Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4496/14
Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Онищенка Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 15 вересня 2014 року у
справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

У позові зазначалось, що 02.02.2006 року між
сторонами по справі було укладено
кредитний договір №б/н, згідно якого
відповідач отримала кредит в розмірі 10
000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 36% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач належним чином не
виконала зобов'язання за договором, у
зв'язку з чим виникла заборгованість
станом на 31.07.2013 року у сумі 34772 грн. 84
коп., яка складається з: заборгованості
за кредитом в сумі 9149 грн. 33 коп.,
відсоткам за користування кредитом в
сумі 23491 грн. 47 коп. та штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн., штрафу
(процентна складова) в сумі 1632 грн. 04
коп.

У зв'язку з вказаними обставинами,
позивач просив суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
34772,84 грн. за кредитним договором №б/н
від 02.02.2006 року і судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 15 вересня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 34772 грн. 84
коп. і судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України ).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України ).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України ).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України ).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України
). Одним із видів порушення зобов'язання
є прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як "строк
дії договору", так і "строк (термін)
виконання зобов'язання" (ст.ст.530,631 ЦК
України). Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України ).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України ).

Встановлено, що 02 лютого 2006 року Банк
надав ОСОБА_3 кредит у сумі 10000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36% річних на залишок
заборгованості. Строк дії кредитного
ліміту відповідає строку дії картки.
Порядок погашення заборгованості
визначений місячними платежами в
розмірі 7% від суми заборгованості
(а.с.7).

Позичальнику була видана відповідна
платіжна картка за НОМЕР_1, строк дії
якої закінчувався в останній день
лютого 2009 року (а.с.56).

При оформленні кредитної картки
позичальник була ознайомлена і
погодилась з Умовами і правилами
надання банківських послуг, тарифами
банку, що підтверджується її підписом
на заяві про видачу кредиту (зворот
а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

В заяві про відкриття банківського
рахунку і отримання кредитної картки
відповідач зазначила про свою згоду з
тим, що вказана заява разом з Умовами
надання споживчого кредиту, Правилами
користування кредитною карткою і
Тарифами складають договір, укладений
між нею і банком про надання
банківських послуг.

Умовами і правилами надання
банківських послуг передбачено, що для
надання послуг Банк відкриває клієнту
картковий рахунок, його вид і строк дії
визначений в заяві і в пам'ятці клієнта,
підписанням якої клієнт і Банк
укладають договір про надання
банківських послуг. Датою укладання
договору являється дата відкриття
рахунку, зазначена в розділі "відмітки
Банку. Договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк. Погашення кредиту здійснюється
шляхом поповнення рахунку готівкою або
у безготівковому порядку. Строки і
порядок погашення кредиту (кредитного
ліміту, кредитної лінії) по платіжним
карткам з встановленим мінімальним
обов'язковим платежем наведений у
Пам'ятці клієнта, яка являється
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, і
частку заборгованості по Кредиту. При
порушенні строків платежів
позичальник зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі 500 грн. і 5% від суми
позову. (п.п.3.1; 3.2; 5.2; 5.3; 8.6; 9.12 Умов і
правил надання банківських послуг:
(а.с.8-11).

Відповідно до п.5.3 Правил строки та
порядок погашення по кредиту по
платіжним карткам з встановленим
обов'язком мінімальним платежем, який
передбачає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами, та
частку заборгованості за кредитом,
наводиться у пам'ятці (зворот а.с.10).

Згідно довідки про умови
кредитування та пам'ятки клієнта на
обслуговування кредитування з
використанням кредитки
«Універсальна», а саме вказаний вид
кредитування був обраний відповідачем,
передбачено щомісячне погашення
заборгованості по кредиту, розмір
платежу, що включає в себе як частину
кредиту, так і нараховані проценти,
складає 7% від заборгованості, але не
менше 50 грн і не більше залишку
заборгованості. Обов'язкові щомісячні
платежі вносяться не пізніше 25 числа.

На порушення умов договору позичальник
взяті на себе зобов'язання не
виконувала, передбачені умовами
договору платежі вносила не в повному
обсязі, у зв'язку із чим станом на 31.07.2013
року виникла заборгованість у розмірі
34772 грн. 84 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом в сумі 9149
грн. 33 коп., відсоткам за користування
кредитом в сумі 23491 грн. 47 коп. та штрафу
(фіксована частина) в сумі 500 грн.,
штрафу (процентна складова) в сумі 1632
грн. 04 коп.(а.с.5-6).

Нарахована Банком сума заборгованості
оскаржуваним рішенням стягнута з
боржника на вимогу кредитора.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не дотримався вимог ст. 256 ЦК
України.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору -
протягом 12 місяців з моменту його
підписання, а якщо протягом цього
строку ні одна із сторін не проінформує
другу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на той же строк (п.9.12 Умов
і правил), так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів - до кінця місяця, наступного
за звітним (заява, п.5.3 розділу 2 Умов та
правил надання банківських послуг,
пам'ятці клієнта по кредиткам
«Універсальна»).

Таким чином, заявою, пам'яткою клієнта,
тарифами на обслуговування, які є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Вказана обставина визнана
представником апелянта у судовому
засіданні.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 отримала
кредитні кошти у лютому 2006 року,
щомісячні зобов'язання з погашення
кредиту виконувала нерегулярно, у той
час як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 13 лютого 2014 року, включивши
до позовних вимог всю заборговану суму.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст.261 ЦК України ).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України ).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що
згідно з умовами кредитного договору
(п.5.2, 5.3 Умов і правил, Тарифи і Пам'ятка)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі 7%
залишку заборгованості на кінець
звітного періоду, але не менше 50 грн. до
кінця місяця, наступного за звітним, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту і процентів
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, наступного
за місяцем, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду про
те, що строк дії договору, а отже і строк
виконання боргового зобов'язання ще не
сплинув та відсутність підстав для
застосування позовної давності до
вимог банку про стягнення заборгованих
на час звернення до суду платежів
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у
постановах Верховного Суду України від
6 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13,
від 18 червня 2014 року у справі №6-61 цс 14.

За таких обставин, з висновком суду про
обґрунтованість позову і дотримання
Банком вимог щодо строків позовної
давності, не можна погодитись, оскільки
він ґрунтується на неправильному
застосуванні норми матеріального
права.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261,
530,631 ЦК України слід дійти висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання
вправі заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Із наданого Банком розрахунку
заборгованості за кредитним договором
вбачається, що позичальник останній
платіж внесла 20.06.2009 року. З відповідним
позовом до суду Банк звернувся у
вересні 2013 року. Заперечуючи проти
позову, відповідач просив, у тому числі
про застосування строків позовної
давності (а.с.54-55).

Зважаючи на те, що умовами кредитного
договору передбачений обов'язок
позичальника щомісячно погашати
кредит і відсотки у розмірі 7% від
залишку кредиту, з урахуванням
положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України на
користь кредитора підлягає стягненню
та частина позики, що підлягала сплаті
разом з нарахованими процентами, а
також несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.

Отже, у відповідності з умовами
договору, графіком погашення кредиту і
наданими Банком розрахунками з
відповідача на користь Банку підлягає
стягненню заборгованість із
щомісячних платежів у межах строку
позовної давності за період з вересня
2010 року по листопад 2013 року в загальній
сумі 21299,19грн., із яких заборгованість
за тілом кредиту - 4114,55грн. в межах
строку позовної давності з вересня 2010
року по листопад 2013 року (9149,33грн. -
5034,78грн.); 15694,2грн. - заборгованість за
відсотками за вказаний період (22339грн. -
6644,8грн.), а також штраф у загальній сумі
1490,44грн., який визначається як сума
фіксованої частини у розмірі 500 грн. і 5%
від боргу пропорційно частці
задоволених позовних вимог.

У задоволенні вимог Банку про
стягнення щомісячних виплат до вересня
2010 року слід відмовити за пропуском
строку позовної давності.

Щодо вимог позивача про стягнення
передбачених договором відсотків за
користування кредитом, нарахованих на
загальну суму заборгованості за період
з травня 2013 року по липень 2013 року, то
вони задоволенню не підлягають.

На відміну від положень ст. 1046, ч.1 ст. 1048
ЦК України, якими врегульовані
положення договору позики, як
загальної договірної конструкції, то
відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Між тим, виходячи із суті кредитного
договору, нарахування процентів після
закінчення строку дії договору не
передбачено.

В законодавстві поняття «строк дії
договору» та «строк (термін) виконання
зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК) є різними.

Невиконання відповідачем грошового
зобов'язання перед банком дає підстави
для застосування до боржника, що
прострочив виконання такого
зобов'язання, негативних наслідків,
встановлених ч.2 ст. 625 ЦК України, однак
із зазначених підстав позовні вимоги
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, не
заявлялись і предметом судового
розгляду не були.

Доводи апелянта про те, що у
відповідності до п.5.4 Умов і правил
надання банківських послуг строк
погашення наданого їй кредиту у
повному обсязі співпадає із кінцевою
датою, що вказана на платіжній картці (в
полі MONTH) є помилковим, оскільки
вказаний пункт (п.5.4 Умов і правил)
регламентує строк погашення кредиту по
платіжним карткам без встановлення
мінімального обов'язкового платежу,
проте обраний ОСОБА_3 вид кредитування
передбачає мінімальний щомісячний
обов'язковий платіж, а саме 7% залишку
заборгованості на кінець звітного
періоду, але не менше 50 грн. до кінця
місяця, наступного за звітним. Таким
чином, строки і порядок кредиту
регламентовано п.5.3 Умов і правил
надання банківських послуг.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким, з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
підлягає стягненню заборгованість за
кредитним договором за період з
вересня 2010 року по квітень 2013 року в
загальній сумі 21299,19грн., із яких
4114,55грн. - заборгованість за тілом
кредиту; 15694,2грн. - заборгованість за
відсотками, а також 1490,44грн. штрафних
санкцій.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
понесені ПАТ КБ «Приватбанк» та
документально підтверджені судові
витрати по сплаті судового збору за
подачу позову у розмірі 243,60грн.
підлягають присудженню з ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 15 вересня 2014 року по цій
справі скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
від 02 лютого 2006 року задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПННОМЕР_2, на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» (рахунок № 3111,
МФО № 305299, )
заборгованість за кредитним договором
від 02.02.2006 року в загальній сумі 21299,19
грн. (двадцять одна тисяча двісті
дев'яносто дев'ять тисяч), із яких 4114,55
грн. - заборгованість за тілом кредиту;
15694,2 грн. - заборгованість за
відсотками, а також 1490,44 грн. штрафа, а
також стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» витрати
по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.
(двісті сорок три).

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: