Справа № 344/3722/14-ц
Провадження № 2/344/2438/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

з участю позивача ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зняття з
реєстраційного обліку, стягнення
витрат на оплату комунальних послуг, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 подала до Івано-Франківського
міського суду позов до ОСОБА_3 про
зняття з реєстраційного обліку
відповідача та визнання таким що
втратив право користування житловим
приміщенням в квартирі АДРЕСА_1,
стягнення судових витрат.

20.05.2014 року позивач змінила позовні
вимоги та просила зняти з
реєстраційного обліку відповідача, а
також стягнути з відповідача 1/2 частину
вартості комунальних платежів за
утримання квартири в розмірі 5838.25 грн.

У позовній заяві зазначено, що
відповідач є сином позивача, який
проживає з сім'єю за іншою адресою ще з
1999 року. За комунальні послуги позивач
оплачує сама, відповідач їй не
допомагає їх оплачувати, тому з метою
отримання пільг на комунальні послуги
просить зняти з реєстраційного обліку,
оскільки сам відповідач не бажає
добровільно вчинити такі дії.

Позивач просила позов задовольнити.

Відповідач щодо задоволення позовних
вимог заперечив, вказуючи на те, що він
є співвласником 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1. Довший час позивач (мати
відповідача) перешкоджала йому у
проживанні з сім'єю в цій квартирі, тому
він проживає в АДРЕСА_2, частину якої (1/2)
переоформив йому його батько, інша ж
частина належить його брату ОСОБА_4.
Відносини з матір'ю є досить неприязні,
проживати з нею в квартирі із сім'єю не
може, а тому запропонував брату
обміняти його частину (меншої площі)
квартири НОМЕР_1 на частину (більшої
площі) в квартирі НОМЕР_2, оскільки він і
так періодично проживає з матір'ю.
Зазначив також і те, що була
домовленість (усно) між братами про
несення витрат по комунальних
платежах, відповідач за всю квартиру
НОМЕР_1 по якій брат також повинен
оплачувати 1/2 комунальних платежів, а
його брат відповідно по комунальних
платежах 1/2 частини відповідно за
квартиру НОМЕР_2. Однак така
домовленість виконується тільки зі
сторони відповідача. Для вселення в
свою частину квартири НОМЕР_2 інших
жильців з метою фактичного
використання частки власної квартири і
несення відповідно витрат по частині
комунальних платежів, позивач
категорично заперечує, при цьому
налаштовує двох своїх синів на
конфлікти один проти одного.

Суд заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши та перевіривши всі
докази в їх сукупності, приходить до
висновку що позов задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності двом особам:
позивачу ОСОБА_2 та відповідачу ОСОБА_3
в рівних долях, що посвідчується
Свідоцтвом про право власності на
житло від 13.10.1999 року (а.с.3), в цій
квартирі зареєстровані сторони по
справі (мама і син), що ними не
заперечується (а.с.5).

З 1999 року, як стверджує позивач,
відповідач не проживає в даній
квартирі та не сплачує комунальні
платежі. Відповідач натомість
зазначив, що саме поведінка матері по
відношенні до сім'ї відповідача не
дозволяла проживати у квартирі НОМЕР_2
(двохкімнатна квартира), яка також
належить йому на праві спільної
сумісної власності.

По березень місяць 2014 року позивач як
співвласник житла - квартири АДРЕСА_1
несла витрати по оплаті комунальних
платежів за послуги, які надаються
різними організаціями, а саме: за
теплопостачання, газопостачання,
квартплату, понесені витрати на
вищезазначені послуги становлять
розмір - 5838.25 грн. за 1/2 частину за період
більше трьох років, що підтверджено
платіжними квитанціями (а.с.36-41).

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних
умов виконання зобов'язання,
установлених ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.
Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач
зобов'язаний самостійно вносити плату
за комунальні послуги, якщо інше не
встановлено договором найму. Серед
інших прав і обов'язків сторін на
боржника покладено виключно певний
цивільно-правовий обов'язок з оплати
отриманих житлово-комунальних послуг,
якому кореспондує право вимоги
кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) -
вимагати сплату грошей за надані
послуги. Це ж і передбачає ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», згідно якої споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

За нормами ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї. Плата за користування
житлом (квартирна плата) обчислюється
виходячи із загальної площі квартири
(одноквартирного будинку). Розмір плати
за користування житлом (квартирної
плати) встановлюється Кабінетом
Міністрів України. Плата за комунальні
послуги (водопостачання, газ, теплова
енергія та інші послуги) береться крім
квартирної плати за затвердженими в
установленому порядку тарифами. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги. Квартирна плата та плата за
комунальні послуги в будинках
державного і громадського житлового
фонду вносяться щомісяця в строки,
встановлені відповідними органами.

Оскільки, як встановлено судом, такі
послуги надавалися до квартири НОМЕР_2,
а позивач їх оплачувала. Однак,
відповідач не проживає в квартирі
НОМЕР_2 і не користується послугами, що
надаються до даної квартири.

При тому, щодо позовної вимоги про
стягнення половини витрат за оплачені
комунальні послуги, суд враховує
встановлені судом і наступні
обставини.

Відповідач та позивач перебувають у
неприязних відносинах ще з початку
створення сім'ї відповідача - 1999 року,
що підтверджено як їхніми поясненнями,
так і поясненнями свідків ОСОБА_4 (син
позивача та брат відповідача), ОСОБА_2
(колишній чоловік позивача та батько
відповідача) та ОСОБА_7 (дружина
відповідача).

Суд вважає доведеними обставини того,
що позивач не дозволяє відповідачу як
співвласнику використовувати 1/2
частину квартири НОМЕР_2 на власний
розсуд, в тому числі і здачу в найм для
проживання іншим особам (з врахуванням
отримання відповідачем від батька
частини іншої квартири для проживання
з сімєю, тобто наявність права
власності і на іншу частину житла та
вибір місця проживання сімї, а також те,
що сім'я відповідача складається з
чотирьох чоловік, в тому числі двоє
дітей, яка не взмозі проживати в одній
кімнаті квартири НОМЕР_2) оскільки сама
ж позивач підтвердила категоричну
заборону з її боку на проживання в її
(як вона зазначає) квартирі - інших осіб.

При цьому, свідок ОСОБА_4 (син позивача
та брат відповідача) підтвердив в
поясненнях щодо поданих пропозицій
йому відповідачем, тобто братом свідка,
на обмін житлом (1/2 частини двох різних
квартир співвласниками яких вони є),
однак не підтвердив прийняття такої
пропозиції, так як посилався на
неможливість нести витрати щодо
оформлення такого обміну, а в
подальшому вказав на необхідність
придбання для нього однокімнатної
квартири, з метою звільнення квартири
НОМЕР_1 що не є предметом даного спору.
Свідок також підтвердив, що періодично
(при необхідності) проживає з мамою
(ночує), але не спростував відсутність
перешкод йому зі сторони як
співвласника квартири НОМЕР_2, тобто
ОСОБА_3 (брата) у користуванні свідком 1/2
частини квартири НОМЕР_2 (кімнати що
належить відповідачу), так і
відсутність перешкод іншого
співвласника квартири ОСОБА_2 (мами).

Свідок ОСОБА_2 (батько відповідача) та
ОСОБА_7(дружина відповідача) суду
пояснили, що саме поведінка позивача
спричинила те, що після створення сім'ї
відповідача, вони змушені були
проживати на орендованих квартирах,
допоки батько не надав їм частину
власної квартири, яку спільно з батьком
переобладнали та в подальшому не
переоформив цю частину на свого сина -
відповідача. Брати ОСОБА_2 та ОСОБА_4
готові обмінятися частками двох різних
квартир, однак щодо цього заперечує
сама позивач і не дозволяє сину ОСОБА_8
такий обмін.

Не заслуговують на увагу суду доводи
позивача і її вимоги щодо зняття
відповідача з реєстраційного обліку,
виходячи з такого.

За вимогами ст..41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності, яке є
непорушним. За ст..317, 319 ЦК України
власник володіє, користується і
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. А тому, проживання,
періодичне проживання чи не
проживання в квартирі НОМЕР_2 є правом
співвласника - відповідача за ст..369 ЦК
України. Тому, вимога про зняття з
реєстрації відповідача у квартирі, яка
є його власністю також, порушує його
право на використання свого майна.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Враховуючи встановлені всі обставини
спору, суд прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову за
необґрунтованості та недоведеності
позовних вимог.

На підставі ст. 317-319, 369, 526, 901, 903 ЦК
України, Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», ст. 64, 66, 67,
68 ЖК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209,
212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про зняття з реєстраційного обліку,
стягнення витрат на оплату комунальних
послуг - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя:
Польська
М.В.