У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Маляренка
А.В.,Писаної Т.О.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись» до ОСОБА_6 про
усунення перешкод у користуванні
орендованою земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Вись», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, - відділ
Держземагенства у Новоархангельському
районі Кіровоградської області, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Новоархангельського районного суду
Кіровоградської області від 10 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 13 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Сільськогосподарський
виробничий кооператив «Вись» (далі −?
СВК «Вись») звернувся в суд із
зазначеним позовом, обґрунтовуючи його
тим, що між СВК «Вись» та ОСОБА_6 були
укладені два договори оренди земельних
ділянок терміном на п'ять років від 01
вересня 2007 року та від 30 вересня 2008
року. Предметом яких є ведення
товарного сільгоспвиробництва.
Об'єктом оренди є земельні ділянки
загальною площею 6,42 га та 6,18 га. 27
лютого 2009 року та 21 травня 2010 року
вказані договори оренди земельних
ділянок були зареєстровані у
Новоархангельському відділі КФЦОДЗК
(а. с.5, 103). Однак відповідач у порушення
вимог ст. ст. 18, 20 Закону України «Про
оренду землі», ст. 640 ЦК України, що були
чинними на момент вчинення правочину,
самовільно засіяв орендовані земельні
ділянки, оскільки термін дії договорів
спливає 21 лютого 2014 року та 21 травня 2015
року (відлік з дня реєстрації).

У зустрічному позові ОСОБА_6 просила
визнати недійсними згадані договори
оренди, посилаючись на те, що СВК «Вись»
в односторонньому порядку здійснив
державну реєстрацію договорів, чим
фактично продовжив термін їх дії. У п. 17
договорів оренди землі не було вписано
усних домовленостей про умови
збереження стану об'єкта оренди, що
суперечить ст. 15 Закону України «Про
оренду землі».

Рішенням Новоархангельського
районного суду Кіровоградської
області від 10 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 13 лютого
2014 року, позовні вимоги задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані рішення та
ухвалити нове рішення, обґрунтовуючи
свої вимоги порушенням судом першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов СВК «Вись» і
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суди виходили з того, що дія
договорів оренди спірних земельних
ділянок закінчується - у лютому 2014 року
та у травні 2015 року. А посилання ОСОБА_6
на те, що у п. 17 договорів оренди
земельних ділянок відсутні усі істотні
умови (не вказана умова збереження
стану об'єкта оренди), є безпідставними,
тому що ці умови були визначені у п. 21
цих договорів.

Зазначені висновки суду не
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону та зроблені при
неповному з'ясуванні всіх обставин
справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 02 жовтня 2001 року
серії ІІІ-КР № 004831 та згідно з
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 16 вересня 2008 року
серії КР № 0007187 ОСОБА_6 є власником
земельних ділянок розміром 6,42 га та 6,18
га відповідно, які розташовані на
території Скалівської сільської ради
Новоархангельського району
Кіровоградської області (а. с. 6, 104).

Також суди встановили, що 01 вересня 2007
року між СВК «Вись» та ОСОБА_6 було
укладено договір оренди земельної
ділянки. 30 вересня 2008 року між СВК
«Вись» та ОСОБА_6 було укладено ще один
договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 8 зазначені договори
укладено терміном на п'ять років. У п. 9
визначено, що орендна плата
сплачується орендарем в натуральному
та грошовому вигляді в розмірі 3,2 %
грошової оцінки земельної ділянки, в п.
17 договорів не вказано умови
збереження стану об'єкта землі, проте у
п. 21 зазначено, що після припинення дії
договору орендар повертає
орендодавцеві земельну ділянку у
стані, не гіршому порівняно з тим, у
якому він одержав її в оренду.

Згідно з положеннями ст. ст. 18, 20 Закону
України "Про оренду землі" (чинних на
момент виникнення спірних
правовідносин із договору оренди
земельної ділянки від 25 липня 2007 року)
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.
Укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин із договорів
емфітевзису від 18 травня 2010 року та 18
червня 2010 року) право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Договір оренди земельної ділянки від 01
вересня 2007 року зареєстровано у
Новоархангельському відділі КФЦОДЗК 27
лютого 2009 року за № 13 (а. с. 103 - 107).

Договір оренди земельної ділянки від 30
вересня 2008 року який зареєстровано у
Новоархангельському відділі КФЦОДЗК 21
травня 2010 року за № 04 (а. с. 5 - 9).

Правильно встановивши обставини
справи, суди помилково дату державної
реєстрації ототожнили з датою
укладення договорів оренди у зв'язку із
цим дійшли помилкового висновку про
початок дії договору з дати реєстрації,
а не з дати укладення.

З матеріалів справи також вбачається,
що на момент звернення до суду із
позовною заявою про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки, дія
цих договорів припинилась.

З огляду на це суди не з'ясували чи була
поновлена дія договорів оренди, чи
вчинили сторони дії для його
продовження. У залежності від
встановлення зазначених обставин суди
мали перевірити чи відповідають спірні
договори, якщо вони чинні, вимогам
зазначеним у ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», а у випадку якщо дія
договорів припинилась -
обґрунтованість вимог про визнання
недійсними припинених угод.

Суди також мали встановити, чи мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк,
якщо на дату закінчення строку
договорів оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку такі
заперечення були, то такий договір
припиняється.

Крім того, суди не втановили та не
дослідили обставини, пов'язані з
наміром власника використовувати для
власних потреб земельні ділянки,
стосовно яких виник спір, в тому числі
наявність доказів, які однозначно
свідчать про відповідний намір.

Оскільки судами не досліджені всі
докази і неповністю з'ясовані
обставини у справі, то ухвалені судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Новоархангельського районного
суду Кіровоградської області від 10
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 13
лютого 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Т.О. Писана