Справа № 304/1335/13-ц
Провадження № 2/304/18/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2014 рокум. Перечин

Перечинський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Готра І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - Перечинська
міська рада Закарпатської області про
визнання незаконним та скасування
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

До Перечинського районного суду
Закарпатської області із вищевказаною
позовною заявою звернувся в інтересах
позивача ОСОБА_1 - його представник
ОСОБА_3 Заявлені позовні вимоги мотивує
тим, що позивач ОСОБА_1 являється
власником земельної ділянки, яка
розташована у АДРЕСА_1. Право власності
на дану земельну ділянку стверджується
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ЗК №022017.
Також зазначає, що за даною адресою у
нього розташований житловий будинок, в
якому він проживає разом з членами
своєї сім'ї. Власником сусідньої
земельної ділянки, яка знаходиться у
АДРЕСА_2, являється відповідач ОСОБА_2,
який систематично вчиняє йому
перешкоди у належному користуванні та
розпорядженні його земельною ділянкою,
що виявляється зокрема, у тому, що
останній безпосередньо на межі ділянки
(частково на ділянці позивача)
встановив реконструйовану будівлю з
добудовою, чим створив пожежну
небезпеку для його будинку, а
відповідно і всіх членам його сім»ї.
Також зазначає, що важливою підставою
для скасування державного акту
відповідача є те, що останній виготовив
його без прийняття рішення
компетентним органом місцевого
самоврядування та без розроблення
технічної документації із землеустрою.
Про дані порушення свідчить, зокрема
акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 09 серпня
2013 року, яким встановлено факт порушень
норм земельного законодавства зі
сторони відповідача, та збірний
кадастровий план земельної ділянки, з
якого чітко убачається межі накладення
земельної ділянки. Тому просить суд
визнати незаконним та скасувати
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, що
знаходиться в АДРЕСА_2, виданий ОСОБА_2.

18 жовтня 2013 року ухвалою Перечинського
районного суду Закарпатської області
по справі за заявою представника
позивача ОСОБА_3 було залучено в якості
співвідповідача - ОСОБА_4.

06 грудня 2013 року ухвалою Перечинського
районного суду Закарпатської області в
справі за заявою представника позивача
ОСОБА_3 було призначено судову
земельно-технічну експертизу.

18 червня 2014 року до Перечинського
районного суду Закарпатської області
надійшов висновок експерта №12/13 від 24
травня 2014 року.

У судове засідання призначене на 31
липня 2014 року ані позивач ані його
представник не з»явилися, однак
представник позивача надав суду заяву,
у якій просить розглянути справу без
участі позивача та задовольнити
позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у
призначені судові засідання так
жодного разу не з"явилися, хоча про час
та місце проведення таких були
повідомлені своєчасно та належним
чином, однак через канцелярію суду
подали заяви, у яких просять розглядати
справу у їх відсутності та у
відсутності їхнього представника
ОСОБА_5 Крім цього, представник
відповідачів ОСОБА_5 через канцелярію
суду подав два письмові заперечення, у
яких просить суд позовну заяву
залишити без розгляду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - Перечинська
міська рада, у призначені судові
засідання, про які була повідомлена
своєчасно та належним чином, так свого
представника і не забезпечила та не
повідомила про причини його неявки.

Суд, дослідивши надані сторонами
матеріали справи, приходить до
наступного висновку.

Так, відповідно до ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Згідно зі ст. 14 Конституції України
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.
Громадяни для задоволення своїх потреб
можуть користуватися об'єктами права
державної та комунальної власності
відповідно до закону. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану.
Конфіскація майна може бути
застосована виключно за рішенням суду
у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Використання
власності не може завдавати шкоди
правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства, погіршувати
екологічну ситуацію і природні якості
землі.

Згідно ст.3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є: 1)
неприпустимість свавільного втручання
у сферу особистого життя людини; 2)
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом; 3)
свобода договору; 4) свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; 5) судовий захист
цивільного права та інтересу; 6)
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЗК України у
редакції 1990 року право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.78 ЗК України у редакції
2001 року право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них. Земля в Україні може
перебувати у приватній, комунальній та
державній власності.

Відповідно до ст.126 ЗК України у
редакції 2001 року право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

Згідно п.1.1. Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державним
комітетом України по земельних
ресурсах №43 від 04.05.1999 року,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 4 червня 1999 р. за N 354/3647 ( далі -
Інструкція), право власності на землю і
право постійного користування землею
посвідчується державним актом: - на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою.

Відповідно до п.1.12 Інструкції
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам,
підприємствам, установам,
організаціям та об'єднанням громадян
всіх видів проводиться після
перенесення в натуру (на місцевість)
меж земельної ділянки та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженим
в установленому порядку проектом
відведення цієї ділянки.

