Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5019/14
Головуючий у 1 інстанції: Пікалова
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 09 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області про стягнення
моральної шкоди в зв'язку з втратою
професійної працездатності,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом, який
обґрунтовував тим, що 29.03.2001 року під
час роботи на ділянці складання
механічно-складального цеху №10 ЗАТ
«Новокраматорський машинобудівний
завод» з ним стався нещасний випадок,
про що було складено акт форми Н-1.

У 2001 році його первинно було обстежено
МСЕК, де йому було встановлено третю
групу інвалідності та визнано 45% втрати
професійної працездатності. Зазначав,
що до теперішнього часу у нього
залишилася третя група інвалідності та
45% втрати професійної працездатності,
що є наслідком перелому правової
плечової кістки, ліктьової кістки,
ліктьового, серединного та променевого
нервів із значним порушенням функцій
кінцівки, що підтверджується витягом з
акту огляду у МСЕК №074118 серія ДОН-04 від
29.12.2004 року.

Вказував, що у зв'язку з отриманою
травмою та під час лікування відчував
гострий біль у правому плечі, правому
лікті, променевозап'ясному суглобі та
гострий біль у грудях. До отримання
травми позивач вів активний спосіб
життя, але зараз відчуває себе ущербною
людиною, його долає відчуття власної
неповноцінності.

Таким чином, внаслідок отриманого
трудового каліцтва позивач відчуває
моральні страждання, порушилися його
нормальні життєві зв'язки, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Посилаючись на ці обставини, просив суд
стягнути з відповідача моральну шкоду,
розмір якої визначив у сумі 20 000 грн..

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 09 вересня 2014 року
позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 13 500 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Краматорську Донецької області (далі -
Фонд) подало апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, а саме:
апелянт зазначає, що позивач не довів
факт заподіяння йому моральної шкоди;
відшкодовувати потерпілому моральну
шкоду, законні права якого порушено,
повинен роботодавець, згідно з
правилами ст. 237-1 КЗпП України; позивач
не навів мотивів обґрунтування суми
моральної шкоди. Апелянт просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» та розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.09.2014 року №27/0/38-14 про
визначення територіальної підсудності
справ, підсудність даної справи
визначено апеляційному суду
Запорізької області.

Представник Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області та позивач ОСОБА_3 в
судове засідання суду апеляційної
інстанції Запорізької області не
з'явилися, повідомлені про місце та час
розгляду справи у відповідності до
ст.ст..74,76 ЦПК України, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (судової повістки) та
телефонограмою, яка за змістом
відповідає вимогам ст.75 ЦПК України ( із
зазначенням даних про особу, яка
надіслала телефонограму, даних про
особу, яка її прийняла та за яким
телефоном) та зареєстрована в суді в
журналі телефонограмм №01-20 за № 29 від
13.11.2014 року ( а.с.43; 45).

Причини неявки в судове засідання не
повідомили, будь - яких письмових
клопотань, у тому числі про відкладення
розгляду справи не надходило.

В судове засідання прибув представник
позивача, який підтвердив свої
повноваження щодо участі його у справі
від імені позивача та подав до суду
письмові заперечення ОСОБА_3 на
апеляційну скаргу.

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст..ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія ухвалила
розглядати справу за відсутності
представника апелянта та позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивача - ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що 29.03.2001 року з позивачем
під час виконання трудових обов'язків
на посаді слюсаря-складника другого
розряду на ділянці складання
механічно-складального цеху №10 ЗАТ
«Новокраматорський машинобудівний
завод» стався нещасний випадок, про що
03 квітня 2001 року був складений акт №20
за формою Н-1 (а.с.3-4).

Відповідно до виписки з акту огляду у
МСЕК №029487 від 27.11.2001 року позивачу
первинно встановлено третю групу
інвалідності та 45% втрати професійної
працездатності в зв'язку із трудовим
каліцтвом (а.с.23).

В подальшому згідно довідки МСЕК №074118
від 29.12.2004 року, позивачу повторно
встановлено третю групу інвалідності
та 45% втрати професійної
працездатності в зв'язку з трудовим
каліцтвом у вигляді зрощеного перелому
с/3 правої плечової кісті, в/3 ліктьової
кісті, правого променевозап'ястного
суглобу під 180°, посттравматичного
невриту ліктьового, серединного і
променевого нервів із значним
порушенням функцій кінцівки (а.с.6)

З 2001 року позивач перебуває на обліку у
Відділенні виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, на підставі заяви
позивача та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випаду на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та отримав одноразову
матеріальну допомогу і отримує
щомісячні страхові виплати (а.с.20-21).

Відповідно до вимог, які викладено у п.
п. «е» п.1 ч.1 ст.21, ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві, професійного
захворювання, що спричинило втрату
працездатності» №1105-ХІV від 23 вересня
1999 року, ( у редакції на час виникнення
правовідносин) у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати грошову
суму за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Право на отримання потерпілим
страхових виплат у разі настання
стійкої втрати працездатності, у тому
числі, і на виплати за моральну шкоду,
виникає у останнього з дня первинного
встановлення йому стійкої втрати
працездатності за висновком МСЕК.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
положень ст. ст.21, 28, 34 Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105- ХІV, які діяли на момент коли 27
листопада 2001 року позивачеві вперше
встановлена втрата професійної
працездатності 45 % та дійшов
правильного висновку про наявність
підстав для відшкодування шкоди з
урахуванням встановлених у справі
обставин.

Апеляційний суд не може погодитись з
твердженнями апеляційної скарги Фонду
відносно того, що оскільки на час
звернення позивача до суду Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачено обов'язку Фонду
відшкодовувати позивачу моральну
шкоду, так як згідно ст.58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналогічні положення містяться у
положеннях ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи Фонду
стосовно того, що позивач не надав
доказів завдання йому ушкодженням
здоров'я моральної шкоди, зокрема не
надав суду медичного висновку на
підтвердження цього факту, оскільки
зазначені доводи не відповідають
вимогам п.3 ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» ( в редакції на час
виникнення правовідносин), згідно з
яким моральна (немайнова) шкода
відшкодовується потерпілому за його
заявою з викладом характеру заподіяної
моральної шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів лише у тому випадку, коли
потерпілому не була спричинена втрата
професійної працездатності.

Посилання апелянта про недоведеність
факту моральної шкоди, отриманої
позивачем не приймаються колегією
суддів, оскільки висновок суду першої
інстанції щодо наявності моральних
страждань позивача і їх він зазнав у
зв'язку з трудовим каліцтвом, яке
спричинило втрату працездатності,
відповідає положенням ст. 23 ЦК України
та рішенню Конституційного Суду
України від 27 січня 2004 року №1-9 рп/2004
згідно з яким, моральна шкода
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві чи професійного
захворювання полягає, зокрема, у
фізичному болю, фізичних та душевних
стражданнях. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Доводи апеляційної скарги в частині
посилання на ст. 237-1 КЗпП України та
необхідність відшкодування моральної
шкоди, спричиненої позивачу,
роботодавцем, не заслуговують на увагу,
оскільки за змістом ст.ст. 21, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», які
діяли на час виникнення даних
правовідносин, на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України покладено
обов'язок відшкодовувати
застрахованим особам моральну шкоду за
наявності факту заподіяння йому цієї
шкоди. Зазначені норми не містять інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди.

При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди з
відповідача, місцевий суд врахував
глибину фізичних та моральних
страждань позивача, ступень втрати
професійної працездатності та
негативні наслідки погіршення
здоров'я, і враховуючи конкретні
обставини справи, вірно визначив
розмір заподіяної моральної шкоди.

З мотивів, викладених вище, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги відсутні, а
тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м Краматорську
Донецької області відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 09 вересня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: