Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 24 липня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором кредиту щодо повного й
своєчасного його погашення, унаслідок
чого виникла заборгованість в розмірі
43 052 грн 22 коп., яка підлягає стягненню
на користь банку.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 24 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 16 вересня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором № CL 31582 від 07
квітня 2008 року у вигляді простроченої
заборгованості по тілу кредиту в сумі
4 262 грн 36 коп. та суму боргу
по процентам за користування кредитом
в розмірі 1 654 грн 45 коп., а всього 5 916 грн
81 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі рішення судів
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що заборгованість за кредитним
договором підлягає стягненню в межах
строку позовної давності щодо вимог
про стягнення основної суми боргу так і
до вимог про стягнення неустойки.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судами встановлено, що 07 квітня 2008 року
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір № CL 31582,
згідно якого відповідач отримав кредит
в розмірі 7 500 грн, строком до 20 березня
2013 року, зі сплатою 36% річних.

Сторонами погоджено графік погашення
кредиту, а саме сплата щомісячних
платежів у розмірі 268 грн 93 коп. кожного
20-го числа місяця.

Згідно з п. 2.4 цього договору та додатку
№ 1 до цього договору, встановлено 108%
річних підвищеної процентної ставки у
разі прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за
користування грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Отже, неустойка є забезпеченням
виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), як
зазначено у ч. 1 ст. 549 ЦК України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Проте, у порушення вимог ст. ст. 212 - 215, 315
ЦПК України суди попередніх інстанцій
на зазначені положення закону уваги не
звернули, доводів позивача належним
чином не перевірили, не дослідили
укладений між сторонами кредитний
договір, й зменшуючи розмір кредитної
заборгованості на підставі ст. 258 ЦК
України, якою визначено спеціальний
строк позовної давності для вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
безпідставно зазначили, що визначена
договором кредиту підвищена
відсоткова ставка за прострочення
платежів є неустойкою.

Отже суди у достатньому обсязі не
визначилися з характером спірних
правовідносин й правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

Крім того, у п. п. 8,11 від 18 грудня 2009 року
№ 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК
України.

У мотивувальній частині рішення
необхідно наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Аналогічні вимоги до змісту рішення
суду визначені п. 3 ч. 1 ст. 215 та п. 3 ч. 1 ст.
315 ЦПК України.

Разом з тим, оскаржувані судові рішення
не містять розрахунків стягнутих
судами сум та висновків про
достовірність доказів, на підставі
яких проведено нарахування кредитної
заборгованості.

Суди взагалі не встановили дійсного
розміру кредитної заборгованості, яка
підлягає стягненню на користь банку та
з чого вона складається.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не давши належної
оцінки доказам, суди попередніх
інстанцій допустили порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та вимог банку про стягнення
боргу, відсотків та підвищених
відсотків й відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України є підставою для частково
скасування ухвалених у справі судових
рішень із передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 24 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 16 вересня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:

В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко