Єдиний унікальний номер 725/4904/14-ц
Номер провадження 2/725/1115/14
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про
забезпечення позову

11.09.2014 року

м. Чернівці

Першотравневий районний суд м.
Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Чернівці заяву
ОСОБА_1 про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в
інтересах якої діє ОСОБА_3, до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про порушення прав
споживача, визнання кредитної угоди
недійсною, та заяву про забезпечення
позовних вимог, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до
суду з вище вказаним позовом, а також з
заявою про забезпечення позовних
вимог, в якій вказував на те, що 22.09.2009
року між позивачем та відповідачем
було укладено споживчий кредитний
договір №Е/V092936, який позивач вважає
недійсним у зв’язку з чим звернулась з
даним позовом.

Вказував на те, що в забезпечення вище
вказаного зобов’язання було укладено
договір застави між банком, позивачкою
та ОСОБА_4, предметом застави були
визначенні кілька автомобілів та
пасажирських автобусів та на даний
момент в органах ДВС перебувають
виконавчі провадження в рамках яких
оголошено розшук транспортних засобів,
належних позичальнику та поручителю.

Вважає, що з метою забезпечення
виконання рішення у даній справі,
захисту прав позивача, суд повинен
вижити заходи для забезпечення позову
шляхом накладення заборони вчиняти
органам ВДВС будь-які дії стосовно
звернення стягнення на заставлене
майно, належного позивачу до моменту
вирішення майнового судового спору за
даною позовною заявою, а також шляхом
зупинення виконавчих проваджень
№44023007, 44022682 до вирішення даної справи
по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали заяви,
частково дослідивши матеріали
цивільної справи, вважає, що в
задоволенні заяви про забезпечення
позову слід відмовити, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою особи,
які беруть участь у справі,
допускаються на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№9 від 22.06.2006 року передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги
інтереси не тільки позивача, а й інших
осіб, права яких можуть бути порушені
у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Наприклад,
обмеження можливості господарюючого
суб'єкта користуватися та
розпоряджатися власним майном іноді
призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
окрім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що в провадженні
ВПВР УДВС ГУЮ в Чернівецькій області
перебуває виконавче провадження №44022682
та №44023007 з примусового виконання
виконавчих листів №202/31989 виданих
Індустріальним районним судом
м.Дніпропетровська 12.12.2013 року,
відповідно до яких в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№Е/V092936 звернено стягнення на предмети
застави.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується, зокрема, зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа, який оскаржується боржником
у судовому порядку.

Відповідно до змісту вказаної норми
зупинення стягнення на підставі
виконавчого документа є спеціальним
способом забезпечення позову, який
може бути застосовано лише у разі
оскарження виконавчого документа
боржником у судовому порядку, проте в
даному випадку позивачем оспорюється
дійсність кредитного договору за
неналежне виконання умов якого судом
було звернено стягнення на предмети
застави

Так, зупинення виконавчого провадження
за Законом України «Про виконавче
провадження» і зупинення виконання за
правилами ЦПК, зокрема п.п. 2, 6 статті 152
ЦПК, є це різними правовими
інститутами, які вчиняються в різних
правових процедурах.

Відповідно до положень Закону України
«Про виконавче провадження» зупинення
виконавчого провадження належить до
виключної компетенції державного
виконавця, рішення державного
виконавця щодо зупинення виконавчого
провадження можуть бути оскаржені до
суду, зокрема ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
вичерпний перелік обставин, що
зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження, а ст. 38
вказаного Закону визначені обставини,
що надають право державному виконавцю
зупинити виконавче провадження.

За таких обставин, зупинення
виконавчого провадження та будь-яких
виконавчих дій державним виконавцем
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» являє
собою тимчасове зупинення виключно
сфери дії примусового виконання
боржником рішення, а при застосуванні
ст. 152 ЦПК України тимчасово
втрачається правова сила того рішення,
що зупинено, що є недопустимим в
розумінні норм Конституції України
щодо обов’язковості виконання рішення
суду.

Таким чином, в задоволенні заяви про
забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного законодавства при розгляді
заяв про забезпечення позову» та за
змістом ст. 293 ЦПК України окремо від
рішення суду в апеляційному порядку
можуть бути оскаржені ухвали суду
першої інстанції про задоволення
заяви про забезпечення позову, а також
про його скасування , проте ухвали про
відмову у забезпеченні позову
оскарженню не підлягають.

На підставі вище викладеного та
керуючись ст.ст.60, 151-153, 208-210, 293 ЦПК
України,-

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_3, який діє
в інтересах ОСОБА_2, про забезпечення
позовних вимог – відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає, заперечення на неї можуть
бути включені до апеляційної скарги на
рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду
м.Чернівці
А. В. Федіна