Справа № 202/8704/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді
- Шклярука Д.С.

при секретарі
- Куріній О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк», про захист прав
споживача, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» у якій просить суд
застосувати з підстав, передбачених
ст.ст. 215-216 ЦК України, до скріпленого
27.08.2012 року між ним ПАТ «Альфа-Банк»
оспорюваного кредитного договору №
500300053 наслідки нікчемного правочину;
зобов'язати кожну із сторін повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
а саме зобов'язати його як позичальника
повернути відповідачу отримані ним
кошти 100170 грн. за виключенням погашеної
з 28.09.2012 року по 28.01.2014 року частини тіла
кредиту у 17154,16 грн., а саме в загальній
сумі 83015,84 грн., а відповідача - ПАТ
«Альфа-Банк» зобов'язати повернути
йому всю суму сплачених на користь
банківської установи з 28.09.2012 року по
28.01.2014 року процентів за користування
кредитом - 32707,05 грн., всю суму сплаченої
на користь ПАТ «Альфа-Банк» прихованої
під інші послуги банку незаконної
щомісячної комісійної винагороди у 900
грн. в загальній сумі здійсненої з
28.09.2012 року по 28.01.2014 року оплати - 14400,00
грн., всю суму сплачених на користь
спорідненої та пов'язаної із банком
особи страховика - ПрАТ
«Альфа-Страхування» страхових внесків,
як послуг нав'язаних банком
позичальнику в порушення законодавчої
заборони поза його добровільних
намірів - 170 грн., а разом 48894,05 грн.;
допустити можливість здійснення
сторонами взаємозаліку при поверненні
коштів з рахунку за таким розрахунком:
18508,23 грн. (сплачена на користь
відповідача частина тіла кредиту) +
48894,05 грн. (сплачена позичальником на
користь відповідача сума за нікчемним
кредитом) - 100170,00 грн. (сума позичених
кредитних коштів) = 32767,72 грн. (сума до
повернення позичальником кредитору) .
Всі витрати по справі позивач просить
покласти на відповідача ПАТ
«Альфа-Банк».

В судовому засіданні позивач та
його представник позовні вимоги
підтримали та просили пред'явлений
позов задовольнити у повному обсязі.
Позивач у судовому засіданні зазначив
на матеріальні труднощі, що виникли у
його житті і які зумовити припинення
погашення кредиту.

Представник відповідача проти
позову заперечував посилаючись на
обставини викладені у письмових
запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та надані
письмові докази, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, 17 серпня 2012 року між
позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» було
укладено кредитний договір № 500300053, за
умовами якого позивач отримав
споживчий кредит у сумі 100170,00 грн., зі
сплатою 25,00 % річних (фіксована
процентна ставка) з кінцевим терміном
повернення кредиту - 28 серпня 2017 року.

Сторони погодили сукупну
вартість кредиту та обумовили графік
його повернення.

Окрім того, сторони погодили комісійну
винагороду банку та відповідальність
сторін у разі неналежного виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з договором добровільного
страхування фінансових ризиків за
програмою «Альфа-Хранитель» №
107.500300053.111 ОСОБА_1 застрахував свої
майнові інтереси пов'язані із ризиком
виникнення реальних збитків, понесення
додаткових витрат внаслідок настання
страхового випадку яким сторони
визначили у договорі факт понесення
позивачем реальних збитків, пов'язаних
із пошуком втраченого виробу, та
додаткових витрат, пов'язаних з його
поверненням страхувальнику, в випадку,
якщо виріб буде знайдений.

Позивач отримав у відповідача кредитні
кошти, що підтверджується наявними у
матеріалах справи у копіях квитанціями
про видачу готівки у касі банку.

З наданих у судовому засіданні
позивачем квитанцій, а також наданого у
судовому засіданні відповідачем
розрахунку боргу станом на вересень 2014
року, вбачається, що у період з 28
вересня 2012 року по 28 січня 2014 року
позивач здійснював погашення кредиту,
сплату відсотків та інших обумовлених
договором платежів, всього на суму 67412,29
грн. останній платіж позивачем було
вчинено 27.06.2014 року на суму 1010,00 грн.

Згідно п. 1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
договору є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою статті
203 ЦК України, а саме: зміст правочину не
може суперечити вказаному кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

При укладенні договору було дотримано
всі передбачені законом істотні умови,
котрі були обумовлені згодою сторін, як
узгоджені сторонами, так і прийняті
ними. На момент укладення вказаних
договорів усі сторони мали необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасників було вільним
та відповідало їхній внутрішній волі,
що підтверджено власноручними
підписами та печатками; правочин був
спрямований на отримання кредиту та
його погашення згідно умов даного
договору.

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) Позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
Позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно вимог ЦК України, кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачається мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі і
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, при
укладенні спірного договору позивачу
були відомі усі умови договору та не
існувало ніяких інших (прихованих)
умов. Позивач погодився із тими
умовами, які запропонував банк, та
отримав кредит в обумовленому розмірі.

Щодо надання позичальнику необхідної
інформації відповідно до ст. 11 ЗУ "Про
захист прав споживачів " слід
зазначити, що з вказаною інформацією
Позичальник був ознайомлений у повному
обсязі та у відповідності до чинного
законодавства України, що
підтверджується копією кредитного
договору та додатку до нього, де
позичальник власноручно розписався.

Умови кредитного договору, що
передбачають вирішення спору між
сторонами третейським судом, не можуть
вважатися такими, що тягнуть за собою
недійсність кредитного договору в
цілому, також як і посилання позивача
на маленький розмір шрифту тексту
договору, оскільки як було встановлено
в судовому засіданні позивач розібрав
умови кредитного договору, оскільки у
період часу з 28.09.2012 року по 27.06.2014 року
належним чином виконував свої
зобов'язання, що ним передбачені.

Таким чином, суд приходить до
висновку про те, що позивачем не надано,
а судом не встановлено належних та
достатніх доказів порушення
відповідачем прав позивача, тому у
задоволенні позову слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60 - 61, 88, 212 -215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Д.С. Шклярук