Провадження № 2/742/1649/14
Єдиний унікальний № 742/4746/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області у складі:

головуючого - судді Рябота В.І.,

при секретарі Риндя Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_2, до
міського голови м. Ніжин Лінник
Анатолія Валерійовича, державного
комунального підприємства
«Комунальний ринок» Ніжинської
міської ради, виконавчого комітету
Ніжинської міської ради, треті особи6
державний реєстратор реєстраційної
служби Ніжинського МУЮ, Ніжинське
міськрайонне управління юстиції про
визнання незаконним та скасування
рішення Ніжинської міської ради,
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови м.
Ніжина, скасування наказу державного
комунального підприємства «Про
звільнення ОСОБА_1.», поновлення ОСОБА_1
на посаді директора комунального
підприємства, стягнення з державного
комунального підприємства
«Комунальний ринок» середнього
заробітку, зобов'язання державного
реєстратора державної реєстраційної
служби внести до Єдиного державного
реєстру відповідні зміни, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначає позивачка 22 вересня 2014
року міським головою м. Ніжин було
видано розпорядження № 135 «Про
розірвання контракту та звільнення з
посади» відносно її, позивачки, згідно
якого її звільнено з посади директора
підприємства та розірвано контракт у
зв'язку з невиконанням та неналежним
виконанням керівником умов контракту.
На виконання зазначеного
розпорядження т.в.о. обов'язки
директора підприємства видав наказ № 55
про її звільнення з посади на підставі
п. 8 ч.1 ст. 36 КЗпП України та п. 6
контракту. Вважаючи її звільнення
незаконними позивачка, оскільки під
час звільнення вона перебувала на
стаціонарному лікуванні, позивачка і
просить суд визнати незаконними та
скасувати зазначені акти, поновити її
на роботі на посаді директора
комунального підприємства та стягнути
з комунального підприємства
«Комунальний ринок» на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні представник
позивача змінила та збільшила обсяг
заявлених вимог та просить суд визнати
незаконним та скасувати рішення
Ніжинської міської ради № 23-60/2014 від 22
липня 2014 року «Про дострокове
розірвання контракту з директором
державного комунального підприємства
«Комунальний ринок» та її звільнення»;
визнати незаконним та скасувати
розпорядження міського голови м. Ніжин
«Про розірвання контракту та
звільнення з посади» № 135 від 22 вересня
2014 року; скасувати наказ державного
комунального підприємства
«Комунальний ринок» «Про звільнення
ОСОБА_1.» 3 55 від 24 вересня 2014 року;
Поновити ОСОБА_1 на посаді директора
державного комунального підприємства
«Комунальний ринок»; стягнути з
державного комунального підприємства
«Комунальний ринок» на її користь суму
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу по день винесення судом
рішення по справі; зобов'язати
державного реєстратора державної
реєстраційної служби внести до Єдиного
державного реєстру відповідні зміни.

Представники відповідачів заявлених
вимог в судовому засіданні не визнали в
повному обсязі.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явилися з невідомих для
суду причин, хоча про час і місце
судового засідання були повідомлені
завчасно.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заявлені
вимоги задоволенню не підлягають з
таких підстав:

Рішенням № 23 - 60/2014 від 27 липня - 5
серпня 2014 року Ніжинська міська рада
вирішила розірвати контракт з
директором державного комунального
підприємства «Комунальний ринок»
ОСОБА_1 та звільнити її з займаної
посади у зв'язку з невиконанням та
неналежним виконанням умов контракту,
і дане рішення ґрунтується на підставі
відповідних документів. Оскільки
вирішення питання розірвання
контракту у зв'язку з його неналежним
виконанням віднесено до виключної
компетенції міської ради, то саме рада
на своєму засіданні встановлює, чи були
порушені умови контракту, чи ні. В
даному випадку дійсно є об'єктивні дані
про порушення позивачкою умов
контракту, як то: нераціональне
використання отриманого доходу,
ненадання звіту про виконання умов
контракту за 2013 рік, ненадання
щоквартальної інформації щодо
орендарів, не погодження з міським
головою штатного розпису та інше, що і
надало міській раді підстави для
прийняття рішення про розірвання
контракту, а тому вимоги позивачки про
скасування рішення ради є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають.

Що стосується самої процедури
звільнення позивачка з займаної
посади, то в Постанові Верховного суду
України від 26 грудня 2012 року № 6-156цс12
«Про поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди» зазначено:

«Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

На контрактну форму трудового договору
не поширюється положення ст. 9 КЗпП
України про те, що умови договорів про
працю, які погіршують становище
працівників порівняно із
законодавством України про працю, є
недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей
зазначеної форми договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичок, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
встановлювати їх права, обов'язки та
відповідальність, зокрема, як
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України, так і підвищену
відповідальність керівника та
додаткові підстави розірвання
договору.

Згідно із п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору передбачено умови, зазначені
у контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.
Аналогічні правила застосовуються і до
випадків звільнення працівника з
підстав передбачених ст. 41 КЗпП України
(ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» містяться
роз'яснення про недопустимість
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності, а також у
період перебування у відпустці (ч. 3 ст.
40 КЗпП України), які стосуються як
передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України
випадків, так й інших випадків, коли
розірвання трудового договору
відповідно до чинного законодавства
провадиться з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Разом з тим,
зміст поняття «розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу» розкрито
законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до
якого віднесено лише звільнення з
підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП
України. Це виключає охоплення змістом
терміну «розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу» будь-якого
іншого звільнення, підстава якого не
зазначена у ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або
яке законодавець спеціально не
визначив як розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного (а
не сутнісного) тлумачення п.,п. 4, 8 ст. 36,
ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП
України та ураховуючи те, що між
сторонами виник спір із приводу
припинення трудового договору з
працівником з підстав, передбачених
контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не
у зв'язку із звільненням працівника з
ініціативи власника, або
уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст.
40 КЗпП України на ці правовідносини не
поширюється».

Оцінюючи наведене в сукупності суд
приходить до висновку, що вимоги
позивачки про визнання її звільнення
незаконним і поновлення на роботі є
необґрунтованими і задоволенню не
підлягають, що відповідно тягне за
собою і відмову в задоволенні інших
вимог.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог
до міського голови м. Ніжин Лінник
Анатолія Валерійовича, державного
комунального підприємства
«Комунальний ринок» Ніжинської
міської ради, виконавчого комітету
Ніжинської міської ради, треті особи:
державний реєстратор реєстраційної
служби Ніжинського МУЮ, Ніжинське
міськрайонне управління юстиції про
визнання незаконним та скасування
рішення Ніжинської міської ради,
визнання незаконним та скасування
розпорядження міського голови м.
Ніжина, скасування наказу державного
комунального підприємства «Про
звільнення ОСОБА_1.», поновлення ОСОБА_1
на посаді директора комунального
підприємства, стягнення з державного
комунального підприємства
«Комунальний ринок» середнього
заробітку, зобов'язання державного
реєстратора державної реєстраційної
служби внести до Єдиного державного
реєстру відповідні зміни - ВІДМОВИТИ в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь в судовому засіданні,
але були відсутні під час проголошення
рішення,можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя: