Справа № 457/733/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/783/5832/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.,

з участю представника позивача Мудрика В.В., представника

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 282334,76 швейцарських франків, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014 року є еквівалентом 3 978 208,88 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також ухвалене при неповному з»ясуванні обставин, які мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не задоволив клопотання відповідача про зобов'язання позивача надати Додаток № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року як підтвердження того, що ПАТ "Дельта Банк" дійсно належать права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0.

На думку апелянта, Акт прийому-передачі документації від 06.12.2012 року, на який посилається позивач, як на підтвердження передачі ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 24.05.2007 р., не може слугувати доказом передачі права вимоги за договором кредиту, оскільки є похідним документом та не підтверджує волевиявлення сторін Договору в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України.

Крім цього, позивачем не було дотримано вимоги п. 2.2.1 Договору іпотеки від 24 травня 2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 щодо повідомлення останнього протягом 3-х календарних днів про зміну уповноваженої сторони в договорі іпотеки та за кредитним договором.

Не погоджується із висновком суду про зарахування сум дострокового погашення кредиту в розмірі 118000 швейцарських франків в якості розбивки цієї суми по місячних платежах до грудня 2011 року, оскільки будь-яких домовленостей між ОСОБА_4 та ПАТ "УкрСиббанк" щодо розбивки цієї суми по місячних платежах не було. Згідно умов договору всі достроково внесені кошти зараховуються в якості дострокового погашення кредиту, що призводить до скорочення загального строку погашення кредиту і зміни строків позовної давності.

Апелянт вважає, що ПАТ "УкрСиббанк" не зарахувало дострокові платежі в якості дострокового погашення кредиту і вже в серпні 2010 року направило вимогу ОСОБА_4 про дотримання графіку погашення кредиту, а тому суд безпідставно відхилив заяву ОСОБА_4 з проханням про застосування при прийнятті рішення наслідків спливу строку позовної давності.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року та акту прийому-передачі документації від 06.02.2012 року, ПАТ "УкрСиббанк" правомірно відступило свої права вимоги заборгованості ПАТ "Дельта Банк" за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 24.05.2007 року, укладеному з відповідачем ОСОБА_4

Оскільки відповідач прострочив погашення поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотків, не повернув отриманий кредит, не виконав взятих на себе зобов"язань, тому суд першої інстанції вважав підставною вимогу позичальника про стягнення заборгованості по кредиту та процентів, яка згідно розрахунку позивача становить: заборгованість по кредиту в розмірі 282 334,76 швейцарських франків, що включає розмір заборгованості по тілу кредиту - 202 095,06 швейцарських франків, та розмір заборгованості по відсотках - 80 239,70 швейцарських франків.

Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні доказів, колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 24 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббан» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого, банк надав відповідачу кредит в розмірі 347 400,00 швейцарських франків, що на момент укладення договору було еквівалентно 1431121,25 гривень, а відповідач зобов'язувався повертати кредит відповідно до узгодженого графіку погашення кредиту з сплатою відсоткової ставки за користування кредитом, встановленої договором, з терміном погашення кредиту не пізніше 24 травня 2018 року (а.с. 6-15).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

В свою чергу, згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що факт отримання грошових коштів відповідачем не заперечується.

В свою чергу, у зв"язку із систематичним невиконанням позичальником умов договору, а саме несплата основного боргу та процентів за користування кредитом, неповернення кредиту щомісячними платежами, у ОСОБА_4 утворилася заборгованість, загальний розмір якої станом на 16.04.2014 року складає 282334,76 швейцарських франків, що еквівалентно по курсу НБУ на вказану дату 3978298,88 грн., з яких 202095,07 швейцарських франків - тіло кредиту, 80238,95 швейцарських франків - відсотки, що підтверджується поданим розрахунком (а.с. 16).

Разом з тим, у п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З долученого до матеріалів справи належно завіреної копії виписки з договору від 08 грудня 2011 року, посвідченого приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 3749, ПАТ «УкрСиббанк» передав новому кредитору ПАТ "Дельта Банк" право вимоги за кредитними договорами згідно Акту приймання-передачі прав вимоги (а.с. 17-18).

В свою чергу, згідно Акту прийому передачі Документації від 06.12.2012 року ПАТ "УкрСиббанк" передало ПАТ "Дельта Банк" документи щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_4 відповідно до кредитного договору № 0 (а.с. 19).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі фактично зводяться до заперечення існування договірних відносин ПАТ «УкрСиббанк» з ПАТ "Дельта Банк", оскільки, на його думку, докази існування договору купівлі-продажу прав вимоги відсутні.

При цьому, з таким твердженням не можна погодитись і таке спростовується у зв"язку з наступним.

Відповідно до визначень, які містяться в п. 1 виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, право вимоги, яке переходить від ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ "Дельта Банк", означає усі права вимоги продавця у якості кредитодавця до позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами, а також права вимоги продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними договорами забезпечення.

Сторони домовились, що ринкова вартість Прав вимоги за кредитами, які є предметом купівлі-продажу за цим договором, дорівнює ціні купівлі.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця, з урахуванням інших зобов'язань викладених у договорі. Зобов»язання продавця передати Права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у Дату закриття.

Актом прийому-передачі Документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 06.02.2012 р. підтверджується, що згідно п. 4.2 договору продавець передав, а покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржників (а.с. 19).

Відтак, факт передачі права вимоги від ПАТ "УкрСббанк" до ПАТ "Дельта Банк" є безспірним.

Разом з цим, за змістом положень ст.ст. 514, 516, 517 ЦК України боржник, який не отримав доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. При цьому закон не обмежує надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні як направленням чи врученням таких в позасудовому порядку, так і при пред"явленні позову до боржника, та не звільняє боржника від обов'язку погашення заборгованості.

Як вбачається із списку № 81 згуртованих рекомендованих відправлень, позивачем ПАТ "Дельта Банк" направлено боржнику ОСОБА_4, повідомлення про відступлення прав вимоги та порушення основного зобов'язання (а.с.102-104).

Перевіряючи доводи апелянта в частині застосування судом першої інстанції норм закону щодо позовної давності, колегія суддів виходить із такого.

Як зазначалося вище, у п. 1.2.2. договорі про надання споживчого кредиту від 24.05.2007 року сторони встановили, що позичальник зобов"язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 24 травня 2018 року.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_4 у грудні 2007 року достроково погасив тіло кредиту у розмірі 118000,00 швейцарських франків, що підтверджується випискою по особовому рахунку за кредитним договором.

Згідно графіку погашення заборгованості по платежах, які відповідач повинен був оплачувати, банк зарахував дострокове погашення кредиту до грудня 2011 року включно, що відображено у виписці по кредитному договору за період з 24.05.2007 року по 27.01.2011 року (а.с. 165-169).

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що прострочення зобов"язання відповідача настало в січні 2012 року, при цьому, позовна заява подана позивачем у квітні 2014 року, тобто у межах строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що банк не зараховував дострокове погашення кредиту до грудня 2011 року, оскільки вже 17.08.2010 року представник банку направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у вказаній вимозі (а.с. 137) зазначено розмір осново боргу у сумі 202095,06 швейцарських франків, нарахованих процентів (за період з 01 липня 2010 року по 31 липня 2010 року) в сумі 1564,50 швейцарських франків та прострочених процентів в сумі 3078,53 швейцарських франків. Таким чином, серед простроченої заборгованості вказано лише проценти, при цьому по основному боргу прострочення немає.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтами не подано.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 24 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин