Справа № 369/3976/14 Головуючий у І
інстанції Ковальчук Л.М.Провадження №
22-ц/780/5024/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

16 вересня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 04 липня 2014 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по нарахованим
відсоткам за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості по нарахованим
відсоткам за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 13
червня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «Універсал
Банк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № 009-2008-2059. 18 лютого
2011 року Києво-Святошинським районним
судом Київської області на користь ПАТ
«Універсал Банк» стягнуто солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за
зазначеним кредитним договором у сумі 2
036 661, 22 коп., а саме тіло кредиту,
нараховані включно до 14 жовтня 2010 року
відсотки та підвищені відсотки. Станом
на день звернення ПАТ «Універсал Банк»
до суду заборгованість ОСОБА_1, ОСОБА_2
за кредитним договором не погашена,
рішення суду не виконано. Враховуючи
викладене, позивач ПАТ «Універсал
Банк» просив стягнути солідарно з
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість по
нарахованим відсоткам за кредитним
договором за період з 19 лютого 2011 року
по 25 березня 2014 року в сумі 103 974,65 (сто
тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири
долари США та 65 центів), що еквівалентно
1 078 861,76 (один мільйон сімдесят вісім
тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 76
копійок) та стягнути солідарно з судові
витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 04
липня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором
№ 009-2008-2059 від 13 червня 2008 року за період
з 19 лютого 2011 року по 25 березня 2014 року в
сумі 103 974,65 доларів США, що еквівалентно
за курсом НБУ в сумі 1 078 861,76 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові
витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову позивачу в
задоволенні позову через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги зазначають,
що кредитний договір суперечить
вимогам законодавства України,
оскільки його умови є несправедливими
відповідно до абзаців 3,6,16 ч. 3 ст. 18 ЗУ
«Про захист прав споживачів». Кредитні
кошти неправомірно були видані в
валюті тоді як у відповідності до вимог
Закону України "Про національний банк
України" національна валюта є єдиним
законним платіжним засобом на
території України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року
Києво-Святошинським районним судом
Київської області було ухвалено
рішення у справі за позовом ПАТ
«Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, яким з
відповідачів солідарно стягнуто
заборгованість по кредитному договору
№ 009-2008-2059 від 13 червня 2008 року в сумі 2 036
661, 22 коп. Ухвалою Апеляційного суду
Київської області від 31 серпня 2011 року
вказане рішення залишено без змін.

Станом на день звернення до суду із
вказаним позовом рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 18 лютого 2011 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконано,
заборгованість за кредитним договором
не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання, виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України,
оскільки відповідно до вимог ст.ст. 526,
299 ЦК України зобов'язання залишається
невиконаним належним чином.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позову,
оскільки зобов'язання за кредитним
договором відповідачами не виконане.

Посилання апелянта на незаконне
застосування банком підвищеної
відсоткової ставки в розмірі 44.85% на
суму простроченої заборгованості, є
необґрунтованим, оскільки право банку
застосувати підвищену відсоткову
ставку на суму простроченої
заборгованості передбачено п. 1.1.1
кредитного договору, а тому погоджене з
позичальником.

Доводи апеляційної скарги в частині
порушення банком п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю» на думку колегії
суддів не заслуговують на увагу,
оскільки відсутність у банку
індивідуальної ліцензії не є
перешкодою до валютного кредитування.

Також посилання апелянта на
недійсність договору іпотеки є
безпідставним, оскільки такий договір
не є предметом розгляду даної справи.

Зазначені апелянтом порушення норм
процесуального права під час розгляду
справи, а саме порушення вимог ст. 201 ЦПК
України є необґрунтованими, оскільки у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 309, ст. 201
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою до скасування або зміни
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Таким чином висновки суду першої
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та ґрунтуються на
наявних у справі доказах, доводи
апеляційної скарги зазначених
висновків не спростовують, а відтак
вимоги апеляційної скарги задоволені
бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 04
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.