Справа № 610/2381/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2014 року Балаклійський районний суд
Харківської області в складі:

головуючого - Муленко Л.М.,

за участю
секретаря - Кравченко М.Ю.,

позивача -
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на ? частину житлового
будинку

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просить визнати житловий
будинок загальною площею 49,7 кв.м,
житловою площею 24,3 кв.м., розташований
за адресою АДРЕСА_1 спільно нажитим
майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та
визнати за нею право власності на 1/2
частину вказаного житлового будинку,
раніше зареєстрованого на праві
приватної власності за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
09.06.2007 року, реєстр.№ 1587,
зареєстрованого в Балаклійському БТІ
10.07.2007 року, реєстр. № 1616.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві зазначила, що з 27.07.2004
року сторони перебували в шлюбі. Від
шлюбу мають неповнолітню доньку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, на спільні заощадження,
09.06.2007 року ними було придбано житловий
будинок по АДРЕСА_1 та право власності
оформлено на відповідача - ОСОБА_3

Рішенням Балаклійського районного
суду Харківської області від 17.02.2010
року шлюб між ними було розірвано . В
квітні 2010 року вона разом з дитиною
переїхала до батьків в м.Київ, однак в
жовтні того ж року повернулася в
сел.Андріївка до спірного будинку, де і
мешкає до теперішнього часу разом з
дитиною.

В січні 2014 року відповідач почав
виганяти її з дитиною з будинку, що і
слугувало підставою звернення до суду
з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач під час судового засідання
надав пояснення, згідно яких позовні
вимоги визнав в повному обсязі, проти
їх задоволення не заперечував.
Підтвердив суду , що будинок придбали
на спільні заощадження в період шлюбу .
Шлюбні відносини вони підтримують і
зараз та виховують доньку .

Вислухавши доводи позивачки та її
представника, пояснення відповідача,
перевіривши і дослідивши матеріали
справи, беручі до уваги визнання позову
відповідачем, суд прийшов до висновку
про задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що з 27.07.2004 року по 17.02.2010 року
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі , проживали разом однією сім'ю та
вели спільне господарство, їх
пов'язував сумісний побут, взаємні
права та обов'язки, у них був спільний
сімейний бюджет та єдине житло (а.с. 2-4,8).

Від шлюбу мають неповнолітню доньку -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

В період шлюбу, на спільні заощадження,
ними було придбано спірний житловий
будинок, загальною площею 49,7 кв.м,
житловою площею 24,3 кв.м., розташований
за адресою АДРЕСА_1 право власності на
який зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
09.06.2007 року, реєстр.№ 1587,
зареєстрованого в Балаклійському БТІ
10.07.2007 року, реєстр. № 1616 (а.с. 11-12, 13).

Позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимоги про
визнання права власності на 1/2 частини
вищевказаного житлового будинку, як
майна чоловіка і жінки, які проживали
у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2-4).

Відповідно до Конституції України
засади регулювання шлюбу і сім'ї
визначаються виключно законами
України; шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки і чоловіка, кожен із
подружжя має рівні права і обов'язки у
шлюбі та сім'ї (частина перша статті 51,
пункт 6 частини першої статті 92). У
статті 3 СК України встановлено, що
сім'я створюється на підставі шлюбу та
на інших підставах, не заборонених
законом і таких, що не суперечать
моральним засадам суспільства, серед
яких визначено проживання жінки та
чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та
сім'ї включає в себе також їх рівність у
майнових відносинах, які регулюються
положеннями Сімейного кодексу та
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України). Основою майнових відносин
подружжя є положення про те, що майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу);
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя (стаття 60
СК України).

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (частина перша
статті 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної
сумісної власності регламентовано
статтею 63 СК України, згідно з якою
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розпоряджання спільним
сумісним майном подружжя може
відбутися шляхом його поділу,
виділення частки.

Відповідно до Конституції України усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом (частина четверта статті 13);
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю; право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом (частини перша, друга статті 41);
правовий режим власності визначається
виключно законами України (пункт 7
частини першої статті 92).

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України ,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати позивачки, які документально
підтверджуються квитанцією про оплату
судового збору в сумі 417,00 грн.,
стягуються з відповідача (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись
ст.10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст.60,63,69,70,71
СК України, ст.368 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати житловий будинок загальною
площею 49,7 кв.м, житловою площею 24,3 кв.м.,
розташований за адресою АДРЕСА_1
спільно нажитим майном подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину житлового будинку з
належними до нього будівлями та
спорудами , розташованого за адресою
АДРЕСА_1, раніше зареєстрованого на
праві приватної власності за ОСОБА_3 на
підставі договору купівлі-продажу від
09.06.2007 року, реєстр.№ 1587,
зареєстрованого в Балаклійському БТІ
10.07.2007 року, реєстр. № 1616

Стягнути з ОСОБА_3 ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові
витрати понесені сплатою судового
збору в розмірі 417 (чотириста
сімнадцять ) грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Балаклійський районний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

Мотивоване рішення складено 22.08.2014
року.

Суддя