У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом кредитної
спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 3
квітня 2014 року, ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 27 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року кредитна спілка
«Полтава і полтавці» (далі - КС «Полтава
і полтавці») звернулась до суду з
указаним позовом, просила стягнути з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором у розмірі 56 185 грн 92 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17
листопада 2007 року між сторонами
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідачу надано кредит у
розмірі 20 000 грн до 17 листопада 2009 року
із сплатою 0,15 % за користування
кредитом щоденно на залишок суми
кредиту.

Відповідно до умов укладеного між
сторонами договору, у разі порушення
боржником буд-яких платежів більш ніж
на три дні, позивач має право подвоїти
відсоткову ставку, а у випадку
стягнення заборгованості через суд -
потроїти її розмір.

Боржником порушено умови кредитного
договору, що призвело до виникнення
заборгованості, розмір якої (із
урахуванням внесених боржником 11 850 грн
за період із 31 березня 2009 року до 12
грудня 2013 року) на 11 березня 2013 року
становить 56 185 грн 92 коп.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 3 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 27 травня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
від 17 листопада 2007 року у розмірі 45 510
грн 56 коп. В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 17 листопада 2007
року між КС «Полтава і полтавці» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 185,
за умовами якого останньому надано
кредит у розмірі 20 000 грн до 17 листопада
2009 року зі сплатою 0,15 % за користування
грошовими коштами щоденно на залишок
суми кредиту (далі - Кредитний договір).

У зв'язку з невиконанням умов
Кредитного договору станом на 11 грудня
2013 року виникла заборгованість у
розмірі 45 510 грн 56 коп. (з яких тіло
кредиту - 8 889 грн 13 коп., несплачені
своєчасно відсотки - 28 463 грн 47 коп.,
потроєні відсотки - 8 157 грн 96 коп.).

Задовольняючи частково позов та
стягуючи з відповідача заборгованість,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що позичальник не
виконував належним чином умови
Кредитного договору. 20 травня 2013 року
відповідач здійснив останній платіж за
договором, тому строк позовної
давності перервався. Відповідно до
умов Кредитного договору правомірним є
стягнення потроєних відсотків у
розмірі 8 157 грн 96 коп.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК
України.

Відповідні до правового висновку
Верховного Суду України, викладеного у
постанові від 6 листопада 2013 року
(справа № 6-116цс13), у разі порушення
боржником строків сплати чергових
платежів, передбачених договором,
відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України
кредитор протягом усього часу - до
встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Як установлено судами, відповідно до п.
5.1 Кредитного договору позичальник
зобов'язується щомісячно, починаючи з
місяця, наступного за місяцем
отримання кредиту, здійснювати
безготівковим платежем або готівкою в
касу кредитора часткове погашення
кредиту та відсотків за фактичне
використання кредитних коштів
відповідно до графіку погашення
кредиту (Додаток № 1 до Договору) та
остаточне погашення отриманого
кредиту до 17 листопада 2009 року.

Вирішуючи спір, суди у порушення ст. ст.
213, 214, 303, 315 ЦПК України не звернули
уваги на те, що повернення кредитних
коштів визначено періодичними
щомісячними платежами відповідно до
графіку погашення кредиту, але такий у
матеріалах справи відсутній.

Із Кредитного договору випливає, що
строк виконання основного зобов'язання
закінчився 17 листопада 2009 року. До суду
позивач звернувся 17 грудня 2013 року,
тобто з пропуском строку звернення до
суду.

Не можна погодитись із висновками
судів про переривання строку позовної
давності, оскільки відповідач здійснив
останній платіж 20 травня 2013 року. Поза
увагою судів залишилось те, що такий
платіж здійснено за межами позовної
давності, тому висновок суду про
переривання позовної давності щодо
тіла кредиту не відповідає обставинам
справи і вимогам матеріального закону.

Оскільки за змістом статей 256, 264 ЦК
України переривання строку позовної
давності може мати місце під час
перебігу цього строку, а суди не
з'ясували, з якого часу необхідно
обчислювати такий строк (від дати
кожного щомісячного платежу чи
останнього дня строку дії договору), що
залежить від встановлення обставин
справи щодо узгодження сторонами
графіку погашення кредиту, то
передчасним є висновок судів щодо дати
переривання строку позовної давності
вчиненням боржником дій з визнання
боргу, а також щодо розміру
заборгованості за кредитним договором,
яка підлягає стягненню із боржника.

Із розрахунку заборгованості
вбачається, що ОСОБА_3 періодично
сплачував кошти на погашення
заборгованості (відсотки) (а.с. 58-60).
Зазначеній обставині суди оцінки не
дали.

У запереченнях на позов ОСОБА_3
посилався на те, що сума заборгованості
не відповідає дійсності, оскільки він
сплатив суму 35 159 грн 05 коп. із
урахуванням нарахованих відсотків.

Вирішуючи спір, суди доводів
відповідача не перевірили і не
спростували, внаслідок чого
неправильно визначили розмір
заборгованості за Кредитним договором.

Як установлено судами, згідно із п. 6.2
Кредитного договору при порушенні
строків сплати кредиту та (або)
відсотків більше ніж на три дні
кредитор має право подвоїти відсоткову
ставку, вказану в п. 1.4 до моменту
повного погашення простроченої
заборгованості, а у випадку стягнення
заборгованості через суд - потроїти
відсоткову ставку, починаючи з дати
останньої сплати кредиту.

Як убачається із наданого суду
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, кредитором
нараховано заборгованість за
відсотками (28 463 грн 47 коп), а також
потроєні відсотки (8 157 грн 96 коп)
(а.с.58-60).

Вирішуючи спір, суди не мотивували, чи
підлягає одночасно стягненню з
боржника заборгованість за відсотками
у розмірі 28 463 грн 47 коп. та потроєними
відсотками у розмірі 8 157 грн 96 коп. Крім
того, суди не взяли до уваги, що із
наданого суду розрахунку не
вбачається, за який період розраховано
потроєні відсотки.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 3 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 27 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник