Справа № 640/5057/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2014 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя
Золотарьова Л.І.

за участю секретаря -
Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також
діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3
та ОСОБА_4, третя особа: Київський РВ у м.
Харкові ГУДМС України в Харківській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом, та
зняття з реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати
відповідачів такими, що втратили право
користування житлом в будинку АДРЕСА_1
в м. Харкові; зобов'язати Київський РВ у
м. Харкові ГУДМС України в Харківській
області зняти з реєстрації
відповідачів в спірному будинку.

В своїх доводах посилаються на те, що
17.08.2009 року між ним та відповідачкою
ОСОБА_2 укладено договір довічного
утримання. В листопаді 2009 року
відповідачка вийшла заміж разом з
чоловіком виїхала до м. Тирасполя, де
проживає і по теперішній час. Через
деякий час, позивач дізнався, що без
його згоди відповідач зареєструвалася
в будинку та зареєструвала своїх дітей.
10.10.2013 року він звернувся до суду з
позовною заявою про розірвання
договору довічного утримання та
повернення майна переданого у
власність. Київським районним судом м.
Харкова було задоволено позовні вимоги
та розірвано договір довічного
утримання укладений 17.08.2009 року та
повернуто у власність позивачу
житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Харкові.
11.03.2014 року апеляційним судом рішення
суду залишено без змін. Він звернувся
до відповідачів із проханням
добровільно знятися з реєстрації,
однак відповідач не реагує. Відповідно
до ст.ст. 71,72 ЖК України відповідачка є
такою, що втратила права користування
житловим будинком.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, зазначила, що
відповідача є власницею будинку, тому
вимоги щодо втрати права користування
житлом та зняття з реєстрації власниці
є безпідставними.

Представник Київського РВ у м. Харкові
ГУДМС України в Харківській області не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представника
сторін, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позов не підлягає
задоволенню.

Відповідно до договору довічного
утримання від 17.08.2009 року, укладеного
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5
реєстраційний №1214, ОСОБА_1 передав у
власність ОСОБА_2 житловий будинок по
АДРЕСА_1 в м. Харкові.

Згідно з Витягом про державну
реєстрації від 11.05.2011 року, право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 в м. Харкові зареєстровано за
відповідачкою ОСОБА_2

Як вбачається з відповіді
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Х/о від 25.04.2014 року, за
адресою по АДРЕСА_1 в м. Харкові
зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 з
07.03.2012 року.

11.03.2014 року ухвалою апеляційного суду
Харківської області залишено без змін
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 21.01.2014 року, яким розірвано
договір довічного утримання укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5
реєстраційний №1214; повернуто у
власність ОСОБА_1 житловий будинок
АДРЕСА_1 в Харкові.

Відповідно до Інформації з Реєстру
прав власності на нерухоме майно
станом на 14.07.2014 року, власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.
Харкові є ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України,
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України,
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Об'єкти нерухомого майна мають
особливий правовий режим, який полягає
у тому, що дані об'єкти, а також права на
них підлягають спеціальній державній
реєстрації відповідним органом, що
встановлено ст. 182 ЦК України та ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» від
01.07.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 3 вказаного Закону,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону,
інформація з Державного реєстру прав
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень надається у формі витягу,
інформаційної довідки та виписки.

Отже, офіційним підтвердженням
виникнення права власності на нерухоме
майно є витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
інформаційної довідки та виписки.

Таким чином, враховуючи Інформацію з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно станом від 14.07.2014 року, власником
житлового будинку по АДРЕСА_1 в м.
Харкові є ОСОБА_2

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Враховуючи, що на день ухвалення
рішення власником житлового будинку є
відповідачка ОСОБА_2, оскільки позивач
всупереч ст. 60 ЦПК України не надав
допустимих доказів про протилежне, то
позовні вимоги про визнання
відповідачки, її неповнолітніх дітей
такими, що втратили право користування
спірним житлом, задоволенню не
підлягають.

Рішення судів, на які посилається
представник позивача, не є допустимим
доказом на підтвердження виникнення
права власності на спірний житловий
будинок.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи, що вимоги про зобов'язання
зняти з реєстраційного обліку
відповідачів є похідними від вимог про
визнання осіб такими, що втратили право
користування, то задоволені бути не
можуть.

Крім того, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі рішення суду
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, тому вимоги щодо
зобов'язання третю особу на підставі
рішення суду зняти з реєстрації
відповідачів є передчасним.

На підставі викладеного, оцінивши
належність, допустимість, кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню за
недоведеністю.

Суд постановляє рішення в межах
заявлених вимог та на підставі наявних
у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58-60, 212, 215, 218 ЦПК України,
ст.ст. 182, 317, 334 ЦК України, ст.ст. 2,3,28 ЗУ
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка також діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя
особа: Київський РВ у м. Харкові ГУДМС
України в Харківській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом, та зняття з
реєстрації - відмовити за
недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
через Київський районний суд м. Харкова
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий -