АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/1536/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/1423/14 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2014 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б. представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 5 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок злочину в розмірі відповідно 5 855 грн. та 500 грн., а також 1200 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Рішенням Бучацького районного суду від 5 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5855 грн. матеріалної шкоди завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення, яким зодовольнити його позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_3 на його користь 1200 грн. в якості компенсації витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до суду мотивованого розрахунку понесених витрат відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та квитанції про оплату послуг стороною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 1 липня 2014 року ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_2 уклали договір про надання правової допомоги у цивільній справі про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з даною нормою склад і розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати.

Тобто, витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи.

Ст.ст.10, 60 ЦПК України визначено, що кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обствин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст.64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з представленої в апеляційний суд Тернопільської області квитанції №11 від 1 липня 2014 року позивач сплатив адвокату 1200 грн.

Встановлено, що оригінал квитанції, на яку позивач посилається, як на підставу стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, не була представлена під час розгляду справи у суді першої інстанції, не досліджувалась судом, а була подана лише в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, оплата правової допомоги виконана 1 липня 2014 року, провадження у даній справі відкрито ухвалою судді від 13 серпня 2014 року.

Таким чином, позивач мав можливість надати суду докази на підтвердження сплати витрат на правову допомогу за весь час розгляду справи в суді першої інстанції, але своїм правом не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Крім того, Постановою Пленуму ВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року роз'яснення, що якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі ст. 220 ЦПК України має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Посилання апелянта на подану ним розписку в суді першої інстанції як на доказ про оплату ним адвокату 1200 грн. не є належним доказом, згідно вимог ст. 84 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду від 5 листопада 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська