ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2014 р. Дарницький
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г., з участю:
позивача ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3., відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,
представника відповідачів ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану Дарницького районного
управління юстиції у м. Києві, про
визнання недійсними шлюбу та
довіреності, витребування майна з
чужого незаконного володіння та
визнання права власності в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про визнання недійсною
довіреності, виданої 14 жовтня 2013 р.
ОСОБА_8 на її ім'я на право користування,
експлуатації та розпорядження
автомобілем Volkswagen моделі Passat 1.9 D,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
визнання недійсним шлюбу,
зареєстрованого 17 жовтня 2013 р. між
померлим ОСОБА_8 та ОСОБА_4

В обґрунтування позову ОСОБА_2
послалася на те, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_1. її батько ОСОБА_8 на момент
підписання довіреності та реєстрації
шлюбу перебував на лікуванні в
Київській міській клінічній лікарні №
1 і внаслідок тяжкої хвороби та дії
наркотичних медичних препаратів не
розумів значення своїх дій та не
усвідомлював їх наслідків.

З урахуванням змін, внесених в судовому
засіданні, ОСОБА_2 заявила додаткові
вимоги до ОСОБА_5 про витребування з
його незаконного володіння автомобіля
Volkswagen моделі Passat 1.9 D, реєстраційний
номер НОМЕР_2, та визнання права
власності на вказаний автомобіль в
порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
її представник ОСОБА_3. позов
підтримали. Позивач пояснила, що після
розлучення батьків в 2005 р. вона
продовжувала підтримувати з батьком
тісні родинні стосунки - вони регулярно
спілкувалися, разом святкували дні
народження, батько приходив до неї в
гості, грався з онуком, розповідав про
своє особисте життя і службові справи.
В кінці літа 2013 р. здоров'я батька різко
погіршилось і лікар ОСОБА_9, який був
другом сім'ї, повідомив, що батька
госпіталізують до його лікарні. У першу
після госпіталізації п'ятницю вона
прийшла до лікарні відвідати батька. На
її питання про стан здоров'я батька і
необхідність придбання медикаментів
лікар повідомив, що батько помирає, і
щоб полегшити страждання йому вводять
знеболюючі препарати. Вона регулярно
відвідувала батька у вихідні, а також у
будні дні після роботи. Перші два
візити батько з нею говорив, а потім він
вже не міг розмовляти. 12 жовтня батько
її ще впізнав, а її сина, свого онука, ні.
В один з візитів до батька вона вперше
зустрілась з ОСОБА_4 21 жовтня 2014 р., коли
вона зателефонувала ОСОБА_4 з проханням
дати ключі від батькового гаража, та їй
відповіла грубо і ключі не дала. Коли
вона увечері приїхала до батька, він
відвернувся і з нею не говорив. Після
смерті батька ОСОБА_4 не надала їй
можливості фінансово прийняти участь у
його похованні, сама обрала місце його
поховання, хоча вони збирались
поховати батька на кладовищі, де вже
поховані інші їх родичі.

Представник позивача послалась на те,
що ОСОБА_8 не мав бажання укладати шлюб
і розпоряджатись своїм майном,
оскільки з першого дня знав про свій
діагноз і був зосереджений на тому, що
помирає. Вчинити такі дії свідомо він
не міг внаслідок тяжкого стану здоров'я
та перебування в постійному
наркотичному сп'янінні. Шлюб з
відповідачем було укладено таємно, і
про це позивач дізналась лише 21 жовтня
від лікаря. З ОСОБА_4 померлий жодного
дня не проживав, він нікому не
представляв її як свою дружину, про її
існування не знав навіть сусід батька і
його близький друг ОСОБА_10. Вказала
також, що до моменту смерті батько
перебував в іншому шлюбі з жінкою, яка
зараз мешкає в Німеччині. Про існування
у батька законної дружини знали усі
родичі, ця жінка певний час проживала з
батьком у будинку, де він мешкав до
смерті, а згодом вони разом переїхали
до Німеччини. Таким чином будучи
свідомим того, що попередній шлюб не
розірваний, батько не міг вступити у
новий шлюб.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх
представник ОСОБА_6 позов не визнали
вказуючи, що не один рік ОСОБА_4 та
ОСОБА_8 пов'язували взаємні почуття, при
цьому вони підтримували фактичні
шлюбні стосунки. Відповідачі
піклувалися про ОСОБА_8, коли він
захворів. ОСОБА_4 як дружина
відвідувала з ним лікарів і доглядала
його в лікарні, а її син продав свій
автомобіль, щоб зібрати кошти на
лікування. Саме тому ОСОБА_8, будучи
дієздатним і при свідомості аж до своєї
смерті, запропонував надати
довіреність на автомобіль та укласти
шлюб, тим самим висловивши свою останню
волю.

Представник відповідачів також
послався на те, що довіреність, яку
оспорює ОСОБА_2, за своєю юридичною
природою є нотаріально посвідченим
письмовим документом і не має ознак
правочину, а вимог про визнання
недійсним правочину, оформленого даною
довіреністю, позивачем не заявлено. За
його міркуванням позивач, яка не
піклувалася про батька, не доглядала
його під час хвороби і не витрачалась
на його поховання, подачею позову
переслідує корисливі мотиви.

Допитана в якості свідка відповідач
ОСОБА_4 пояснила, що з ОСОБА_8 її
пов'язували тривалі близькі стосунки і
почуття, вона періодично ночувала у
нього, знала усіх його сусідів і
товаришів, він розповідав їй про своє
життя і напружені відносини з
колишньою дружиною, дочкою та зятем.
Коли навесні 2013 р. ОСОБА_8 захворів, а
потім потрапив до лікарні, вона весь
час знаходилась поряд - разом
відвідували лікарів, майже цілодобово
вона знаходилась у палаті з чоловіком і
доглядала за ним. Довіреність на
автомобіль чоловік оформив у день її
народження, не бажаючи залишати
автомобіль колишній сім'ї. Таким чином
чоловік хотів віддячити їй і її сину за
турботу. Тоді ж чоловік запропонував їй
зареєструвати шлюб, на що вона
погодилась, так як кохала його. Рішення
про видачу довіреності на автомобіль
та реєстрацію шлюбу приймались
особисто ОСОБА_8, який до останнього дня
був психічно адекватним. Однак
перебуваючи в лікарні, ОСОБА_8 був у
стресовому стані, через що відмовлявся
брати трубку телефону, не бажав
спілкуватися ні з ким, окрім близьких
людей, просив її не пускати до нього
відвідувачів.

Спростовуючи пояснення ОСОБА_2 та
свідків з боку позивача, ОСОБА_4
пояснила, що дочка вперше прийшла
батька в лікарню лише 11 жовтня, а на
наступний день прийшла його колишня
дружина, яка спитала, чи може дочка
забрати автомобіль, на якому чоловік
сам приїхав до лікарні. Обурившись, що
він ще живий, а вони вже хочуть забрати
машину, ОСОБА_8 відповів відмовою і
потому попросив її викликати
нотаріуса. Наступного разу дочка
прийшла лише через тиждень, а коли
дізналась про шлюб, починаючи з 21
жовтня, стала приходити щоденно,
вимагаючи відмовитись від права на
спадкування. Колишній начальник
чоловіка ОСОБА_11 приходив до лікарні 21
жовтня двічі - в першій та другій
половині дня, а його сусід і товариш
ОСОБА_10. - 19 і 20 жовтня.

Допитаний як свідок відповідач ОСОБА_5
пояснив, що про стосунки матері з
ОСОБА_8 він дізнався влітку 2010 р., і з
того часу вони стали тісно
спілкуватися. По суботам і вівторкам,
коли ОСОБА_8 було треба їхати в рейс, він
зранку підвозив його на роботу, завозив
йому додому судки з їжею, яку готувала
мати. Коли ОСОБА_8 захворів, він возив
його на масаж, привозив йому в
онкоцентр воду. Під час перебування
ОСОБА_8 в лікарні вони бачились щодня,
віталися за руку, спілкувалися. Надаючи
довіреність на автомобіль, ОСОБА_8
наказав йому возити на ньому матір.

Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
пояснила в суді, що перед посвідченням
довіреності вона проконсультувалась з
завідувачем відділення ОСОБА_9 В
розмові з ОСОБА_8, який був абсолютно
контактний, вона переконалась в тому,
що саме він є ініціатором видачі
довіреності. ОСОБА_8 чітко формулював
свої думки, задавав уточнюючі
запитання, розумів її роз'яснення та
значення своїх дій і їх наслідки. За
результатами бесіди жодних сумнівів
щодо обсягу цивільної дієздатності
ОСОБА_8 у неї не виникло.

Відділ державної реєстрації актів
цивільного стану Дарницького
районного управління юстиції у м. Києві
в особі виконуючого обов'язки
начальника відділу надіслав письмове
пояснення на позов зазначивши, що 17
жовтня 2013 р. в Київській міській
клінічній лікарні № 1 в присутності
завідувача клінічної імунології
ОСОБА_9 представником відділу було
проведено державну реєстрацію шлюбу
між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Згідно актового
запису про шлюб № 989 графа 11 заповнена
підписами осіб, які реєстрували шлюб (т.
1 а.с. 59-60).

Заслухавши пояснення сторін, третьої
особи, їх представників, допитавши
свідків та експерта, дослідивши
висновок експертизи та письмові
докази, суд вважає встановленими
наступні обставини та визначені
відповідно до них правовідносини.

14 жовтня 2013 р. ОСОБА_8 видав довіреність,
згідно якої уповноважив ОСОБА_4
розпоряджатися належним йому
автомобілем марки Volkswagen моделі Passat 1.9 D,
реєстраційний номер НОМЕР_1, з правом
його продажу у встановленому законом
порядку, обміну, страхування, здачі в
оренду тощо. Вказана довіреність
видана з правом передовіри терміном на
3 роки. (т. 1 а.с. 10, 16).

Довіреність була нотаріально
посвідчена нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстрована в реєстрі за № 1375.

Відповідно до ч. 3 ч. 1 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією стороною іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 3 даної норми передбачає, що
одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

Таким чином, довіреність підтверджує
укладення між сторонами договору
доручення, який є одностороннім
правочином, а відповідно до ч. 5 ст. 202 ЦК
України до правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

15 жовтня 2013 р. ОСОБА_4, діючи на підставі
вказаної довіреності, зняла автомобіль
з реєстрації (т. 1 а.с. 98), а 13 листопада 2013
р. право власності на вказаний
автомобіль зареєстроване за її сином
ОСОБА_5 відповідно до Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1988 р. №
1388, (т. 1 а.с. 155, 156, 157, 158).

17 жовтня 2013 р. відділом реєстрації
актів цивільного стану Дарницького
районного управління юстиції м. Києва
була проведена державна реєстрація
шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, про що
складено актовий запис № 989 (т. 1 а.с. 9,
118-123).

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 помер (т. 1 а.с. 102, 161).
Заповіту щодо розпорядження майном на
випадок своєї смерті він не залишив, а
отже відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України
право на спадкування одержали
спадкоємці за законом першої черги -
його дружина ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_2

Правовою підставою заявлених ОСОБА_2
вимог про недійсність довіреності та
шлюбу є положення ст. 225 ЦК України та
ст.ст. 38, 24 Сімейного кодексу України.

Так ст. 225 ЦК України передбачено, що
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 38 Сімейного кодексу
України підставою недійсності шлюбу є
порушення вимог, встановлених статтями
22, 24-26 цього Кодексу.

Згідно з приписом ст. 24 Сімейного
кодексу України шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка, а
реєстрація шлюбу з особою, яка визнана
недієздатною, а також з особою, яка з
інших причин не усвідомлювала значення
своїх дій і (або) не могла керувати ними,
має наслідки, встановлені статтями 38-40
цього Кодексу.

Судом встановлено, що в момент видачі
довіреності та укладення шлюбу ОСОБА_8.
перебував на стаціонарному лікуванні в
Київській міській клінічній лікарні №
1 з діагнозом «пухлина
ректо-сигмоїдального відділу
ободового кишечнику …з канцероматозом
органів черевної порожнини, асцитом,
вираженим больовим синдромом…».

Згідно з даними медичної карти
стаціонарного хворого № 18434 з 2 жовтня з
метою зняття больового синдрому ОСОБА_8
проводилося внутрішньовенне введення
наркотичного анальгетику - 1,0-1% розчину
гідрохлориду морфію.

За клопотанням позивача були допитані
ОСОБА_11. - приватний підприємець, у
якого ОСОБА_8 працював водієм на
автобусі міжнародного сполучення,
ОСОБА_12 - його колишня дружина, та
ОСОБА_10. - сусід та товариш ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_11. пояснив, що двічі - 14 та 21
жовтня, відвідував ОСОБА_8 в лікарні,
при цьому обидва рази останній лежав
повернувшись обличчям до стіни, не
вставав і з ним не говорив.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що відвідувала
колишнього чоловіка в лікарні в першу
суботу після його госпіталізації (5
жовтня 2013 р.). Тоді він ходив до туалету
і розмовляв з нею. Після цього вона
відвідувала ОСОБА_8 багато разів, проте
той лежав відвернувшись і з нею не
розмовляв.

ОСОБА_10. показав, що відвідував ОСОБА_8 в
лікарні 5, 17 та 18 жовтня 2013 р. На його
думку усі три рази ОСОБА_8 був в
«неадекватному стані», він його не
впізнав, не повертався і не з ним
говорив. І тут же, суперечачи своїм же
показанням про «неадекватність»
ОСОБА_8, свідок заявив: « 5 жовтня у нього
була ОСОБА_2 (дочка), він говорив з
дочкою».

Також ОСОБА_10. плутався у даті, коли він
був у лікарні. Свідок стверджував, що це
було 17 жовтня в суботу, однак 17 жовтня
2013 р. випадало на четвер, що
узгоджується з поясненнями ОСОБА_4 про
те, що ОСОБА_10. вперше відвідав чоловіка
в суботу 19 жовтня.

Враховуючи внутрішню суперечливість
та неузгодженість пояснень ОСОБА_10.,
зокрема з поясненням позивача та її
матері, суд їх відкидає як неправдиві.

На прохання відповідачів були допитані
інші особи, які бачили ОСОБА_8 в лікарні,
а саме: завідувач відділення клінічної
імунології Київської міської
клінічної лікарні № 1 ОСОБА_9, наречена
відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_13 та його брат
ОСОБА_14., які пояснили суду, що жодних
порушень психіки у нього вони не
помічали.

Так свідок ОСОБА_9 пояснив, що
товаришував з ОСОБА_8 з 1981 р. Під час
перебування на лікуванні у його
відділенні ОСОБА_8, якого він
спостерігав майже щоденно, був при
свідомості, адекватний і орієнтований
у просторі та часі, жодних порушень
психіки чи мовлення у нього він не
спостерігав. В особистих бесідах з ним
ОСОБА_8 розповідав, що ніхто з колишньої
сім'ї до нього не приходить, а з ОСОБА_4
вони разом уже четвертий рік, вона йому
потрібна, і він має намір зареєструвати
з нею шлюб. ОСОБА_9 підтвердив, що в його
присутності нотаріус посвідчувала
довіреність на автомобіль, при цьому на
усі її питання ОСОБА_8 відповідав
адекватно, ні в чому не плутався. 17
жовтня 2013 р. в його присутності
співробітник РАГСУ кілька разів
запитував ОСОБА_8, чи дійсно він бажає
вступити в шлюб з ОСОБА_4, на що той
відповів, що так, він наполягає на
цьому. За тиждень до смерті ОСОБА_8 уже
не міг самостійно пересуватися і лежав,
а до того виходив в туалет з допомогою
ОСОБА_4

Враховуючи тривалі дружні відносини
свідка з ОСОБА_8, що не заперечується і
позивачем, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_9 не є зацікавленою у розгляді
даної справи особою, а тому вважає
вищевказані його показання правдивими
і покладає їх в обґрунтування рішення.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14. пояснили, що
відвідували ОСОБА_8 в лікарні 14 та 17
жовтня 2013 р., при цьому обидва рази
останній здоровався з чоловіками за
руку і спілкувався з ними, хоча і
небагато, так як було помітно, що йому
важко говорити.

Колеги ОСОБА_4 ОСОБА_15., ОСОБА_16. та
ОСОБА_17., знайомий ОСОБА_8 ОСОБА_18 та
цивільна дружина сина ОСОБА_5 ОСОБА_19
підтвердили факт тривалих близьких
стосунків ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Зокрема свідок ОСОБА_15. пояснила, що
знала ОСОБА_8 більше 10 років ще по
колишній роботі, і його близькі
стосунки з ОСОБА_4 на протязі останніх
трьох років неможливо було не помітити
- він часто приїжджав за нею на роботу в
ЖЕК, а коли захворів, ОСОБА_4 весь час
знаходилась поряд з ним.

ОСОБА_16. пояснила, що вони з ОСОБА_4
колеги і мешкають в одному будинку, а
тому ОСОБА_8, якщо не був в рейсі, часто
підвозив їх на роботу. Їй відомо, що
ОСОБА_4 готувала і передавала ОСОБА_8
їжу, бувало вона ночувала у нього, разом
вони їздили до магазину вибирати в його
квартиру портьєри та побутову техніку.

Як показала ОСОБА_17., ОСОБА_8 часто
приїздив до ОСОБА_4 на роботу, інколи по
кілька разів на день, разом вони робили
ремонт в його будинку, за проханням
ОСОБА_4 вона придбала фотоапарат для
онука ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_18 з приводу відносин
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 пояснив: "Они
встречались с ОСОБА_4, были хорошие
отношения. Он ожил, появилась в глазах
искра, преобразился».

Свідок з боку позивача ОСОБА_11.
спочатку стверджував, що до зустрічі в
лікарні він ОСОБА_4 ніколи не бачив і
нічого про неї не знав, однак в
подальшому вимушений був визнати, що
влітку бачив її разом з ОСОБА_8 в парку,
а коли приїжджав до лікарні, то саме їй
передав трудову книжку ОСОБА_8

У суду немає підстав сумніватися в
показаннях свідків щодо тривалих
близьких взаємовідносин ОСОБА_8 та
ОСОБА_4, а тому суд вважає їх правдивими
і покладає в обґрунтування рішення.

Вказана обставина підтверджується
також наданими позивачем фотографіями,
документами щодо проходження ОСОБА_8
медичних обстежень та лікування,
здійснення його поховання (т. 1 а.с. 69, 73,
74, 75-85; т. 2 а.с. 10-20).

Судом встановлено, що на обліку у
психіатра ОСОБА_8 не перебував (т. 1 а.с.
229), під час перебування на
стаціонарному лікуванні
лікар-психіатр його не обстежував.

Згідно з даними висновку
судово-психіатричної експертизи (акт №
555 від 27.06.2014 р.) ОСОБА_8 на момент
підписання довіреності та укладення
шлюбу страждав психічним розладом у
вигляді соматогенно-обумовленої
астенії значно вираженого ступеню і
виявляв такі психічні та поведінкові
розлади, які за ступенем своєї
вираженості істотно впливали на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с. 231-237).

Таким чином зазначений висновок не
доводить недієздатність ОСОБА_8 в
момент вчинення оспорюваного
правочину та реєстрації шлюбу, а лише
вказує на наявність у нього певних
психічних та поведінкових розладів,
які впливали на його здатність
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Викликаний в судове засідання для
роз'яснення висновку лікар-доповідач
ОСОБА_20 пояснив, що до 18 жовтня
психічний стан ОСОБА_8 в медичній
картці описаний не був, через що не було
підстав для дачі висновку про його
недієздатність. Вранці 18 жовтня лікар
зробив запис про те, що через
погіршення стану хворий
«неконтактний», що свідчить про
патологію свідомості. Наведене дає
підстави вважати, що з цього часу
ОСОБА_8 перебував у стані оглушення,
тобто тимчасового розладу психічної
діяльності, і з часом такий стан лише
наростав. Оскільки 17 жовтня 2013 р. огляд
хворого не проводився, можна
припустити, що і в цей день ОСОБА_8 був у
такому ж стані. Проаналізувавши
медичну документацію та показання
свідків, комісія експертів прийшла до
висновку, що і 14 і 17 жовтня ОСОБА_8
страждав психічним розладом у вигляді
соматогенно-обумовленої астенії
(астенія - «втома»), тобто ослабленням
психічних і життєвих функцій внаслідок
тілесної хвороби. Експерт висловив
думку, що з урахуванням даних медичної
документації психічний стан ОСОБА_8 14
жовтня можна охарактеризувати як стан,
наближений до дієздатності, а вже 17
жовтня - ближче до недієздатності. З
приводу впливу на свідомість
лікарського засобу гідрохлориду
морфію, зазначив, що комісія експертів
не встановила у ОСОБА_8 синдрому,
викликаного морфієм.

З урахуванням роз'яснень експерта суд
приходить до висновку, що характер
наявних у ОСОБА_8 психічних та
поведінкових розладів, які були
обумовлені тілесною хворобою, не дає
підстави вважати, що при видачі
довіреності та реєстрації шлюбу він не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

Доводам позивача, про те, що на час
укладення оспорюваного шлюбу ОСОБА_8
перебував в іншому шлюбі, суд оцінки не
дає, оскільки позов заявлено з інших
підстав. Окрім того суду не надано
доказів, що шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_21.
не був розірваний.

Ті обставини, що відповідач на підставі
довіреності розпорядилась спірним
автомобілем, самостійно визначила
місце поховання ОСОБА_8 і за власний
кошт, без участі позивача, організувала
обряд його поховання, а також
конфліктні відносини, які виникли між
сторонами після того як позивач
дізналася про те, що батько
зареєстрував шлюб, предмета
доказування не стосуються і значення
для вирішення даної справи не мають.

Оцінивши наявні у справі докази, їх
взаємний зв'язок у сукупності, беручи
до уваги обставини, встановлені
показаннями свідків та висновком
експертизи, суд приходить до висновку,
що позивач не довела обставин, на які
вона посилається, у зв'язку з чим
підстав для визнання недійсними
довіреності та шлюбу не вбачає і
відмовляє у позові на недоведеністю
вимог.

Оскільки вимоги про витребування майна
з чужого незаконного володіння та
визнання права власності в порядку
спадкування є похідними від вимоги про
визнання довіреності недійсною,
підстав для їх задоволення також не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України
суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання недійсними шлюбу та
довіреності, витребування майна з
чужого незаконного володіння та
визнання права власності в порядку
спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: