Ухвала

іменем україни

24 вересня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 про
стягнення боргу з спадкоємця,
звернення стягнення на нерухоме майно,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
недійсними кредитного та іпотечного
договорів, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит» (далі -ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит») звернулося до суду
з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просило у рахунок погашення
кредитної заборгованості у розмірі 728
478,29 грн, з яких заборгованість за
кредитом - 64 997,14 дол. США, що
еквівалентно 630 439,08 грн, заборгованість
за відсотками - 4 006,05 дол. США, що
еквівалентно 38 856,28 грн, пеня за
несвоєчасну сплату щомісячних
платежів за основним боргом - 3 395,31 дол.
США, що еквівалентно 32 932,47 грн, пеня за
несвоєчасну сплату відсотків -2 706,40 дол.
США, що еквівалентно 26 250,46 грн, звернути
стягнення в межах вартості спадкового
майна, яке було передано спадкоємцю
ОСОБА_4, а саме на квартиру АДРЕСА_1,
житловою площею 46 кв. м, загальною
площею 64,6 кв. м, яка належала померлим
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною
433 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 28 грудня 2006 року між банком» та
ОСОБА_5 був укладений договір про
відкриття кредитної лінії № к-2124/л,
згідно з яким останній отримав кредит у
розмірі 65 000 дол. США.

У забезпечення виконання умов договору
між банком та ОСОБА_5,
ОСОБА_6 був укладений іпотечний
договір, за яким останні передали в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6, спадщину
після їх смерті отримав ОСОБА_4

Ураховуючи наведене, банк просив
задовольнити позов.

ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», в якому
просив визнати недійсними договори
кредиту та іпотеки, зазначаючи, що під
час укладення договору про надання
кредиту банком не було належним чином
виконано обов'язок переддоговірної
роботи з позичальником - був відсутній
загальний розпис кредиту; зміна
процентної ставки була несправедливою
умовою договору, безпідставно
застосовано іноземну валюту при
споживчому кредитуванні.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 березня 2014 року
позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості у
розмірі 728 478,29 грн за кредитним
договором від 28 грудня 2006 року №к-2124/л
звернуто стягнення на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, житловою площею 46,2
кв. м, загальною площею 64,6 кв. м, яка
належала за життя ОСОБА_5 на підставі
договору дарування від 27 серпня
2003 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міською
нотаріального округу (далі - ОМНО)
ОСОБА_9 за № 5249.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 26 травня 2014 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 18 березня 2014 року скасовано в
частині задоволених позовних вимог ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ухвалено в
цій частині нове рішення про
задоволення позову у повному обсязі.

У рахунок погашення заборгованості
перед ПAT «Банк Фінанси та Кредит» в
особі філії «Одеське РУ ПAT «Банк
«Фінанси та Кредит» за договором про
відкриття кредитної лінії від 28 грудня
2006 року № к-2124/л у розмірі 75 105,50 дол. США,
що еквівалентно 728 478, 29 грн, з яких:
заборгованість за кредитом - 64 997,74 дол.
США (що еквівалентно 630 439,08
грн), заборгованість за відсотками 4 006,05
дол. США (що еквівалентно 38 856,28 грн),
пеня за несвоєчасну сплату щомісячних
платежів за основним боргом - 3 395,31 дол.
США (що еквівалентно 32 932,47
грн), пеня за несвоєчасну сплату
відсотків - 2 706,39 дол. США (що
еквівалентно 26 250,46 грн), звернуто
стягнення в межах вартості спадкового
майно, яке було передане спадкоємцю
ОСОБА_4, а саме на квартиру
АДРЕСА_1, житловою площею 46,2 кв. м,
загальною площею 64,6 кв. м, яка належала
померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_6, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною 433 000 грн.

У решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права і неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 28 грудня 2006 року між ПAT
«Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії
«Одеське РУ ПАТ «Банк Фінанси та
Кредит» й ОСОБА_5 був укладений договір
про відкриття кредитної лінії № к-2124/л,
згідно з яким останній отримав кредит у
розмірі 65 000 дол. США зі сплатою 15 %
річних та терміном повернення до
28 грудня 2013 року.

У забезпечення повернення кредитних
коштів 11 січня 2007 року між банком,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був укладений
іпотечний договір, посвідчений
приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_10 за
реєстровим № 53, згідно якого ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 передали в іпотеку банку
нерухоме майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, житловою площею 46,2 кв. м.,
загальною площею 64,6 кв. м, що належить
іпотекодавцям в рівних частках на
праві власності на підставі договору
дарування, посвідченого 27 серпня 2003
року приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_9
за реєстровим № 5249.

Також у якості забезпечення повернення
кредиту були укладені договори поруки
від 14 листопада 2007 року № 2451/07 та від 28
грудня 2006 року № 1190, за якими
ОСОБА_5 й ОСОБА_6 відповідно виступили
поручителями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

На час його смерті розмір
заборгованості за кредитним договором
склав 64 997,74 дол. США, заборгованість за
відсотками - 4 006,05 дол. США, а всього 75
105,50 дол. США, що еквівалентно 728 478,29 грн.

З заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5 звернувся син
спадкодавця ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6

Після її смерті з заявою про прийняття
спадщини звернувся її син ОСОБА_4

Вартість спірної квартири складає 433 000
грн.

Задовольняючи частково позов ПАТ «Банк
Фінанси та Кредит», суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що у
зв'язку зі смертю позичальника
припинились зобов'язання за кредитним
договором та як похідного - за
іпотечним та в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 28 грудня 2006 року, наклав стягнення
на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка
належала за життя ОСОБА_5

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов банку
у повному обсязі, апеляційний суд
зазначив, що ОСОБА_4, отримавши спадок
від ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину, оскільки в
якості забезпечення повернення
кредиту між ОСОБА_6 і банком був
укладений договір поруки від 28 грудня
2006 року № 1190 та іпотечний договір
від 11 січня 2007 року.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» від 05 червня 2003 року
іпотекою визнається вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 5 ст. 3 цього Закону іпотека
має похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

Відповідно до ст. 608 ЦК України
зобов'язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов'язаним з його особою і у зв'язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним
договором його права і обов'язки за цим
договором переходять до спадкоємців,
які зобов'язані задовольнити вимоги
кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Вимоги кредитора вони зобов'язані
задовольнити шляхом одноразового
платежу, якщо домовленістю між
спадкоємцями і кредитором не
встановлено інше. У разі відмови від
одноразового платежу суд за позовом
кредитора накладає стягнення на майно,
яке було передано спадкоємцям у натурі
(п. 5 ч. 1 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником.

Результат аналізу наведених норм дає
підстави для висновку про те, що у разі
смерті боржника за кредитним договором
за наявності спадкоємців відбувається
заміна боржника у зобов'язанні, який
несе відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину.

Отже, висновок суду апеляційної
інстанції про те, що у разі смерті
боржника, який був стороною кредитного
договору, не відбувається заміна
боржника в зобов'язанні, оскільки має
місце успадкування грошового обов'язку
спадкоємцем, є помилковим.

Згода повинна бути очевидною й наданою
в спосіб, передбачений договором
поруки.

Оскільки договір поруки від 28 грудня 2006
pоку № 1190, укладений між ОСОБА_6 та
банком, не передбачає обов'язку
поручителя (ОСОБА_6)
відповідати за правонаступника
боржника, а ОСОБА_6 за життя не надавала
згоди відповідати за нового боржника -
правонаступника ОСОБА_5, договір поруки
від 28 грудня 2006 року № 1190 вважається
припиненим, а зобов'язання за ним не
можуть бути покладені на відповідача
ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст. 523 ЦК України
порука або застава, встановлена іншою
особою, припиняється після заміни
боржника, якщо поручитель або
заставодавець не погодився
забезпечувати виконання зобов'язання
новим боржником.

Результат аналізу наведених норм дає
підстави для висновку про те, що у разі
смерті боржника за кредитним договором
за наявності спадкоємців відбувається
заміна боржника в зобов'язанні, який
несе відповідальність у межах вартості
майна, одержаного у спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що
після подання 27 квітня 2009 року ОСОБА_4
заяви про прийняття спадщини до майна
померлого ОСОБА_5 (боржника за
кредитним договором), ОСОБА_6, як
майновий поручитель, за життя не
надавала згоди відповідати за нового
боржника за кредитним договором від 28
грудня 2006 року № к-2124/л - ОСОБА_4

Тобто після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
відбувалась заміна боржника за
кредитним договором від 28 грудня 2006
року № к-2124/л на правонаступника
ОСОБА_4, а ОСОБА_6, як майновий
поручитель, за життя не надавала згоди
відповідати за нового боржника ОСОБА_4,
отже договір поруки від 28 грудня 2006
року №1190 та іпотечний договір від 11
січня 2007 року вважаються припиненими, а
зобов'язання за ними не можуть бути
покладені на ОСОБА_4

Вказана правова позиція наведена в
постанові Верховного Суду України від
17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13.

Таким чином, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та надавши
належну оцінку зібраним у справі
доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_4 відповідає
за задоволення вимог іпотекодержателя
у межах вартості спадкового майна - Ѕ
частини спірної квартири вартістю 216
500 грн.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд припустився
помилки в застосуванні матеріального
та процесуального закону.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду в частині
задоволених вимог підлягає скасуванню
із залишенням у силі в цій частині
рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 26 травня 2014 року скасувати.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 березня 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Євтушенко

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко