АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

01 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик О.Ф.,
Кирилюк Г.М.

при секретарі: Шалапуді Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1, яка є опікуном недієздатного
ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду
м.Києва від 10 липня 2013 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10.07.2013 року зазначений позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 40 000.00 грн. боргу за
договором позики, 52 000.00 грн. - штрафу за
прострочення виконання та 920.00 грн. у
відшкодування судових витрат.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1, яка є опікуном недієздатного
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового про відмову у задоволенні
позову. Апелянт посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального закону, неповноту
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, помилковість висновків
суду. Вказує на те, що договір позики є
нікчемним, оскільки укладений з
недієздатною особою, яка ніяких грошей
не отримувала. Судом безпідставно не
було ураховано, що сторони між собою не
були знайомі, на час укладання договору
ОСОБА_4 взагалі не перебував в Києві та
ніяким чином не міг прибути до
нотаріуса. Вважає, що договір позики є
сфальшованим з метою заволодіти
квартирою відповідача.

В судовому засіданні апелянт
підтримала апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Представник позивача вважав
апеляційну скаргу безпідставною,
просив її відхилити, подав письмові
заперечення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість
постановленого по справі рішення в цій
частині, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

За змістом ч.1 ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність грошові
кошти, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцю таку ж суму
грошових коштів (суму позики).

Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги,суд
виходив з того, що відповідач який є
позичальником за договором позики,
свої зобов'язання по поверненню боргу
не виконав, тому з нього належить
стягнути суму боргу та штраф у розмірі
1% від несплаченої суми боргу за кожний
день прострочення повернення платежу,
що передбачено договором.

Колегія суддів погоджується із такими
висновками суду і вважає їх
правильними.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом 30.06.2011 року між
сторонами був укладений договір позики
за умовами якого позивач передав
ОСОБА_2 40 000 грн., а останній зобов'язався
повернути таку ж саму суму грошей не
пізніше 30.12.2011 року. У разі прострочення
виконання зобов'язання з повернення
позики,відповідач повинний сплатити
штраф у розмірі 1% від несплаченої суми
за кожен день прострочення ( п.5.8
договору).

Вказаний договір позики укладений
сторонами у письмовій формі та
посвідчений нотаріально.

У зазначений термін зобов'язання
відповідачем виконане не було.

Оскільки відповідач гроші за договором
не повернув, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
обгрунтованість заявленого позову та
задовольнив його.

Заперечення представника відповідача
щодо неотримання коштів відповідачем
спростовуються вищезазначеним
нотаріально посвідченим договором
позики, який в установленому законом
порядку ніким не оспорювався.

Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір укладений недієздатною особою
нічим не підтверджені,та обставина, що
він був інвалідом 2 групи загального
захворювання, а рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 21.06.2013 року
визнаний недієздатним, не свідчать про
абсолютну неспроможність відповідача
розуміти свої дії та керувати ними на
час укладання договору 30.06.2011 року. До
того ж інвалідність відповідача не
була пов'язана із психічними розладами
здоров'я.

За висновком проведеної по справі
судово-психіатричної експертизи від
19.06.2014 року, у момент вчинення
нотаріальних дій 30.06.2011 року ОСОБА_2
страждав на органічне ураження
головного мозку поєднаного ґенезу з
помірно вираженим психоорганічним
синдромом, що істотно впливало на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними у зазначений
період часу ( а.с.197-205).

Таким чином ,судово-психіатрична
експертиза не дала однозначного
висновку про те, чи усвідомлював ОСОБА_2
значення своїх дій та ( або) міг
керувати ними під час підписання
спірного договору.

Оскільки, висновку про те, що ОСОБА_2 не
усвідомлював своїх дій та не міг
керувати ними під час укладання
договору позики в Акті судово -
психіатричної експертизи не зроблено
та іншими доказами такого не доведено,
відсутні підстави для визнання
оспорюваного договору недійсним
відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно
вирішено клопотання представника
відповідача щодо призначення судової
графологічної експертизи, оскільки
таке клопотання у письмовому вигляді з
обґрунтуванням, переліком питань, які
належить вирішити експертам, зі
сплатою судового збору - не подавалося.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір позики укладений на підставі
підроблених паспортів відповідача є
безпідставними, оскільки та обставина,
що представник відповідача утримувала
його паспорт в себе, спонукала ОСОБА_2
до звернень з питання видачі та
отримання нового паспорта, що
підтверджується заявами останнього
( а.с.116-119).

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка є
опікуном недієздатного ОСОБА_2
-відхилити .

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 10 липня 2013 року - залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти з дня набрання
нею законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги

Головуючий :

Судді:

Справа № 757/5466/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/44 /2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кирилюк І.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.