Дата документу 10.11.2014
Справа № 320/8431/14-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року.
м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді
Пономаренко Л.Е.,

при секретарі
Дітьковської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
орган опіки та піклування
Мелітопольської міської ради
Запорізької області про надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень,
викладених письмово та усно, просить
надати дозвіл малолітній ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд за
межі України у Російську Федерацію в
присутності матері ОСОБА_1 без надання
згоди та супроводу батька ОСОБА_2 в
період з 01.12.2014 по 01.06.2015.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від
шлюбу з ОСОБА_2 має доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає разом з
позивачкою. Зазначає, що має намір
виїхати в Російську Федерацію, де
мекають її батьки, з метою відвідування
ювілею батька та тимчасового
працевлаштування. Також, зазначає, що
метою поїздки є розвиток своїх та
мовних навичок та ознайомлення з
культурою російського народу,
можливість відвідування культурних
надбань та пам'яток архітектури та
мистецтва м. Санкт-Петербург та м.
Москва.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала в повному обсязі та
пояснила, що у м. Бологому Російської
Федерації мешкають її батьки, її батько
є громадянином Російської Федерації,
здійснює на території РФ
підприємницьку діяльність і
запропонував їй приїхати та
попрацювати продавцем на 2-3 місяці.
Планує, що поки вона буде знаходитись
на роботі, дитиною буде опікуватись її
мати, бабуся дитини. Крім того,
зазначила, що була запрошена на
святкування 55-річного ювілею батька
ІНФОРМАЦІЯ_2. Для отримання дозволу
батька на виїзд дитини за кордон, вона
зверталася до відповідача ОСОБА_2,
однак отримала категоричну відмову.

В судовому засіданні відповідач проти
позову заперечив та пояснив, що
позивачка всіляко перешкоджає йому у
спілкуванні з дитиною, не виконує
рішення суду щодо побачень батька з
дитиною у встановлений час і у нього є
обґрунтовані сумніви щодо наміру
позивачки повернутись разом з дитиною
до України.

В судове засідання представник
третьої особи не з'явився, від нього
надійшло клопотання про слухання
справи за відсутності представника та
прийняття рішення з урахуванням
інтересів дитини.

Вислухавши пояснення учасників,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд прийшов до наступних
висновків.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який 31.05.2011 рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду був розірваний.

Від даного шлюбу є дитина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення дитина
проживає разом з матір'ю.

21.04.2011 рішенням виконавчого комітету
Мелітопольської міської ради №72/12
ОСОБА_2 було визначено такі способи
участі у вихованні та спілкуванні з
дочкою: систематичні побачення -
щосуботи протягом 3 годин; у будь-який
інший час - за домовленістю між
батьками. При цьому, в матеріалах
справи міститься копія листа служби у
справах дітей Мелітопольської міської
ради, що при розгляді питання про
визначення способу участі батька у
вихованні малолітньої доньки в бесіді
з матір'ю дитини було з'ясовано, що мати
заперечує проти спілкування батька з
дитиною.

Окрім того, на підставі виконавчого
листа №2-3172/11, виданого Мелітопольським
міськрайонним судом, 09.08.2012 було
відкрито виконавче провадження ВП
№33755127, ВП №33755258 та ВП №37683404 про
«зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_2 в побаченнях з дочкою ОСОБА_3 у
встановлений мировою угодою час» та
«визначити позивачу ОСОБА_2 час
побачень з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
до досягнення нею трирічного віку
кожної 1 та 3 суботи місяця з 10 до 12
години за місцем проживання дитини» та
«визначити позивачу ОСОБА_2 час
побачень з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
після досягнення нею трирічного віку
кожної суботи місяця з 10 до 13 години».

Виходячи зі змісту наданих суду
документів, ОСОБА_1 рішення суду не
виконувала, неодноразово ОСОБА_2 разом
з державним виконавцем виходили у
встановлений час за місцем проживання
дитини, однак право батька на побачення
з дитиною не реалізовувалось, двері їм
не відчиняли.

При цьому ОСОБА_2 належним чином
сплачує аліменти на утримання дитини і
постійно намагається домогтися
побачень з дитиною, чому мати активно
перешкоджає.

В ході розгляду справи судом було
запропоновано сторонам піти один
одному на поступки, матері - надати
батьку можливість побачення та
спілкування з дитиною, батьку -
домовитись з матір'ю щодо надання
дозволу на виїзд дитини за кордон.
Однак, незважаючи на згоду батька в
обмін на побачення з дитиною, дати
нотаріально посвідчену згоду на виїзд
дитини, мати у визначений судом час
побачення, двері не відчинила, батько
дитину знов не побачив.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини проводиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників. За відсутності згоди
одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.

Тобто згідно з вимогами, вищевказаної
норми Закону, суд своїм рішення надає
дозвіл на виїзд дитини за кордон.

При цьому, слід зазначити, згідно зі ст.3
Конвенції ООН «Про права дитини» від 20
листопада 1989 року, ратифікованої
постановою Верховної Ради України від
27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків батька і матері у всіх правах і
обов'язках відносно своїх дітей.

Мати зазначає, що необхідність виїзду в
Російську Федерацію полягає в бажанні
ознайомити дитину з російською
культурою, відвідати ювілей батька
позивачки та працевлаштування
позивачки на території Російської
Федерації.

Суд вважає, що враховуючи принцип
рівності прав матері та батька, питання
дозвілля та освіти дитини повинні
вирішуватись обома батьками спільно, а
не лише тим з батьків, з ким дитина
проживає.

Що стосується ювілею батька позивачки,
який буде святкуватись в ресторані,
дитині зарано відвідувати такі
заклади, на час відвідування
позивачкою цього заходу, дівчинка може
побути у свого батька, а не вирушати в
тривалу поїздку, тим більше, враховуючи
напружену ситуацію у відносинах між
Україною та Російською Федерацією.

Відносно посилання позивачки на
необхідність виїзду за кордон для
працевлаштування на пів року, слід
зазначити, що відповідно до закону "Про
правове становище іноземних громадян у
Російській Федерації", громадяни
України можуть тимчасово знаходитися
на території Росії протягом 90 діб за
півроку. Строк може бути більшим лише
при наявності трудового договору, який
в судове засідання не наданий.

Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно.

Згідно із положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, сімейне законодавство
виходить із принципу повної
рівноправності обох батьків батька і
матері у всіх правах і обов'язках
відносно своїх дітей. Надання за
рішенням суду дозволу на невизначений
строк дитини за кордон до досягнення
нею шістнадцятирічного віку та без
згоди одного із батьків, суперечить
вищевказаним нормам матеріального
права.

Батьки зобов'язані виховувати дитину і
піклуватися про неї, а виховання дитини
неможливо без спілкування. Батьки не
повинні зловживати своїм правом на
спілкування з дитиною і повинні
надавати можливість іншим родичам
спілкуватися з дитиною.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов подано не в інтересах дитини, а
в інтересах її матері, яка, з її слів,
бажає заробити гроші, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст.3, 8, 10, 60, 212-215ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
орган опіки та піклування
Мелітопольської міської ради
Запорізької області про надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
кордон без згоди батька - залишити без
задоволення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ:
Л. Е. Пономаренко