АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року
м.Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н.
Ю.

суддів Савчук М.В.,
Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1,
прокурора відділу представництва
інтересів держави та громадян в судах
прокуратури Чернівецької області
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної
виконавчої служби Заставнівського
районного управління юстиції
Чернівецької області про поділ майна
подружжя, виключення майна з акту опису
та звільнення з-під арешту за
апеляційною скаргою першого
заступника прокурора Чернівецької
області на рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 18 вересня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_3. у липні 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4., відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області про
поділ майна подружжя, виключення майна
з акту опиту та звільнення з-під арешту.

Вказувала, що на виконання рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 11 вересня 2013
року державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області Брусом
І.М. 25 січня 2014 року складено акт опису й
арешту земельної ділянки, розташованої
по АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га та
незавершеного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_1 м.Заставна.

Посилалась на набуття земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_1
м.Заставна, площею 0,0332 га та
будівельних матеріалів, використаних у
будівництві, що знаходяться по АДРЕСА_1
м.Заставна,

№22ц-1622 2012 рік
Головуючий у 1 інстанції Стрілець Я.С.

Категорія: 2/5
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

за спільні кошти подружжя та право
спільної сумісної власності.

Просила поділити майно подружжя та
визнати право власності ОСОБА_3. на ?
частину земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 м.Заставна,
площею 0,0332 га, ? частину будівельних
матеріалів, що знаходяться по АДРЕСА_1
м.Заставна, право власності ОСОБА_4. - на
? частину земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 м.Заставна,
площею 0,0332 га, ? частину будівельних
матеріалів, що знаходяться по АДРЕСА_1
м.Заставна, виключити з акту опису й
звільнити з під арешту земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1
м.Заставна, площею 0,0332 га, незавершене
будівництво, що знаходиться по АДРЕСА_1
м.Заставна.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 18
вересня 2014 року позов задоволено.

Перший заступник прокурора
Чернівецької області в апеляційній
скарзі просить рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 18 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3. про поділ майна подружжя,
виключення майна з акту опису та
звільнення з-під арешту відмовити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга першого заступника прокурора
Чернівецької області підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3.
про поділ мана подружжя, суд першої
інстанції керувався положеннями ст.22
Кодексу про шлюб та сім`ю, чинної на час
виникнення правовідносин, та дійшов
висновку, що земельна ділянка,
розташована по АДРЕСА_1 м.Заставна,
площею 0,0332 га, та будівельні матеріали,
використані в процесі будівництва, що
знаходяться по АДРЕСА_1 м.Заставна, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_3. та ОСОБА_4.

Водночас суд першої інстанції вважав
встановленим, що ОСОБА_3. та ОСОБА_4
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га, та
будівельні матеріали, що знаходяться
по АДРЕСА_1 м.Заставна набуто за час
шлюбу за спільні кошти подружжя.

Визначивши частку ОСОБА_3. у праві
спільної власності на земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1
м.Заставна, площею 0,0332 га, та будівельні
матеріали, що знаходяться по АДРЕСА_1
м.Заставна, суд першої інстанції
послався на правила, передбачені ст.60
Закону України «Про виконавче
провадження», та зазначив, що підлягає
захисту право власності ОСОБА_3. на це
майно шляхом звільнення з-під арешту та
виключення з акту опису майна.

Проте погодитися з такими висновками
суду першої інстанції повністю не
можна.

Встановлено, що постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Заставнівського
районного управління юстиції
Чернівецької облсті Брусом І.М. від 12
листопада 2013 року було відкрито
виконавче провадження з виконання
рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 11
вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4.
на користь держави в особі Державногї
екологічної інспекції в Чернівецької
області збитків в сумі 1171492 грн. 14 коп.

Державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області Брусом
І.М. 25 січня 2014 року складено акт опису й
арешту земельної ділянки, розташованої
по АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га та
незавершеного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_1 м.Заставна.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 серпня 1976
року №6 «Про судову практику в справах
про виключення майна з опису» за
правилами, встановленими для розгляду
позовів про виключення майна з опису,
розглядаються вимоги громадян і
організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна
може пред»явити позов про визнання
його права власності, якщо це право не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності.

ОСОБА_3., звертаючись до суду з позовом,
обставинами, якими обґрунтовувала
позовні вимоги про виключення майна з
акту опису та звільнення з під арешту,
зазначала право спільної сумісної
власності подружжя на земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1
м.Заставна, площею 0,0332 га та
незавершене будівництво, що
знаходиться по АДРЕСА_1 м.Заставна.

Встановлено, що ОСОБА_3. та ОСОБА_4
перебували у шлюбі з жовтня 1994 року,
який розірваний рішенням
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 29 січня 2013
року.

Відповідно до ст.22 КпШС України, чинної
на час виникнення правовідносин, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст.28 КпШС України, чинної на
час виникнення правовідносин, в разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу. Суд може визнати
майно, нажите кожним із подружжя під
час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу, власністю
кожного з них.

У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ майна подружжя»
судам роз'яснено, що, вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. За змістом цієї норми майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Таким чином, належність майна до
спільної сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна.

Як вбачається з матеріалів справи,
приватному підприємцю ОСОБА_4 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0322 га
цільовим призначенням для будівництва
магазину на підставі договору
купівлі-продажу від 31 січня 2002 року.

Відносини стосовно майна фізичної
особи-підприємця регулюються нормами
ЦК України, Господарського кодексу
України (далі - ГК України) та Закону
України "Про підприємництво".

За змістом ст. 51 ГК України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Водночас судом першої інстанції
встановлено, що земельна ділянка,
розташована по АДРЕСА_1 м.Заставна,
площею 0,0322 га придбана ОСОБА_4. як
фізичною особою-підприємцем за час
шлюбу ОСОБА_4. та ОСОБА_3. за спільні
кошти подружжя.

Власність у сім'ї існує у двох правових
режимах: спільна сумісна власність
подружжя та особиста приватна
власність кожного з подружжя, залежно
від якого регулюється питання
розпорядження таким майном.

Водночас той з подружжя, який є
власником майна, визначає режим
володіння та користування ним з
урахуванням інтересів сім'ї.

Одним із видів розпорядження власністю
є право власника використовувати своє
майно для створення спільної власності
подружжя.

Так, Конституційний Суд України в
рішенні від 19 вересня 2012 року
№17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення
положення частини першої статті 61
Сімейного кодексу України дійшов
висновку, що статутний капітал та майно
приватного підприємства, сформовані за
рахунок спільної сумісної власності
подружжя, є об'єктом їх спільної
сумісної власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 23 постанови від 21 грудня
2007 року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і
час його придбання. Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3
ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

За змістом ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

На підставі ч.4 ст.10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з»ясуванню
обставин справи: роз»яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов»язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи апеляційним
судом прокурору роз»яснено право
подання доказів щодо набуття ОСОБА_4
спірного майна за особисті кошти.

Проте, прокурор ухилився від доведення
обставин, на які посилався у
запереченнях.

У матеріалах справи відсутні будь-які
докази щодо набуття ОСОБА_4 майна
виключно як суб'єктом господарювання в
процесі здійснення ним господарської
діяльності.

Не заслуговують на увагу посилання в
апеляційній скарзі на порушення норм
процесуального права при оцінці
письмових доказів.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Згідно акту опису й арешту майна,
складеного державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області Брусом
І.М. 25 січня 2014 року, під час опису
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га,
незавершеного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_1 м.Заставна, був
присутній ОСОБА_4., яким зауважено щодо
здійснення будівництва за рахунок
коштів другого з подружжя ОСОБА_3. та
належності подружжю описаного майна
(а.с.11-12).

Відповідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3. здійснює підприємницьку
діяльність з серпня 1996 року (а.с.69).

Про доходи від приємницької діяльності
ОСОБА_3. за період з 2003 по 2009 роки та
джерело набуття спірного майна
свідчить довідка Кіцманської
об»єднаної державної податнокої
інспекції головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області від
10 вересня 2014 року №1618/17-031 (а.с.70).

Крім того, п. 25 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року
роз'яснено, що вирішуючи питання
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього
внесення на депозитний рахунок суду
відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні
речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, судвизнаєідеальні частки
подружжя вцьому майні без його
реального поділу і залишає майно у
їх спільній частковій власності.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
земельна ділянка, розташована по
АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га,
будівельні матеріали, використані в
процесі будівництва, що знаходяться по
АДРЕСА_1 м.Заставна, є спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4. та
ОСОБА_3. та визнав за кожним із них
право на ? частину.

Не можна погодитися з доводами першого
заступника прокурора Чернівецької
області щодо наявності рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 24 липня 2014 року, що ухвалено
з приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом зазначеної норми закриття
провадження у справі у цьому разі
можливе лише за умови, що судове
рішення, яке набрало законної сили,
ухвалено у справі за позовом, тотожним
до позову, який розглядається.

Разом з тим, позови вважаються
тотожними тільки в тому випадку, коли в
них одночасно співпадають сторони,
підстава і предмет.

До матеріалів справи приєднано рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 24 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3. до ОСОБА_4. з участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
відділу державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області про
визнання права власності та визнання
майна особистою приватною власністю.

Зі змісту наведеного позову убачається
лише тотожність сторін.

Матеріально-правовою вимогою ОСОБА_3.,
стосовно якої остання просила ухвалити
рішення, визначено визнання права
власності на земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_1 м.Заставна,
площею 0,0332 га, та визнання права
особистої приватної власності на
будівельні матеріали та обладнання,
які були використані в процесі
будівництва, що знаходяться по АДРЕСА_1
м.Заставна.

Предметом позову у справі, що
переглядається, є поділ майна подружжя,
виключення майна з акту опису та
звільнення з-під арешту.

Разом з тим підстави позову ОСОБА_3. про
визнання права власності у даних
справах не можна визнати тотожними.

При визначенні підстави позову як
елементу його змісту, суд повинен
перевірити факти (обставини) і закон,
якими позивачем обґрунтовувалися
вимоги про захист свого права.

У даній справі ОСОБА_3. обставинами,
якими обґрунтовувала свої вимоги,
зазначала набуття майна за рахунок
спільних коштів подружжя ОСОБА_4. та
ОСОБА_3., які не були предметом розгляду
при ухваленні рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 24 липня
2014 року.

Тому не заслуговують на увагу
посилання першого заступника
прокурора Чернівецької області в
апеляційній скарзі на звернення
ОСОБА_3. до суду з позовом до ОСОБА_4. про
поділ майна подружжя у грудні 2013 року
(а.с.90-91).

Частиною 2 статті 31 ЦПК України
встановлено, що до початку розгляду
судом справи по суті позивач має право
шляхом подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову, а
відповідач - пред'явити зустрічний
позов.

Встановлено, що у березні 2014 року
ОСОБА_3. подано уточнену редакцію
позовної заяви, в якій, зокрема, позивач
просила визнати право власності на
земельну ділянку, розташовану по
АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га, та
визнати право особистої приватної
власності на будівельні матеріали та
обладнання, які були використані в
процесі будівництва, що знаходяться по
АДРЕСА_1 м.Заставна (а.с.88-89).

За таких обставин судове рішення в
наведеній частині ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.121 Конституції України
прокуратура України становить єдину
систему на яку, зокрема, покладено
функцію представництва інтересів
держави в суді у випадках, визначених
законом.

За змістом ч.1 ст.45 ЦПК України у
випадках, встановлених законом,
Уповноважений Верховної Ради України з
прав людини, прокурор, органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, фізичні та юридичні
особи можуть звертатися до суду із
заявами про захист прав, свобод та
інтересів інших осіб, або державних чи
суспільних інтересів та брати участь у
цих справах.

На підставі ч.1 ст.36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Згідно із ч.5 ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Частиною 2 ст.45 ЦПК України встановлено,
що прокурор здійснює у суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 під
представництвом прокуратурою
інтересів держави треба розуміти
правовідносини, в яких прокурор,
реалізуючи визначені Конституцією
України повноваження, вчиняє в суді
процесуальні дії з метою захисту
інтересів держави з урахуванням того,
що «інтереси держави» є оціночним
судженням, у зв'язку з чим прокурор чи
його заступник у кожному конкретному
випадку самостійно визначає з
посиланням на законодавство підставу
позову, та зазначає, в чому саме
відбулося чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Як вбачається із матеріалів справи,
прокурором Заставнівського району
Чернівецької області повідомлено про
вступ у справу третьою особою, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору (а.с.23-25).

Водночас прокурор Заставнівського
району Чернівецької області посилався
на порушення інтересів держави в особі
Державної екологічної інспекції в
Чернівецькій області, пов»язаних з
виконанням рішення Заставнівського
районного суду Чернівецької області
від 11 вересня 2013 року про стягнення з
ОСОБА_4. на користь держави в особі
Державногї екологічної інспекції в
Чернівецької області збитків в сумі
1171492 грн. 14 коп.

Однак, держава в особі Державногї
екологічної інспекції в Чернівецької
області не є стороною у даній справі.

Відповдіно до п.4 постанови №6 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» відповідачами в справі
суд притягує боржника, особу, в
інтересах якої накладено арешт на
майно, і в необхідних випадках - особу,
якій передано мано, якщо воно було
реалізоване.

На підставі ч.1 ст.33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Суд першої інстанції не залучив до
участі у справі особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно, тобто державу
в особі Державної екологічної
інспекції в Чернівецькій області.

Таким чином судом першої інстанції
порушено норми процесуального права,
принцип здійснення судочинства на
засадах змагальності сторін, обмежено
державу в особі Державної екологічної
інспекції в Чернівецькій області у
процесуальних правах.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
та процесуального права.

Тому судове рішення в частині
виключення з акту опису та звільнення
з-під арешту земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 м.Заставна,
площею 0,0332 га, незавершеного
будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1
м.Заставна, підлягає скасуванню з
підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Апеляційний суд не наділений
повноваженнями залучення до участі у
справі сторін на стадії апеляційного
провадження.

За таких обставин підстав для
задоволення позову ОСОБА_3. до ОСОБА_4.,
відділу державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області про
виключення майна з акту опису та
звільнення з-під арешту немає.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора Чернівецької області
задовольнити частково.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 18
вересня 2014 року в частині виключення з
акту опису та звільнення з-під арешту
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1 м.Заставна, площею 0,0332 га,
незавершеного будівництва, що
знаходиться по АДРЕСА_1 м.Заставна,
скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу
державної виконавчої служби
Заставнівського районного управління
юстиції Чернівецької області про
виключення майна з акту опису та
звільнення з-під арешту відмовити.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: