АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенко Д.Р.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 лютого 2014 року по справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 14 лютого 2014
року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за
кредитним договором № б/н від 25 червня
2007 року станом на 30 вересня 2013 року в
розмірі 23176 грн. 55 коп.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» суму судового збору в
розмірі 231 грн. 77 коп.

Ухвалою Деснянського районного суду
м.Києва від 07 липня 2014 року відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні заяви про
перегляд заочного рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 лютого 2014 року.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу в якій просить
рішення суду скасувати та закрити
провадження по даній справі.

Зазначає про те, що рішення суду є
незаконним, необґрунтованим, судом
першої інстанції не з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, а також неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Вказує, що позивачем пропущено строк
позовної давності, крім того за
вимогами п.7 ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

А також посилається на те, що між
сторонами кредитний договір не
укладався.

Представник відповідача в судовому
засіданнідоводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із законності
та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір № б/н, відповідно до
якого відповідач отримала кредит у
розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік, на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, а
відповідач зобов'язався повернути
кредит та сплатити відсотки за
користування кредитними коштами в
строки та порядку, встановленому
кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов'язання,
надавши відповідачу кредитні кошти в
повному обсязі.

Натомість відповідач свої зобов'язання
за кредитним договором не виконала, у
зв'язку з чим станом на 30вересня 2013 року
утворилася загальна заборгованість в
розмірі 23176 грн. 55 коп., яка складається
з заборгованості за кредитом 6541 грн. 17
коп., заборгованості за відсотками за
користування кредитом 11567 грн. 27 коп.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом 3726 грн. 37 коп., а
також штрафи відповідно до умов
кредитного договору: 250 грн. штраф
(фіксована частина), 1091 грн.74 коп. штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов га вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 527 ЦК України передбачає, що
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк. Зобов'язання, строк
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події. Якщо строк виконання боржником
обов'язку не встановлений, або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час, боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.1050 ЦК Українипередбачено,
щоякщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що умови кредитного договору
відповідачем не виконувалися належним
чином, а тому заборгованість має бути
стягнута в судовому порядку.

Твердження апелянта про те, що суд
безпідставно не застосував строк
позовної давності колегія суддів
відхиляє, оскільки відповідач не
подавала до суду першої інстанції
заяву про застосування строків
позовної давності, а частиною 3 ст.267 ЦК
України визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення, тобто у суду першої інстанції
не було правових підстав для
застосування строків позовної
давності.

Посилання апелянта на Закон України
«Про захист прав споживачів» щодо
заборони кредитодавцю вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач з позивачем не укладали
кредитний договір колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
судом встановлено, що 25 червня 2007 року
між ПАТ «Приватбанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, який
складався із заяви останньої, умов і
правил надання банківських послуг та
тарифів банку. Так, відповідач
підтвердила свою згоду на те, що
підписана заява разом з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір,
згода підтверджується підписом у
заяві.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, і на законність
оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, внаслідок чого підстав
для його скасування з мотивів
викладених в апеляційній скарзі, не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 14 лютого 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: