У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів:
Нагорняка В.А.,
Олійник А.С.,

Писаної Т.О., Юровської
Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання недійсним кредитного
договору, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року,
рішення апеляційного суду Луганської
області від 27 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, із урахуванням
уточнених позовних вимог на 16 травня 2013
року просило стягнути з ОСОБА_3
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 28 393,34 доларів США, що
становить 226 862 грн 78 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25
вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 укладено кредитний договір,
за умовами якого останній надано
кредит у розмірі 22 305,03 доларів США зі
сплатою процентів за користування
грошовими коштами до 25 вересня 2014 року,
а також сплатою боржником щомісячного
платежу у розмірі 318,29 доларів США на
погашення боргу.

У зв'язку з порушенням позичальником
умов кредитного договору станом на 5
березня 2013 року розмір заборгованості
становить 28 393,34 доларів США, з яких тіло
кредиту - 9 445,68 доларів США, проценти за
користування кредитом - 9 842,39 доларів
США, пеня - 9 105,25 доларів США.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зустрічним позовом, із
урахуванням уточнених позовних вимог
станом на 26 листопада 2013 року просила
визнати недійсним укладений між
сторонами кредитний договір,
зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
зарахувати сплачену нею суму у розмірі
19 393 грн 46 коп., а також грошові кошти,
отримані банком від продажу
заставленого автомобіля, у рахунок
погашення заборгованості; уточнити
залишок боргу за кредитним договором
та розстрочити його сплату рівними
частинами у національній валюті за
курсом 5 грн 05 коп. за 1 долар США.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що 25
вересня 2007 року вона уклала із ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитний договір для
придбання автомобіля, який того ж дня
передала у заставу банку.

Із усієї суми кредиту на придбання
автомобіля витрачено 15 524,75 доларів США,
з яких нею повернуто 3 508,03 доларів США, а
7 843,29 доларів США - перераховано банку
після реалізації автомобіля; інших
коштів за кредитним договором вона не
отримувала.

Під час укладення кредитного договору
банк ввів її в оману щодо його правової
природи, прав та обов'язків сторін, а
саме: банк надав грошові кошти у борг у
гривні, а вимагає повернення кредиту у
доларах США, що погіршує її становище у
порівнянні з банком; до суми кредиту
протиправно включено вартість
особистого страхування, страхових
платежів та послуг з реєстрації
предмета застави.

Зазначені обставини є підставою для
визнання кредитного договору
недійсним відповідно до ст. 230 ЦК
України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 листопада 2013 року
первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь банку заборгованість за
кредитним договором від 26 вересня 2007
року у розмірі 20 288,07 доларів США, що
становить 162 162 грн 54 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська від 26
листопада 2013 року в іншій частині
первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено. В зустрічному позові
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано у
частині задоволення первісного позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та ухвалено у цій частині нове рішення,
а саме: стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
тілом кредиту у розмірі 9 445,68 доларів
США (що становить 75 470 грн 98 коп.),
проценти за користування кредитом - 9
842,39 доларів США (що становить 78 640 грн 69
коп.), пеню - 69 197 грн 10 коп. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення судів у справі у частині
стягнення пені, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, та направити
справу у цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не містить доводів
щодо незаконності судових рішень у
частині стягнення з відповідача тіла
кредиту, процентів та у частині
вирішення зустрічного позову, тому
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій у цій частині судом
касаційної інстанції не
переглядаються.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 25 вересня 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній надано кредит у вигляді
не поновлювальної кредитної лінії у
розмірі 22 305,03 доларів США до 25 вересня
2014 року зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 0,83 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, та щомісячно в період
сплати у розмірі 0,25 % від суми виданого
кредиту. Періодом сплати вважається
період із 20 по 25 число кожного місяця.
Щомісяця в період сплати позичальник
повинен надавати банку щомісячний
платіж у розмірі 318,29 доларів США для
погашення заборгованості за кредитним
договором, що складається із
заборгованості за кредитом, процентів,
винагороди, комісії.

Того ж дня у забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
сторонами укладено договір застави
рухомого майна, предметом якого є
автомобіль «Samand LX», 2007 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Предмет застави було реалізовано
банком, а отримані грошові кошти у
розмірі 7 843 грн 29 коп. направлено на
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Станом на 5 березня 2013 року розмір
заборгованості становить 28 393,34 доларів
США, з яких тіло кредиту - 9 445,68 доларів
США, проценти за користування кредитом
- 9 842,39 доларів США, пеня - 9 105,25 доларів
США.

Вирішуючи спір у частині вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення пені, суд
першої інстанції врахував розмір
заборгованості за кредитом, часткове
погашення заборгованості боржником та
дійшов висновку про зменшення розміру
пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України з 9
105,25 доларів США до 1 000 доларів США. У
мотивувальній частині рішення суд
першої інстанції зазначив, що не бере
до уваги доводи ОСОБА_3 про пропуск
строку позовної давності щодо пені, так
як строк виконання зобов'язання за
договором встановлено до 25 вересня 2014
року.

Ухвалюючи у цій частині нове рішення,
апеляційний суд виходив із того, що суд
першої інстанції протиправно зменшив
розмір пені без відповідної заяви
відповідача. Водночас, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
розмір нарахованої банком пені
підлягає стягненню у межах строку
позовної давності, визначеної п. 1 ч. 2
ст. 258 ЦК України.

Із висновками апеляційного суду у
частині застосування п. 1 ч. 2 ст 258, ч. 3
ст. 551 ЦК України погодитись не можна з
огляду на таке.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Як убачається із п. 4.1 кредитного
договору, при порушенні позичальником
будь-якого зобов'язання, передбачених
п. п. 2.2.2., 2.2.3., 7.5 даного договору, банк
має право нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки. Сплата пені
здійснюється в гривні.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Згідно із статті 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частини перша та п'ята
статті 261 ЦК України).

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України, викладеного в
ухвалі від 6 листопада 2013 року (справа №
6-116цс13), правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Згідно із ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Стягуючи нараховану банком пеню у
межах строку позовної давності,
визначеного п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України,
апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 316
ЦПК України не мотивував, чи
застосована позовна давність за заявою
сторони, чи зі своєї ініціативи.

Згідно із ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не обмежений
доводами касаційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Не можна погодитись і з висновком
апеляційного суду щодо застосування ч.
3 ст. 551 ЦК України до правовідносин між
сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має
право у випадку виникнення спору з
приводу розміру штрафних санкцій
(неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її розмір
у тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її неспівмірність із розміром
основного зобов'язання.

Розмір заборгованості та штрафних
санкцій (розмір неустойки), їх
співмірність, обставини, які дають суду
право застосувати або не застосувати ч.
3 ст. 551 ЦК України, є фактичними
обставинами справи, встановлення яких
судом, відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214
ЦПК України, є обов'язковою умовою при
розгляді справи та ухваленні судового
рішення у справі про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Згідно із правовим висновком
Верховного Суду України, викладеним в
ухвалі від 4 вересня 2014 року (справа №
6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з
урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, суд може з власної
ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК
України до вимог про стягнення пені, за
умови, що розмір нарахованої пені
значно перевищує розмір збитків.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права, рішення
апеляційного суду у частині вирішення
первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
про стягнення пені підлягає скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до цього суду відповідно до
положень ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Згідно з розпорядженням Голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 27/о/38-14 від 2 вересня 2014 року
«Про визначення територіальної
підсудності справ», виданого на
підставі ст. 1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції», справу необхідно направити
до апеляційного суду Харківської
області.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 27 березня 2014 року у частині
вирішення первісного позову
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
стягнення пені скасувати, справу у цій
частині направити на новий розгляд до
апеляційного суду Харківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.М. Ситнік

Судді:
В.А. Нагорняк

А.С. Олійник

Т.О. Писана

Г.В. Юровська