Справа №461/1197/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2014 року Галицький районний
суд м.Львова в складі: головуючої судді
- Волоско І.Р., при секретарі - Козак Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ТЗОВ «Дреберіс»,
ОСОБА_2, приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання довіреності
недійсною ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ТзОВ «Дреберіс», ОСОБА_2, приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
визнання недійсною довіреності від
27.01.2012 року. Свої вимоги обґрунтовує
тим, що генеральним директором ТзОВ
«Дреберіс» ОСОБА_2 було незаконно
видано на користь громадян ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 довіреність від 27.01.2012 року
представляти інтереси та захищати
права Виробничо-акціонерного
товариства «Ком Бейс АТ», яка
посвідчена приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3., оскільки у німецькій
довіреності від 28.11.12 року, на підставі
якої видано оспорювану довіреність від
від 27.01.2012 року зазначено, що
довіреність видана юридичною особою VAT
«ComBaseAT" (ComBaseAG), дана назва повторюється
у тексті оригіналу двічі, проте у
посвідчувальному написі нотаріуса
ОСОБА_8, яким засвідчується підпис
уповноваженої сосби, зазначено зовсім
іншу фірму - ComBaseAGBetriebs- und-
BeteiligungsAktiengesellschaft.Крім цього, оспорювана
довіреність від 27.01.2012 року не містить
печатки юридичної особи ВАТ «Ком Бейс
АТ» ;позивач також зазначає про
відмінність згідно німецького
законодавства між нотаріальним
засвідченням та нотаріальним
посвідченням. Позивач вважає, що
оспорювана довіреність видана гром.
ОСОБА_2 незаконно, порушує права та
інтереси ОСОБА_1, які підлягають
судовому захисту, шляхом визнання її
незаконною, оскільки діючи на підставі
даної довіреності ОСОБА_6 підписав від
імені ВАТ «Ком Бейс АТ» та подав до
Яворівського районного суду
Львівської області позовну заяву до
ОСОБА_1 , Обласного комунального
підприємства Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», треті особи
ТЗОВ«Європейські послуги і
нерухомість», ТЗОВ
«Геодезично-землевпорядна група
«Мірничий», ТЗОВ «КепкоЮкрейн» про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.У німецькій
довіреності від 28.11.12 року зазначено, що
така видана юридичною особою VAT «ComBaseAT"
(ComBaseAG), ця назва повторюється у тексті
оригіналу двічі, проте у
посвідчувальному написі нотаріуса
ОСОБА_8, яким засвідчується підпис
уповноваженої сосби, зазначено зовсім
іншу фірму - ComBaseAGBetriebs- und-
BeteiligungsAktiengesellschaft.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги повністю підтримав та
посилається на те, що право
представництва у Німеччині
врегульоване Цивільним кодексом
Німеччини (далі - ЦК Німеччини) в
параграфах 164-181. Відповідально до цього
регулювання довіреністю є надане через
правочин повноваження на здійснення
представництва (§ 166 абзац 2 ЦК
Німеччини).Німецьке право проводить
різницю між нотаріальним засвідченням
та нотаріальним посвідченням. У
випадку нотаріального засвідчення
нотаріус засвідчує тільки підпис
довірителя, без перевірки змісту
довіреності. Нотаріус повинен
перевірити цей документ, щоб побачити,
чи існують підстави для того, щоби він
відмовився від здійснення ним його
офіційної дії. Зокрема, нотаріус також
не зобов'язується до перевірки
дієздатності довірителя. Крім того
посилається на норми ст.246 ЦК України
котрою встановлено, що довіреність від
імені юридичної особи видається її
органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
юридичної особи. Як вбачається зі
змісту оспорюваною довіреності на ній
відсутня печатка юридичної особи ВАТ
«Ком Бейс АТ».

Відповідач ТзОВ «Дреберіс» проти
позову заперечив з підстав його
необґрунтованості. Зокрема зазначив,
що постановою Вищого Господарського
суду України від 20.03.2012р. у справі №
5015/4624/11 встановлено факт чинності
оскаржуваної довіреності, а також з
підстав того, що німецька довіреність є
чинною, ніким не оспорена. Окрім того
послався на положення ст. 34 Закону
України "Про міжнародне приватне
право", відповідно до якої порядок
видачі, строк дії, припинення та
правові наслідки припинення
довіреності визначаються правом
держави, у якій видана довіреність.

Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не
з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, наслідки неявки.

Відповідач Приватний нотаріус ЛМНО
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась;
подала суду письмові заперечення, в
яких зазначає, що вимоги є
безпідставними,в задоволенні позову
просить відмовити.

Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності відповідачів ОСОБА_2,
приватного нотаріуса, оскільки в
матеріалах справи є достатньо належних
доказів про права, обов'язки та
взаємовідносини сторін; про час і місце
розгляду справи вони були повідомлені
відповідно до вимог ст..74-76 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача 1, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наявні у
справі докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги слід задоволити, виходячи із
наступного.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2
27.01.2012 року видав на користь громадян
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреність від 27.01.2012
року, яка була посвідчена приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, згідно
даної довіреності гром. ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 були уповноважені представляти
інтереси та захищати права
Виробничо-акціонерного товариства
«Ком Бейс АТ».

Оспорювана довіреність була видана в
порядку передоручення на підставі
довіреності від 28.11.11 року, посвідченої
нотаріусом у Фірнгаймі ОСОБА_8 за
номером № 766/2011 Н, апостильованої
земельним судом у Дармштадті 29.11.2011
року за № 910 Е 2/1-2739120м від мені
Виробничо-акціонерного товариства
«Ком Бейс АТ».

Відповідно до ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобовязана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю. Довіреністю є письмовий
документ, що видається однією особою
іншій особі для представництва перед
третіми особами (ст.244 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.

Згідно із ст. 1003 ЦК України, у договорі
доручення або у виданій на підставі
договору довіреності мають бути чітко
визначені юридичні дії, які належить
вчинити повіреному.

Частина 1 ст. 1007 ЦК України встановлює
обов'язок довірителя видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

Заперечуючи проти позовних вимог
Відповідачами 1,3 не надано доказів
наявності повноважень у арбітражного
керуючого ОСОБА_7 діяти в інтересах ВАТ
«Ком Бейс АТ» (VAT Com Base AG), оскільки в
матеріалах справи наявна копія рішення
суду про призначення його арбітражним
керуючим над майном ComBaseAGBetriebs- und-
BeteiligungsAktiengesellschaft. Відтак відсутні
докази наявності повноважень ОСОБА_2
діяти від імені ВАТ «Ком Бейс АТ» (VAT Com
Base AG).

Відповідно до ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Таким чином, згідно з чинним цивільним
законодавством України договір
доручення реалізовується на підставі
довіреності, виданої довірителем
повіреному, а довіреність як правочин,
що вчиняється для представництва перед
третіми особами, не може існувати без
договору, на підставі якого видається
або акту органу юридичної особи

Відповідно ст. 245 ЦК України форма
довіреності повинна відповідати формі,
в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Статею 246 ЦК України встановлено, що
довіреність від імені юридичної особи
видається її органом або іншою особою,
уповноваженою на це її установчими
документами, та скріплюється печаткою
юридичної особи. Як вбачається зі
змісту оскаржуваної довіреності від
27.01.2011 року на ній відсутня печатка
юридичної особи ВАТ «Ком Бейс АТ».

Крім того, як вбачається із оригіналу
довіреності від 28.11.11 року, посвідченої
нотаріусом у Фірнгаймі ОСОБА_8 за
номером № 766/2011 Н, апостильованої
земельним судом у Дармштадті 29.11.2011
року за № 910 Е 2/1-2739120м від мені
Виробничо-акціонерного товариства
«Ком Бейс АТ», відсутня печатка
юридичної особи ВАТ «Ком Бейс АТ».

За правилами ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

За правилами ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону( ст.92
ЦК України).

Юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону( ст.92
ЦК України).

Згідно п.148 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій
затвердженої 03.03.2004р. наказом
Міністерства юстиції України №20/5
(чинна на момент посвідчення
оскаржуваної довіреності) визначено,
що при посвідченні довіреностей від
імені юридичної особи нотаріус
дотримується правил, викладених у
пунктах 42,43 цієї Інструкції, зокрема
при посвідченні правочинів, вчиненні
інших нотаріальних дій за участю
уповноваженого представника юридичної
особи нотаріус встановлює його особу
відповідно до вимог статті 43 Закону
України "Про нотаріат", а також
перевіряє обсяг його повноважень.

Щодо доводів представника ТЗОВ
«Дреберіс» про встановлення Вищим
Господарським судом України факту
чинності оскаржуваної довіреності, то
такі є неспроможними і безпідставними.

За змістом ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у справі, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох
справах беруть участь одні й ті самі
особи чи їх правонаступники, чи хоча б
одна особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Об'єктивні межі стосуються
обставин, встановлених рішенням чи
вироком суду. Преюдиційні обставини не
потребують доказування, якщо одночасно
виконуються наступні умови: обставина
встановлена судовим рішенням; судове
рішення набрало законної сили; у справі
беруть участь ті ж особи, які брали
участь у попередній справі.

Пленум Верховного суду України у
п. 7 постанови N 14 від 18.12.2009 р. «Про
судове рішення у цивільній справі»
зазначає, що особи, які не брали участь
у цивільній, господарській чи
адміністративній справі, в якій судом
ухвалене відповідне судове рішення,
мають право при розгляді іншої справи
за їх участю оспорювати обставини,
встановлені цим судовим рішенням. У
такому випадку суд ухвалює рішення на
основі досліджених у судовому
засіданні доказів. Тобто якщо у справі
беруть участь нові особи, то
преюдиційний характер рішення
втрачається. Тому не можуть мати
преюдиційного значення рішення суду в
тотожних за фабулою справах, але за
позовом іншого позивача або за участю
додаткового співвідповідача.

Не потребують доказування
обставини, встановлені рішенням суду,
тобто ті обставини, щодо яких мав місце
спір і які були предметом судового
розгляду. Не має преюдиційного
значення оцінка судом конкретних
обставин справи, які сторонами не
оспорювалися, мотиви судового рішення,
правова кваліфікація спірних відносин.
На наш погляд, преюдиційне значення
можуть мати лише ті факти, щодо
наявності або відсутності яких виник
спір, і які зазначені у резолютивній
частині рішення.

Крім того, згідно ст.111-7
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

У справі 5015/4624/11 розглядались
вимоги ТОВ «КепкоЮкрейн» до ВАТ «Ком
Бейс АТ», Яворівської міської ради та
Виконавчого комітету Яворівської
міської ради, за участю третіх осіб -
ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації
та експертної оцінки» та Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Львівській області про
визнання незаконним та скасування
рішення виконавчого комітету
Яворівської міської ради, скасування
свідоцтва про право власності та
державної реєстрації на нерухоме
майно, визнання за позивачем права
власності на нерухоме майно. Відтак,
визнання чинності чи не чинності
довіреності не було предметом розгляду
вказаної вище справи.

З врахуванням наведених доводів,
суд вважає, що позовні вимоги є
підставними і підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст..ст. 203, 215, 237, 244,
1000,1003, 1007 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати недійсною довіреність
від 27 січня 2012 року, видану гром. ОСОБА_2
на користь гром. ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчену приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_3

Стягнути з відповідачів ТЗОВ
«Дреберіс», ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1
243,60 грн. судового збору.

Термін оскарження рішення суду -
10 днів з моменту його проголошення до
апеляційного суду Львівської області
через Галицький районний суд м.Львова.

Суддя
І.Р.Волоско.