У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 3 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
житловий будинок АДРЕСА_1 спільним
майном подружжя із ОСОБА_4; визнати, що
йому та ОСОБА_4 належать по Ѕ ідеальній
частині вказаного житлового будинку та
визнати за ним право власності на Ѕ
частину земельної ділянки площею 1200
кв.м. по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за
час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 16
червня 2005 року було придбано
незавершений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_1 із надвірними
спорудами, який розташовано на
земельній ділянці площею 1200 кв.м.

Після розірвання шлюбу він звертався
до суду із позовом про поділ
незавершеного будівництвом будинку,
але рішенням Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 21 жовтня 2013 року в позові
відмовлено у зв'язку з тим, що 17 липня 2013
року за ОСОБА_4 визнано право власності
на завершений будівництвом житловий
будинок за вказаною адресою.

Оскільки спірний будинок придбано під
час перебування у шлюбі та за спільні
кошти подружжя, але право власності на
нього оформлено на ОСОБА_4, то у порядку
поділу майна подружжя за сторонами
необхідно визнати право власності по Ѕ
ідеальній частині цього будинку.

Крім того, під час поділу будинку на
підставі ст. 120 ЗК України за ним
необхідно визнати право власності на Ѕ
частину земельної ділянки, на якій
розташовано будинок.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 24
грудня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 квітня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. У порядку
поділу спільного майна подружжя
визнано за ОСОБА_3 право власності на ј
частину будинку АДРЕСА_1, а за ОСОБА_4 -
на ѕ частини вказаного будинку та
господарських споруд. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що з 25 серпня 1990
року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано рішенням Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 8
лютого 2010 року.

16 червня 2005 року ОСОБА_4 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу придбала незавершений
будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1,
відсоток забудови - 41%.

1 грудня 2010 року ОСОБА_4 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,1200
га.

Відповідно до висновку обласного
комунального підприємства
«Кіровоградське обласне об'єднане бюро
технічної інвентаризації» відсоток
готовності незавершеного будівництва
по АДРЕСА_1 на 11 березня 2010 року
становить 49 %.

17 липня 2013 року ОСОБА_4 видано свідоцтво
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 із господарськими
спорудами.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що спірний
житловий будинок не є спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
відповідач самостійно завершила його
будівництво після розірвання шлюбу, а
земельна ділянка, яка набута у
власність у порядку приватизації, є її
особистою приватною власністю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що час
оформлення права власності на майно не
впливає на право одного з подружжя на
частину майна, придбаного під час
шлюбу. Оскільки на час розірвання шлюбу
готовність об'єкта незавершеного
будівництва становила 49%, то за
позивачем необхідно визнати право
власності на ј частину добудованого та
прийнятого в експлуатацію житлового
будинку із господарськими спорудами.
Крім того, земельну ділянку набуто
відповідачем у власність до внесення
змін до ч. 5 ст. 61 СК України, тому вона не
є спільним сумісним майном подружжя та
не підлягає поділу.

Із висновками суду апеляційної
інстанції погодитись не можна з огляду
на таке.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

З огляду на зазначені положення СК
України, вирішуючи спори між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач просив визнати спільним
сумісним майном подружжя житловий
будинок по АДРЕСА_1 та визнати за ним
право власності на Ѕ частину цього
будинку.

Поза увагою апеляційного суду
залишилося і рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 20 червня
2012 року, яким було відмовлено у
визнанні за ОСОБА_3 права власності на
недобудований спірний житловий
будинок із тих підстав, що відсоток
готовності незавершеного будівництва
становить 49 %, його будівництво не
звершено, до експлуатації він не
прийнятий, до завершення будівництва
особа вважається власником матеріалів
та обладнання, які були використані в
процесі будівництва.

У порушення ст. ст. 303, 316 ЦПК України
апеляційний суд не взяв до уваги, що
поділу підлягає майно, яке подружжя
набуло на час розірвання шлюбу; не
звернув уваги на те, що на час
розірвання шлюбу між сторонами
будівництво по АДРЕСА_1 не було
завершено, тобто будинок, на який
визнано право власності за сторонами у
відповідних частках, не існував, та
дійшов передчасного висновку про
визнання за позивачем права власності
на ј його частину.

З огляду на порушення апеляційним
судом порушення норм матеріального та
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин
справи, ухвалене апеляційним судом
рішення підлягає скасуванню із
направленням справи на новий
апеляційний розгляд відповідно до ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 квітня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

В.О. Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник