У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Рівненського
міського суду від 06 серпня 2014 року в
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу
за кредитним договором,

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 06 серпня 2014 року позов задоволено:
стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Кредобанк» солідарно
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 258 299 грн. 66 коп. та 2583 грн.
судового збору.

У поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликалися на
його незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Вказували, що
всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України у
мотивувальній частині не зазначено
розрахунків, з яких суд виходив при
задоволенні позову.

Доводили, що вони не були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, копії позовної
заяви не отримали, а тому були
позбавлені права на подачу письмових
заперечень.

Стверджували, що відповідач ОСОБА_5
письмової вимоги банку про повернення
боргу не отримував, згоди на
розстрочення заборгованості по
кредиту не давав, що є підставою для
припинення поруки відповідно до ч.1 ст.
559 ЦК України.

Зазначали, що умова договору поруки про
припинення поруки після повного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором не
може вважатися встановленими строком
її припинення.

Доводили, що кредит фактично був
виданий в національній, а не в
іноземній валюті.

Просили рішення Рівненського міського
суду від 06 серпня 2014 року скасувати та
постановити нове рішення про відмову в
позові.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримали та
просили її задовольнити.

Представник ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_4,
просив апеляційну скаргу відхилити, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи
солідарно на користь банку
заборгованість, місцевим судом було
встановлено розмір заборгованості за
кредитним договором та обов'язок
позичальника і поручителя повернути
отримані кредитні кошти банку.

Такий висновок місцевого суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 569/8743/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
- Рогозін С.В.

Провадження №22-ц/787/2040//2014р.
Доповідач - Боймиструк
С.В.

З матеріалів справи вбачається, що 20
липня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ
«Кредобанк» було укладено кредитний
договір № 118-06, за умовами якого банк
надав у власність ОСОБА_1 грошові кошти
у сумі 30000 доларів США на термін до 19
липня 2021 року згідно п. 2.1 договору, а
вона зобов'язалась повернути кредит і
сплатити проценти згідно п.1.1
кредитного договору. На підставі цього
договору між сторонами укладались ще
додаткові договори від 18 вересня 2006
року та 31 грудня 2008 року (а.с.14-17).

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 20 липня 2006 року,
того ж дня ОСОБА_1 з банком уклала
договір іпотеки № 118-06/1, згідно з п. 1.3
якого передала в іпотеку трьохкімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18,19).

12 грудня 2012 року між банком
(Кредитором), ОСОБА_1 (Боржником) та
ОСОБА_2. (Поручителем) було укладено
Договір поруки №118-06/2, за умовами п.1.1.
якого, Поручитель зобов'язався
відповідати у повному обсязі перед
Кредитором за невиконання Боржником
зобов'язань за Кредитним договором №
118-06 від 20 липня 2006 року з додатками до
нього, укладеними між Боржником та
Кредитором (а.с.20).

ОСОБА_1 порушила свої зобов'язання за
Кредитним договором, а саме з вересня
2013 року припинила своєчасно вносити
платежі за Кредитним договором та
допустила заборгованість.

9 квітня 2014 року рекомендованим листом
на адресу ОСОБА_1 було надіслано вимогу
за №06-04/2014 про дострокове повернення
кредиту, однак заборгованість нею не
була погашена (а.с.21-22).

8 квітня та 23 травня 2014 року
рекомендованими листами ОСОБА_2, як
поручителю, було надіслано вимоги за
№07-04/2014 та № 1705/2014 про дострокове
повернення кредиту, однак
заборгованість ним не була погашена
(а.с.23-24).

Відповідно до розрахунку
заборгованості ОСОБА_1 перед банком,
станом на 16 червня 2014 року вона
становила 21982,95 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ 258299,66 грн.,
яка складається з неповернутої суми
кредиту - 21488,31 доларів США, що
еквівалентно 252487,64 грн.; прострочених
відсотків за користування кредитними
коштами - 455,87 доларів США що
еквівалентно 5356,47 грн., а також 455,55 грн.
пені (а.с.38-43).

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то вразі прострочення
повернення чергової частини
кредитодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 ЦК України. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Отже, боржник ОСОБА_1 і поручитель
ОСОБА_2 перед банком несуть
відповідальність по кредитній
заборгованості як солідарні боржники.

Посилання апелянтів на припинення
договору поруки не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.559 ЦК України,
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. Порука припиняється
після закінчення строку, встановленого
в договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи,
зобов'язання забезпечене порукою не
припинене, тобто кредит банку не
повернуто.

Зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого збільшився
обсяг його відповідальності не
відбулися.

Видача кредиту позичальнику ОСОБА_1 в
іноземній валюті та її конвертація в
національну валюту підтверджується
текстом кредитного договору та
меморіальним ордером, а тому підстав
для стягнення з відповідачів саме 151500
грн., що була еквівалентна сумі позики
на той час, немає (а.с.7, 14-15).

Строк припинення поруки хоч і не
обмежений датою в укладеному договорі
від 12 грудня 2012 року, однак він не
виходить за межі строку дії кредитного
договору. Крім того, після надіслання в
квітні-травні 2014 року повідомлень
відповідачам про дострокове погашення
кредитної заборгованості, позовні
вимоги до них пред'явлені в межах
шестимісячного строку, тобто в червні
2014 року.

Отже, дії банку не суперечать та
узгоджуються з вимогами ст.ст.553-559 ЦК
України та з роз'ясненнями, даними в
п.п.22-24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ „Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин " за № 5 від 30 березня 2012
року, щодо відповідальності
поручителя.

Посилання апелянтів на неотримання
повідомлень з вимогами про погашення
заборгованості спростовується
матеріалами справи, де до цих
повідомлень долучено копії поштових
рекомендованих повідомлень та чеків
про оплату доставки замовної
кореспонденції.

Крім того, один із відповідачів ОСОБА_1
приймала участь в судових засіданнях і
їй мало бути відомо про направлення
таких повідомлень, оскільки на них
посилається позивач в тексті позову та
їх копії наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Оскарженим рішенням з відповідачів
стягнуто заборгованість перед банком,
необхідність сплати якої вони не
заперечили в суді.

За таких обставин, оскільки рішення
місцевого суду постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, наведених у ньому, то
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313-315,
317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
06 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий:

Судді: