У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Лафорт» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6, на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 27 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом про стягнення з ОСОБА_7
15 522 грн 43 коп. матеріальної шкоди, 700 грн
понесених витрат на проведення
експертизи, 900 грн витрат, понесених у
зв'язку з викликом евакуатора, та
стягнення з ОСОБА_8 2 000 грн 00 коп.,
моральної шкоди, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 02 лютого 2013 року на
перехресті пр-кт Маяковського та вул.
Каштанової у м. Києві з вини ОСОБА_8
сталася дорожньо-транспортна пригода
(далі −? ДТП), у результаті якої був
пошкоджений її автомобіль «Субару»,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
і відповідно до звіту матеріальна
шкода становить 15 522 грн 43 коп. Також нею
були понесені витрати на проведення
експертного дослідження для
визначення розміру матеріальної шкоди
та оплачено послуги евакуатора, так як
після ДТП автомобіль не міг самостійно
рухатися.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 27 листопада 2013 року
вищезазначений позов задоволено
частково.

Стягнуто на користь позивача:

з Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Лафорт» (далі −?
ПрАТ «СК «Лафорт») 14 522 грн 43 коп.
матеріальної шкоди, 700 грн 00 коп.
вартості оцінки автомобіля, 900 грн 00
коп. вартості послуг евакуатора,

з ОСОБА_7 - 1 000 грн 00 коп. франшизи,

з ОСОБА_8 - 2 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
матеріальної шкоди та судових витрат
скасовано і ухвалено в цій частині нове
рішення, яким відмовлено у
відшкодуванні матеріальної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення в
частині стягнення матеріальної шкоди,
витрат на оцінку автомобіля та витрат
на послуги евакуатора і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в цій частині, мотивуючи свої
доводи порушенням судами
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
завдана позивачу матеріальна шкода
повинна бути відшкодована ОСОБА_7,
оскільки вона є власником автомобіля і
застрахувала свою відповідальність
згідно з полісом обов'язкового
страхування у ПрАТ СК «Лафорт».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у позові,
апеляційний суд виходив із того, що
такий висновок суперечить положенням
ст. 1187 ЦК України.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна, оскільки він
зроблений при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки апеляційного суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 02 лютого 2013 року
о 17 годині 00 хвилин, керуючи
автомобілем ВАЗ-2102 дн НОМЕР_4 по
перехрестю пр-кт
Маяковського та вул. Каштанової у м.
Києві повторно протягом року з явними
ознаками алкогольного сп'яніння, не
врахував дорожню обстановку, не вибрав
безпечну швидкість руху, виконуючи
поворот праворуч, здійснив виїзд на
зустрічну смугу руху, в результаті чого
здійснив зіткнення з автомобілем Хонда
дн НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_10
та з автомобілем Субару дн НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_6, що призвело до
отримання автомобілями механічних
пошкоджень.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 01 березня 2013 року
притягнуто ОСОБА_8 до адміністративної
відповідальності за ст. 124 та ч. 2 ст. 130
КпАП України (а. с. 9).

Згідно з даними автоматизованої
інформаційно-пошукової системи УДАІ м.
Києва від 16 липня 2013 року автомобіль,
яким керував ОСОБА_8, зареєстровано за
ОСОБА_7

Відповідно до довідки приватного
нотаріуса ОСОБА_11 від 15 червня 2013 року
зазначений автомобіль був переданий у
володіння родині ОСОБА_12 ще у 2007 році,
також були передані всі документи на
автомобіль.

Статтею 1166 ЦК України передбачені
загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду. Відповідно до
змісту частини першої цієї статті
майнова шкода, завдана майну фізичної
або юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Встановивши такі обставини справи суд
апеляційної інстанції не звернув
уваги, що порядок відшкодування шкоди
між учасниками ДТП внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
визначений правилами ст. 1188 ЦК України,
а не ст. 1187 ЦК України, яку суд
апеляційної інстанції застосував для
вирішення зазначеного спору.

Крім того суд належним чином не
дослідив та не повно з'ясував обставини
справи щодо цивільно-правова
відповідальності ОСОБА_7 як власника
транспортного засобу застрахованого у
ПрАТ «СК «Лафорт» згідно з полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів та не з'ясував належним чином
чи була застрахована відповідальність
інших осіб за щкоду заподіяну при
керуванні цим транспортним засобом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах за наявності вини всіх осіб,
діяльністю яких було завдано шкоди,
розмір відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" від 01 липня 2004 року обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого
страхування, Закон має на меті захист
не лише прав потерпілих на
відшкодування шкоди, але й захист
інтересів страхувальника - заподіювача
шкоди.

Оскільки судом апеляційної інстанції
допущені помилки у визначенні виду
правовідносин, які виникли між
сторонами, неповно з'ясовано всі
обставини, допущені судом порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 19 лютого 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
МакарчукСудді: Л.М. Мазур А.В.
Маляренко В.А. Нагорняк Т.О. Писана