Ухвала

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Державного навчального закладу
«Михайлівське вище професійне
училище» про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, визнання дій незаконними,
зобов'язаня вчинити дії та стягнення
моральної шкоди,

за касаційною скаргою Державного
навчального закладу «Михайлівське
вище професійне училище», поданою
директором

Удовіченко В.К., на рішення
апеляційного суду Запорізької області
від

10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Державного
навчального закладу «Михайлівське
вище професійне училище» (далі - ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище») про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
моральної шкоди.

У подальшому, після уточнення позовних
вимог представник позивача ОСОБА_5
звернувся до суду із клопотанням про
залишення без розгляду позовних вимог
в частині зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити середню
заробітну плату з 28 червня 2013 року по
останній день роботи 22 жовтня 2013 року
та стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 23 жовтня 2013 року
по дату ухвалення рішення.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 6 вересня 2003 року був
прийнятий на посаду водія до
Михайлівського ВПУ № 52, яке надалі було
реорганізоване у ДНЗ «Михайлівське
вище професійне училище», 3 вересня 2007
року його було переведено на посаду
майстра виробничого навчання. Наказом
від 29 листопада 2012 року № 180к його було
звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до рішення апеляційного
суду Запорізької області від

27 червня 2013 року наказ про звільнення
був визнаний незаконним, його було
поновлено на роботі та стягнуто з ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 9 221 грн 48 коп. та моральну шкоду
в розмірі 2 000 грн. Рішення в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за один місяць в
розмірі 1 277 грн віддано негайному
виконанню. Наказом від 15 вересня 2013
року ОСОБА_3 був поновлений на роботі.
Згодом наказом від 22 жовтня 2013 року №
141к його було звільнено за прогул без
поважних причин з 21 жовтня 2013 року.
Вказаний наказ позивач вважає
незаконним, оскільки його відсутність
на роботі була обумовлена поважними
причинами, а саме: не допуском його на
роботу у зв'язку з вимогою роботодавця
пройти медичний огляд та пройти
медичну комісію. Тому позивач просив
визнати наказ про його звільнення
незаконним, поновити на роботі, визнати
незаконними дії відповідача щодо
невиконання рішення апеляційного суду
Запорізької області від 27 червня 2013
року в частині негайного поновлення на
роботі та виплати середній заробітку
за один місяць, зобов'язати відповідача
виготовити дублікат трудової книжки
без записів про звільнення, яку
заповнити українською та російською
мовами, та стягнути з відповідача
моральну шкоду.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від

11 лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, зобов'язання
вчинити дії та відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 10 квітня

2014 року рішення Михайлівського
районного суду Запорізької області від

11 лютого 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 до ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, зобов'язання
вчинити дії та відшкодування моральної
шкоди задоволено частково. Визнано
наказ від 22 жовтня 2013 року про
звільнення

ОСОБА_3 за прогул без поважних причин
незаконним. Поновлено ОСОБА_3 на роботі
у ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» на посаді майстра виробничого
навчання з 22 жовтня 2013 року. Визнано
незаконними дії адміністрації ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище», які повʼ?язані з невиконання
рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 27 червня 2013
року щодо негайного поновлення ОСОБА_3
на роботі та зобовʼ?язано виплатити
середній заробіток за один місяць в
розмірі 1 277 грн. Зобовʼ?язано ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» видати дублікат трудової
книжки на імʼ?я

ОСОБА_3 без записів про звільнення, яка
повинна бути заповнена українською та
російською мовами. Стягнуто з ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 3 000 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі директор ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» - Удовіченко В.К. просить
скасувати рішення апеляційного суду
Запорізької області від 10 квітня 2014
року та залишити в силі рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 11 лютого

2014 року, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не доведено
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог, суд апеляційної істанції
виходив із того, що адміністрацією ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» не виконано вимог рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 27 червня 2013 року, що спричинило
повторне безпідставне звільнення
позивача з роботи, дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 1 вересня 2003 року
позивача прийнято на роботу до ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище», а з 3 листопада 2007 року
переведено майстром виробничого
навчання.

Наказом від 29 листопада 2012 року № 180-к
позивача звільнено з роботи за п. 2 ч. 1
ст. 40 КЗпП України у звʼ?язку з
виявленням невідповідності займаній
посаді за станом здоровʼ?я.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 27 червня

2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 про
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди задоволено частково.
Визнано незаконним наказ від 29
листопада 2012 року № 180-к, позивача
поновлено на посаді майстра
виробничого навчання у ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище», стягнуто на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та частково задоволені вимоги
про стягнення моральної шкоди в
розмірі 2 000 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
один місяць в розмірі 1 277 грн підлягало
негайному виконанню.

Наказом від 21 жовтня 2013 року № 141-к
ОСОБА_3 звільнено з роботи за прогул без
поважних причин за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України
передбачено, що рішення про поновлення
на роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Таким чином, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення, суд апеляційної інстанції
встановив, що адміністрацією ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» не виконано вимог, викладених
у рішенні апеляційного суду
Запорізької області від

27 червня 2013 року, що спричинило
повторне безпідставне звільнення
позивача з роботи, а тому апеляційний
суд дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження судового рішення є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції не були
порушені норми матеріального та
процесуального права, а наведені в
скарзі доводи висновок суду не
спростовують, тому суд касаційної
інстанції згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України
не знаходить підстав для задоволення
касаційної скарги, враховуючи те, що
відповідач хоча і видав наказ про
поновлення позивача на роботі
відповідно до рішення від апеляційного
суду Запорізької області від 27 червня
2013 року, але до роботи його не допустив.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

У частині задоволення позовних вимог
щодо зобовʼ?язання видати дублікат
трудової книжки без записів про
звільнення, яку заповнити української
та російською мовами, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку,
задовольняючи їх.

Пунктами 5.1, 5.5 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників
передбачено, що особа, яка загубила
трудову книжку (вкладиш до неї),
зобов'язана негайно заявити про це
власнику або уповноваженому ним органу
за місцем останньої роботи. Не пізніше
15 днів після заяви, а у разі ускладнення
в інші строки власник або
уповноважений ним орган видає
працівнику іншу трудову книжку або
вкладиш до неї (нових зразків) з написом
«Дублікат» в правому верхньому кутку
першої сторінки. Якщо трудова книжка
(вкладиш до неї) стала непридатною
(обгоріла, розірвана, забруднена і
т.інш.), то власник або уповноважений
ним орган за останнім місцем роботи
видає працівнику дублікат трудової
книжки (вкладиш до неї).

Тобто законодавець
передбачає вичерпний перелік, підстав,
якими передбачено видачу дублікату
трудової книжки.

Отже, при вирішенні спору апеляційний
суд у порушення статей

213, 214 ЦПК України на вказане уваги не
звернув, фактичні обставини щодо
позовних вимог про видачу дубліката
трудової книжки не встановив, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення апеляційного суду
в частині зобовʼ?язання видачі
дублікату трудової книжки без записів
про звільнення, яку заповнити
українською та російською мовами, з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
навчального закладу «Михайлівське
вище професійне училище», подану
директором Удовіченко В.К.,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 10 квітня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог про видачу
дубліката трудової книжки скасувати та
направити справу в цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Запорізької області від

10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко Судді:Є.П.
Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г.
Іваненко А.С. Олійник