Згідно п.1.16 Інструкції технічна
документація зі складання державного
акта на право власності на земельну
ділянку або на право постійного
користування земельною ділянкою
включає: - виписку з рішення
відповідної ради або державної
адміністрації про надання у постійне
користування, передачу у власність
або продаж земельної ділянки,
договір відчуження земельної ділянки
(договір купівлі-продажу, дарування,
міни, інші цивільно-правові угоди),
рішення суду; - технічне завдання на
розробку технічної документації зі
складання державного акта; - журнал
польових вимірювань (крім випадків
відчуження земельної ділянки із
земель приватної власності); -
кадастровий план земельної ділянки,
складений за результатами зйомки; -
збірний кадастровий план суміжних
землевласників і землекористувачів; -
відомість обчислення площі земельної
ділянки; - відомість обробки
теодолітного ходу та вирахування
координат поворотних точок меж
земельної ділянки; - експлікація
земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Відповідно до п.1.17 даної Інструкції до
технічної документації зі складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою обов'язково додається копія
справи щодо підготовки рішення про
передачу земельної ділянки у приватну
власність чи надання у постійне
користування, або копія справи щодо
підготовки рішення про продаж
земельної ділянки.

Згідно п.2.2. цієї Інструкції підготовчі
роботи включають: - аналіз матеріалів
проекту відведення земельної ділянки; -
підготовка виписки з
земельно-облікових документів про
площу земельної ділянки; - аналіз
висновку державного органу земельних
ресурсів про наявні обмеження на
використання земельної ділянки (крім
випадків відчуження земельної ділянки
із земель приватної власності); - аналіз
висновку органу у справах будівництва
і архітектури про наявні обмеження на
використання земельної ділянки; -
підбір планово-картографічних
матеріалів та збирання інформації про
опорну геодезичну мережу;- проведення
рекогносцирування по зовнішній межі
земельної ділянки.

Отже, виконання усіх підготовчих робіт
з виготовлення державного акта на
право власності на земельну ділянку
передбачає як перевірку того, чи є
земельна ділянка вільною, чи не
належить вона іншому власнику чи
користувачеві та чи не накладаються
межі вказаної земельної ділянки на
суміжні земельні ділянки.

Згідно ст.152 ЗК України у редакції 2001
року держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Захист прав громадян
та юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Згідно ч.1 ст. 153 ЗК України у редакції 2001
року власник не може бути позбавлений
права власності на земельну ділянку,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
оскільки правом на звернення до суду
за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК),
то суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Разом з цим, згідно ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси…

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги…

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.66 ЦПК України висновок
експерта - докладний опис проведених
експертом досліджень, зроблені у
результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1
належить на праві власності земельна
ділянка, яка розташована у АДРЕСА_1, про
що свідчить державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ЗК №022017 від 25 липня 1996 року.

Також встановлено, що відповідачу
ОСОБА_2 належить на праві власності
суміжна земельна ділянка, яка
розташована у АДРЕСА_2, про що свідчить
державний акт на право приватної
власності на землю серії І-ЗК №006175 від
24 грудня 2001 року.

Разом з цим встановлено, що 10 листопада
2009 року ОСОБА_2 безоплатно передав у дар
свою земельну ділянку своїй дочці -
ОСОБА_4, що стверджується договором
дарування від 10 листопада 2009 року,
посвідченого державним нотаріусом
Перечинської державної нотаріальної
контори ОСОБА_6

Крім цього встановлено, що за заявою
представника позивача судом було
призначено експертизу, згідно висновку
якої вищевказані земельні ділянки
накладаються одна на одну, при цьому
земельна ділянка ОСОБА_4 ( раніше -
ОСОБА_2.) накладається на земельну
ділянку ОСОБА_1, а саме при накладенні
меж земельних ділянок згідно державних
актів площа накладення становить 0,0106
га (106 м2), ширина накладання коливається
від 0,14 м до 1,77 м.

Також встановлено, що державний акт на
право приватної власності на землю
серії І-ЗК №006175 від 24 грудня 2001 року
виготовлений у невідповідність з
пунктами 1.12,1.16,1.17,2.9,4.3 вищезазначеної
Інструкції, про що свідчить акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 09 серпня 2013 року та
висновок експерта №12/13 від 24 травня 2014
року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що право
позивача ОСОБА_1 порушено і воно
підлягає захисту шляхом визнання
незаконним та скасування оспорюваного
державного акту, виданого на ім'я
відповідача ОСОБА_2

Тому, керуючись ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст.14,41
Конституції України, ст.23 ЗК України у
редакції 1990 року, ст.ст.78, 126, 152,153 ЗК
України у редакції 2001 року,
ст.3,15,321,328,386,391 ЦК України,
ст.ст.3,4,10,11,57,60,66,143,169, 209-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Змінену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету
спору-Перечинська міська рада
Закарпатської області про визнання
незаконними та скасування державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
державний акт на право приватної
власності на землю серії І-ЗК №006175,
виданий ОСОБА_2 24 грудня 2001 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.