Номер провадження: 22-ц/785/6643/14
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Погорєлової
С.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 4 червня 2014 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа Орган опіки та піклування
Приморської районної адміністрації
Одеської міської ради - «Про визначення
способу участі у спілкуванні та
вихованні дитини», -

ВСТАНОВИЛА:

02.04.2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
зобов'язати відповідача не
перешкоджати йому спілкуватися з сином
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та брати участь в
його вихованні; визначити наступні
способи участі у спілкуванні та
вихованні сина: кожну суботу місяця з
10:00 год. до 10:00 год. неділі, син буде
спілкуватися з батьком за адресою:
АДРЕСА_1; кожний вівторок та четвер
місяця позивач спілкується з сином з
17:00 год. до 20:00 год. - місце і час
спілкування з дитиною визначає батько;
кожного року з 01 по 31 липня дитина буде
проживати у батька за вказаною адресою,
дитина в свій день народження 10 травня
кожного року, буде спілкуватися з
батьком - місце і час спілкування
визначають батьки; за згодою матері та
батька дитина в державні та релігійні
свята спілкується з батьком - місце і
час спілкування визначають батьки.

В обґрунтування позову, ОСОБА_3
посилався на те, що з 30.09.2011 року з
відповідачем був зареєстрований шлюб,
від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син -
ОСОБА_4 Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 02.09.2013 року
шлюб був розірваний, а рішенням суду
від 04.03.2014 року з нього на користь
відповідача стягнуті аліменти на
утримання сина в розмірі ? частини від
усіх видів заробітку (доходу)
щомісячно. Також на користь
відповідача на її утримання стягнуто
400 грн. щомісячно до досягнення дитиною
трьох років. На даний час син проживає
разом з відповідачем. Заборгованості
по сплаті вищевказаних аліментів в
позивача немає, однак відповідач
перешкоджає йому у спілкуванні з сином
та його вихованні, різним способами
забороняє йому бачитись з дитиною.

Позивач підтримав позовні вимоги,
просив суд їх задовольнити.

Відповідач позов не визнала,
заперечувала проти його задоволення,
та вказала, що близько року позивач не
цікавився своїм сином та не бажав з ним
зустрічатись. Крім того, зазначила, що в
неї є підозри щодо психічного розладу
позивача, оскільки причинами
розірвання шлюбу між ними були саме ті
обставини, що позивач поводив себе
неадекватно, проявляв агресію при
вирішенні побутових питань та у
повсякденному спілкуванні з нею.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Приморської РА ОМР до
суду не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, з заявою про розгляд
справи за його відсутності не
звертався.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04.06.2014 року позов ОСОБА_3
частково задоволений, зобов'язано
ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і
спілкуванню батька ОСОБА_3 з його
малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
також визначені ОСОБА_3 способи участі
у вихованні свого малолітнього сина,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом
встановлення систематичних побачень
батька з дитиною щовівторка з 17:00 год.
до 19:00 год.4; щосуботи з 11:00 год. до 14:00
год., а також у святкові дні, за
попередньою домовленістю батьків
дитини у присутності матері.

16.06.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення, яким визначити для позивача
способи участі у спілкуванні та
вихованні дитини на підставі висновків
комплексної психолого-психіатричної
експертизи, яку також просить
призначити, посилаючись на порушення
районним судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції керувався висновками
органу опіки та піклування, та тим, що
встановлення тривалого спілкування
дитини з батьком може суперечити
інтересам дитини та негативно вплинути
на його розвиток і загальний
психологічний стан.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені такі обставини по
справі.

30.09.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
зареєстрований шлюб, від якого в них
народилась дитина - син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 02.09.2013 року між сторонами
був розірваний шлюб.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04.03.2014 року з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти
на утримання малолітнього сина в
розмірі ? частини від усіх видів
заробітку (доходу) щомісячно, а також на
користь ОСОБА_2 на її утримання в
розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення
дитиною трьох років, тобто до 10.05.2015
року.

Після розірвання шлюбу малолітній син
залишився проживати разом з
відповідачем, яка перешкоджає позивачу
у спілкуванні з сином та його
вихованні, різним способами забороняє
йому бачитись з дитиною, що особисто
підтвердила у судовому засіданні.

Також, судом встановлено, що позивач
бажає спілкуватись з дитиною, відвідує
його, вчасно оплачує аліменти на
користь відповідача на утримання сина,
однак відповідач не дозволяє позивачу
спілкуватись з малолітнім сином.

Дані обставини також підтверджуються
показаннями допитаного у судовому
засіданні свідка.

Доводи відповідача про наявність у
позивача психічних розладів, що є
шкідливим для спілкування з сином,
спростовується наданою позивачем до
суду довідкою про проходження огляду в
Одеському обласному
психоневрологічному диспансері від
13.08.2013 року, а також характеристикою з
місця роботи позивача, де він працює на
посаді менеджера з персоналу.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування ПРА ОМР від 20.03.2014 року був
визначений порядок участі позивача у
вихованні його малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, але даний висновок
органу опіки та піклування ПРА ОМР
відповідачем не виконувався, вона і в
подальшому перешкоджала позивачу у
спілкуванні з дитиною.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу на позовні вимоги позивача щодо
встановлення такого способу
спілкування з дитиною, який передбачає
тривале знаходження дитини разом з
батьком, але окремо від матері, у тому
числі, кожну суботу місяця з 10:00 год. до
10:00 год. неділі, кожного року з 01 по 31
липня, тощо.

Однак, колегія суддів погоджується з
висновком районного суду, що,
враховуючи те, що малолітній ОСОБА_4
досягнув лише 2-річного віку, то
встановлення такого способу
спілкування з батьком може суперечити
інтересам дитини, та негативно
вплинути на його розвиток та загальний
психологічний стан.

Крім того, враховуючи викладене,
колегія суддів вважає правильним та
доцільним висновок районного суду щодо
встановлення систематичних побачень
батька з дитиною щовівторка з 17:00 год.
до 19:00 год., щосуботи з 11:00 год. до 14:00
год., а також у святкові дні, за
попередньою домовленістю батьків
дитини у присутності матері.

Колегія суддів вважає, що обраний
спосіб участі позивача у спілкуванні
та вихованні дитини є найбільш
доцільним та справедливим та таким, що
не порушує інтересів дитини та прав
позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини,
ратифікованої Постановою Верховної
Ради Української РСР від 27.02.1991 року №
789-XII, ч. 7, 8 ст. 7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України
гарантовано, що мати та батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Статтею 153 СК України встановлено, що
мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той
із батьків, з ким проживає дитина,
чинить перешкоди тому з батьків, хто
проживає окремо, у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні, зокрема якщо
він ухиляється від виконання рішення
органу опіки та піклування, другий із
батьків має право звернутися до суду з
позовом про усунення цих перешкод. Суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону
України «Про охорону дитинства» кожна
дитина має право на проживання в сім'ї
разом з батьками або в сім'ї одного з
них та на піклування батьків. Батько і
мати мають рівні права та обов'язки
щодо своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 4 червня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

С.О. Погорєлова

П.М.Черевко

17.09.2014 року
м. Одеса