АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8252/14
Головуючий 1-ї інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 04» грудня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу
Московського районного суду м. Харкова
від 06 листопада 2013 року за поданням
державного виконавця Московського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - Потія Андрія Миколайовича про
обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

06 листопада 2013 року державним
виконавцем Московського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - Потієм Андрієм Миколайовичем
надано до суду подання про обмеження
боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України.

В обґрунтування подання зазначено, що
Московським відділом державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції (далі -
Московський ВДВС ХМУЮ) відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом від 19 червня 2009 року, виданим
Московським районним судом м. Харкова,
про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, у розмірі ? частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 22
квітня 2008 року і до досягнення дитиною
повноліття.

У встановлений державним виконавцем
строк ОСОБА_1 дії, спрямовані на
виконання у добровільному порядку
рішення суду, вчинені не були, зважаючи
на що, останній має невиконані
зобов'язання на території України та
ухиляється від їх виконання.

У зв'язку з чим, просив суд обмежити
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 06 листопада 2013 року подання
державного виконавця Московський ВДВС
ХМУЮ - Потія А.М. задоволено. Тимчасово
обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України, до виконання ним своїх
зобов'язань, покладених рішенням суду.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції представником ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу скасувати, у
задоволенні подання відмовити. При
цьому посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам по справі. Висновки щодо
умисного ухилення від виконання ОСОБА_1
зобов'язань, покладених рішенням суду,
є необґрунтованими. Матеріали справи
не містять жодного доказу на їх
підтвердження. ОСОБА_1 у добровільному
порядку сплачуються аліменти. Крім
того, державним виконавцем не було
надіслано на ім'я останнього постанову
про відкриття виконавчого провадження.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримав.

Представник Московський ВДВС ХМУЮ в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. Просив суд розглядати
справу за його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника ОСОБА_1,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши наведені в скарзі доводи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного
виконавця Московського ВДВС ХМУЮ -
Потія А.М. щодо тимчасового обмеження
ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов'язань,
покладених рішенням суду, суд першої
інстанції керувався тим, що у
встановлений державним виконавцем
термін боржником у добровільному
порядку дій, спрямованих на виконання
рішення суду, здійснено не було. Тобто
ОСОБА_1 має невиконані зобов'язання на
території України та ухиляється від їх
виконання.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками суду першої
інстанції, оскільки вони зроблені без
урахування вимог п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 377-1 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не
заперечується сторонами, що рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 19 червня 2009 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі
? частини всіх видів заробітку (доходу),
але не менше тридцяти відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з дня подачі заяви ї до
досягнення дитиною повноліття.

12 жовтня 2009 року Московський районним
судом м. Харкова за зазначеним судовим
рішенням виданий виконавчий лист (а.с.
3).

Постановою Московського ВДВС ХМУЮ від
22 жовтня 2009 року за вказаним виконавчим
листом відкрито виконавче провадження
про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, у розмірі ? частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 22
квітня 2008 року і до досягнення дитиною
повноліття (а.с. 4).

Під час постановлення оскаржуваної
ухвали судом першої інстанції
зазначено, що боржником, у встановлений
державним виконавцем Московського
ВДВС ХМУЮ строк для добровільного
виконання рішення суду, дій,
спрямованих на таке виконання
здійснено не було.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними посиланнями суду першої
інстанції, оскільки з матеріалів
справи не вбачається факту
встановлення державним виконавцем
Московського ВДВС ХМУЮ строку для
добровільного виконання ОСОБА_1
рішення суду.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших
органів (посадових осіб) вирішується
судом за місцезнаходженням органу
державної виконавчої служби за
поданням державного виконавця,
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Таким чином, зміст норм зазначеного
Закону передбачає юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України не за наявності
факту невиконання зобов'язань, а за
ухилення від їх виконання.

Задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у
системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» та
ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на
державного виконавця покладено
обов'язок надання доказів стосовно
наявність навмисного чи іншого
свідомого ухилення боржника від
виконання обов'язків, покладених на
останнього за рішенням суду, та
доведення перед судом їх
переконливості.

Державним виконавцем будь-яких
доказів, що свідчать про навмисне чи
інше свідоме ухилення боржника від
виконання обов'язків, покладених на
нього вищезазначеним рішенням
Московського районного суду м. Харкові
від 19 червня 2009 року, до суду першої
інстанції надано не було.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції апелянтом
надано письмові докази, що
спростовують посилання державного
виконавця Московського ВДВС ХМУЮ
стосовно ухилення ОСОБА_1 від виконання
судового рішення.

Так, з довідки КЗОХ Харківського
обласного бюро судово-медичної
експертизи, виданої за постійним
місцем роботи ОСОБА_1, вбачається, що
бухгалтерією проводяться щомісячні
утримання аліментів з його заробітку
(а.с. 33, 45).

Що ж стосується стягнення аліментів на
утримання дитини від підприємницької
діяльності боржника, то з матеріалів
справи вбачається, що він не згодний з
розрахунком заборгованості. Зважаючи
на що, ним було подано до суду скаргу на
дії державного виконавця та зараз ця
скарга є предметом судового розгляду
(а.с. 28-30).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
розгляді подання державного виконавця
Московського ВДВС ХМУЮ не було
встановлено факту ухилення ОСОБА_1 від
виконання зобов'язання, покладеного на
нього рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 19 червня 2008 року.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
вважає, що ухвала суду підлягає
скасуванню на підставі п. 1,4 ст. 311 ЦПК
України.

Колегія суддів приходить до висновку,
що подання державного виконавця
Московського ВДВС ХМУЮ про обмеження
права виїзду за межі України не
підлягає задоволенню, оскільки не
встановлено факту ухилення ОСОБА_1 від
виконання зобов'язання за рішенням
суду.

На підставі викладеного, керуючись, п.8
ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 377-1 ЦПК України, ст. ст.
303,304, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ст. 312, ст. 313, ч.1 ст. 314,
ст. 315, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 06 листопада 2013 року -
скасувати.

У задоволенні подання державного
виконавця Московського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - Потія Андрія Миколайовича про
обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: