Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №287/164/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді: Гансецької
І.А.

суддів: Товянської
О.В.,

Микитюк О.Ю.

при секретарі: Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до
Новобілокоровицької селищної ради
Олевського району Житомирської
області та ОСОБА_3, треті особи орган
опіки і піклування
Новобілокоровицької селищної ради про
визнання ордеру на житлове приміщення
недійсним, рішення незаконним,
визнання особи такою, що втратила право
на житло

за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення
Олевського районного суду
Житомирської області від 26 серпня 2014
року,

в с т а н о в и
л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з даним позовом. В обгрунтування
позовних вимог зазначила, що
зареєстрована і проживає з
неповнолітніми дітьми в квартирі
АДРЕСА_1. 24.04.2013 року на вказану квартиру
було видано ордер на ім'я ОСОБА_3 на
підставі рішення Новобілокоровицької
селищної ради. Просила визнати
недійсними рішення
Новобілокоровицької селищної ради та
ордер №130 від 24.04.2013 року, як виданий з
порушенням норм житлового
законодавства та визнати ОСОБА_3 таким,
що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, оскільки він має
інше житло та проживає за іншою
адресою.

Рішенням Олевського районного суду
Житомирської області від 26 серпня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним ордер № 130 від 24.04.2014
року, виданий на ім'я ОСОБА_3 на право
зайняття двох кімнат площею 27,28 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1. Визнано ОСОБА_3 таким,
що вртатив право користування вказаною
квартирою. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення Олевського
районного суду Житомирської області
від 26 серпня 2014 року та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову.
Посилається на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи. Зазначає,
що суд безпідставно не взяв до уваги
наявні у справі докази його проживання
в спірній квартирі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що
08.06.1995 року ОСОБА_3 на сім'ю з трьох осіб
видано ордер № 15 на заселення
службової квартири АДРЕСА_1.

Згідно довідки селищної ради від 30.01.2014
року ОСОБА_3 був зареєстрований та
проживав в даній квартирі з 21.05.1996 по
01.04.1999 року та з 22.05.2013 року по даний час.
12.04.2013 року він звернувся до голови
Новобілокоровицької селищної ради із
заявою про надання дозволу на
переведення його службової квартири у
постійну. Рішенням
Новобілокоровицької селищної ради від
12.04.2013 року № 29 ОСОБА_3 надано дозвіл на
переоформлення квартири АДРЕСА_2 з
розряду службової в постійну. 24.04.2013 роу
ОСОБА_3 видано ордер на право зайняття
двох кімнат площею 27,28 в.м. в квартирі
АДРЕСА_1.

У позовній заяві ОСОБА_2 просила
визнати незаконним рішення
Новобілокоровицької селищної ради на
підставі якого ОСОБА_3 видано ордер № 130
від 24.04.2013 року. При цьому позивач не
вказала і в наступному не уточнила
номер даного рішення та дату його
прийняття.

Рішення Новобілокоровицької селищної
ради від 12.04.2013 року № 29, яким ОСОБА_3
надано дозвіл на переоформлення
квартири з розряду службової в
постійну стосується квартири АДРЕСА_2,
в той час як предметом спору є квартира
АДРЕСА_1. За таких обставин, суд
обгрунтовано ззначив про відсутність
підстав для скасування вказаного
рішення.

Також правильним є висновок суду щодо
визнання недійсним ордеру № 130 від
24.04.2014 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 на
право зайняття двох кімнат площею 27,28
кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, виходячи з
вимог ст.ст.58,59 ЖК УРСР та враховуючи, що
передбачені Законом підстави для
видачі даного ордеру відсутні.

Разом з тим, висновок суду про визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 не
грунтується на вимогах чинного
законодавства.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
не зазначила з яких правових підстав
вона просить визнати відповідача
таким, що втратив право користування
житлом. Ухвалюючи рішення про
задоволення позову в цій частині, суд
також не навів відповідних підстав.

За змістом вимог п.28 Положення „Про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в
Українській РСР, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від
04.02.1988 року № 37 із змінами, при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї службове жиле
приміщення зберігається за ними у
випадках і в строки, вказані в ст.71 ЖК
УРСР.

Порядок визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням передбачено ст.72 ЖК УРСР.

Позивач не зазначила та не надала суду
доказів на підтвердження обставин, які
б свідчили про наявність підстав для
визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування спірним житлом. Посилання
в позовній заяві на те, що він має інше
житло та інше місце проживання не є
такими підставами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення в
частині визнання ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житлом
постановлено з порушенням норм
матеріального права, тому в цій частині
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову. В решті рішення
залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313,314,316,
317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду
Житомирської області від 26 серпня 2014
року скасувати в частині визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позову про визнання ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: