. представник ОСОБА_4 звернулась
до відповідача про перегляд рішення
№598 від 25.03.2009 року.

ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна»,
розглянувши заяву про перегляд рішення
про відмову у виплаті страхового
відшкодування, 27.01.2010 року та 01.02.2012 року
запропоновано ОСОБА_4 та його
представнику ОСОБА_5 надати свідоцтво
про реєстрацію ТЗ та повного комплекту
ключів від ТЗ згідно з умовами п.п. 12.2.5,
12.2.6 договору страхування.

Однак дана вимога виконана не була, що,
відповідно до п. 14.1.13 договору, є
перешкодою для здійснення виплати
страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наявність
другого комплекту ключів від
автомобіля у позивача підтверджується
довідками Оболонського РУ ГУ МВС
України від 22.01.2010 року про те, що ключі
від автомобіля та свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу до
матеріалів кримінальної справи в
якості речового доказу не долучалися;
від 14.12.2011 про те, що 30.08.2011 року ОСОБА_4
було повернуто під зберігальну
розписку свідоцтво про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_3 та ключі від замка
запалювання з брелоком від
сигналізації; заявою на страхування
Автокаско від 23.07.2008 року про
страхування за наявності засобів
захисту: імобілайзер, тривожна
сигналізація, наявності оригіналів
ключів від застрахованного автомобіля.

Будь-яких зауважень щодо
комплектності, в тому числі і кількості
ключів від автомобіля, заява про
страхування ОСОБА_4 не містить.

Дані обставини підтверджені
поясненнями представників сторін,
наданими у справі сторонами та їх
представниками, копіями договору
страхування з додатками, заяви про
викрадення автомобіля від 31.12.2008 р.,
постанови заступника прокурора від
20.07.2009 року про скасування постанови
про відмову у порушені кримінальної
справи за фактом незаконного
заволодіння транспортним засобом,
заяви ОСОБА_5, рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 15.04.2013 р.,
залишеним без зміни ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 28.08.2013 р.
між тими ж сторонами.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Пунктом 12 договору страхування
передбачено, що виплата страхового
відшкодування проводиться Страховиком
на підставі письмової заяви на виплату
страхового відшкодування від
Страхувальника/Вигодонабувача і
страхового акту (аварійного
сертифікату), що складається
Страховиком.

Підтвердження настання страхового
випадку і визначення розміру
страхового відшкодування здійснюється
на підставі: договору страхування;
письмової заяви Страхувальника на
виплату страхового відшкодування
згідно з умовами цього Договору;
документу встановленої форми (довідка,
акт та ін.) суду, правоохоронних
органів, Державтоінспекції, органів
державного пожежного нагляду, медичних
закладів, слідчих або інших
компетентних органів про обставини
страхового випадку; документів, що
підтверджують розмір збитків (акт
товарознавчої експертизи про розмір
збитків , калькуляція та оригінали
рахунків за ремонт ТЗ; оригінали
документів, що підтверджують факт
виконання відновлюваних(ремонтних)
робіт ТЗ (акти про виконані роботи і
т.д); оригінали документів, що
підтверджують факт оплати за виконані
відновлювані (ремонтні) роботи,
(платіжне доручення з відміткою банку
про оплату, фіскальний чек, прибутковий
ордер і т.д.); свідоцтво про реєстрацію
ТЗ і повного комплекту ключів від ТЗ - у
випадку незаконного заволодіння ним;
документу, що засвідчує право водія
керувати застрахованим ТЗ (посвідчення
водія, довіреність, шляховий лист).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що оскільки позивач не виконав
умов договору про передачу повного
комплекту ключів відповідачу,
відповідач правомірно відмовив у
виплаті страхового відшкодування на
підставі п.12.2.5., п.12.2.6., п.14.1.13. договору
страхування.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що суд
першої інстанції не врахував пояснення
позивача про наявність у нього лише
одного ключа від автомобіля та не дав
оцінку копії акту від 05.07.2006 р.
передання транспортного засобу
позивачу продавцем з 1 ключем, оскільки,
ці доводи спростовуються матеріалами
справи, а саме: довідками Оболонського
РУ ГУ МВС України від 22.01.2010 року про те,
що ключі від автомобіля та свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу до
матеріалів кримінальної справи в
якості речового доказу не долучалися;
від 14.12.2011 про те, що 30.08.2011 року ОСОБА_4
було повернуто під зберігальну
розписку свідоцтво про реєстрацію ТЗ
серії НОМЕР_3 та ключі від замка
запалювання з брелоком від
сигналізації; заявою на страхування
Автокаско від 23.07.2008 року про
страхування за наявності засобів
захисту: імобілайзер, тривожна
сигналізація, наявності оригіналів
ключів від застрахованного автомобіля.

Зазначені обставини також встановлені
судовими рішеннями першої та
апеляційної інстанції при розгляді
справи №2610/28451/2012 за позовом ОСОБА_4 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» про
стягнення суми страхового
відшкодування за договором
страхування.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 22 травня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді