АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6878/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач -
Григорченко Е.І. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Кочкової Н.О. Максюти Ж.І.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ПАТ КБ "Приватбанк"

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 червня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з
апеляційною скаргою на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 11 червня
2014 року, де ставить питання про його
скасування, посилаючись на те, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 червня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 16.05.2006
року укладений кредитний договір
№DNH4KS82240348, за умовами якого
відповідачці було надано споживчий
кредит на суму 8828,85 грн. за сплатою 25,08%
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення 16.11.2009
року (42 місяці). Договір був укладений у
формі заяви позивальника.

Відповідно до п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту «Розстрочка»
термін позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у позові, оскільки позивач
звернувся до суду з пропуском
передбаченого законом строку для
пред'явлення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до
ст.ст. 257, 259, 261, 267 ЦК України, п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року N 14 "Про судове рішення у цивільній
справі", ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог, оскільки позивач без
поважних причин пропустив
передбачений законом строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи,
що суд першої інстанції безпідставно
застосував позовну давність 3 роки, так
як сторони домовилися про збільшення
позовної давності по кредитному
договру відповідно до п. 5.5 Умов та
правил надання Банківських послуг, не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду та задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено
можливість зміни строку позовної
давності за домовленістю сторін.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що
16.05.2006 року між сторонами укладений
кредитний договір, згідно з яким
позивач надав споживчий кредит на суму
8828,85 грн. за сплатою 25,08% річних на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення 16.11.2009 року (42
місяці). Договір був укладений у формі
заяви позивальника.

Згідно розрахунку заборгованості
відповідач, з моменту укладення
договору, не погашав заборгованість за
кредитом.

Зазначені обставини підтвердив в
апеляційному суді представник банку.

В даному випадку, відповідно до ч. 1 ст.
261 ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли відповідач
припинив погашення кредиту.

З позовом до суду банк звернувся 21.01.2013
року, тобто більш ніж через 6 років
після припинення відповідачем
погашення кредиту.

Будь-які докази, які б підтверджували
поважні причини пропуску позивачем
строку, передбаченого ст. 257 ЦК України
та Умовами, суду не надано.

Відповідач звернулася з заявою про
застосування позовної давності до
винесення рішення судом першої
інстанції /а.с. 121/.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач
пропустив строк для звернення за
захистом своїх прав до суду,
передбачений ст. 257 ЦК України та
Умовами, на які посилається апелянт.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до особистого тлумачення
апелянтом норм права та до іншої оцінки
фактичних обставин справи, яка
відрізняється від зробленої судом
першої інстанції оцінки і висновків
суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "Приватбанк"
відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: