№ 336/7003/13-ц
провадження № 2/336/3327/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя в складі:

головуючого судді
Дмитрюк О.В.,

при секретарі
Петрові С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
факту проживання однією сім»єю, поділ
майна та визнання права власності, -

В С Т А Н
О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, який
уточнював в процесі розгляду справи. В
позовній заяві зазначив, що з лютого 1997
р. він з відповідачкою почали проживати
разом в квартирі АДРЕСА_6, яка належала
на праві власності відповідачці.
ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народилась спільна
дитина - ОСОБА_3. 16 червня 2006 р. на
підставі договору купівлі-продажу вони
придбали трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 32 тис. доларів США, що
еквівалентно 161 600 грн. За умовами
договору у день його укладення було
сплачено 50 500 грн., залишок суми - 111 тис.
грн. покупець зобов'язався виплатити до
01.01.2007 р. Зазначав, що частину коштів на
купівлю квартири, а саме 10 тис. доларів
США, йому позичили батьки, а 6 тис.
доларів США йому позичив ОСОБА_4 За
взаємною згодою зазначену квартиру
було зареєстровано за відповідачкою.
Крім того, за час спільного проживання,
ними було придбано холодильник Samsung RL -
48 RECVB; телевізор Samsung LE 32Н87;
мікрохвильову піч Samsung; хлібопіч Zelmer
43Z011; кондиціонер LG S12AN, а також меблі:
стінний гарнітур; кухонний гарнітур;
ліжко двоспальне; м'який куток. У серпні
2013 року вони припинили спільне
проживання та ведення господарства,
після чого відповідачка почала
перешкоджати йому у володінні та
користуванні квартирою.

З урахуванням наведеного, позивач
просив встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_3 з лютого 1997 р.; визнати спільним
майном його та відповідача квартиру
АДРЕСА_3, холодильник Samsung RL - 48 RECVB,
телевізор Samsung LE 32Н87, мікрохвильову піч
Samsung, хлібопіч Zelmer 43Z011, кондиціонер LG
S12AN, а також меблі: стінний гарнітур;
кухонний гарнітур; ліжко двоспальне;
м'який куток; визнати за кожною зі
сторін право власності на ? частину
вказаної квартири; поділити їх спільно
набуте майно, виділивши йому
холодильник Samsung RL - 48 RECVB, телевізор Samsung
LE 32Н87.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позов, просив його
задовольнити.

Відповідач та її представник
заперечували проти задоволення позову
з підстав, викладених в письмових
запереченнях (т.1 а.с.53-56).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
відповідача та її представника, а також
звукозапис показань свідків, суд
вважає, що позов заявлений
необгрунтовано та не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 розділу VІІ Прикінцевих
положень СК України цей Кодекс набирає
чинності одночасно з набранням
чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004
р.

До сімейних відносин, які вже існували
на цю дату, норми СК України
застосовуються лише в частині тих прав
і обов'язків, що виникли після набрання
ним чинності. Ці права та обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коди вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

З наведеного вбачається, що
встановлення фактів проживання однією
сім'єю у період до 1 січня 2004 року
законодавством не передбачено, а отже
не підлягає задоволенню позовна заява
в частині встановлення факту
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім»єю без шлюбу з лютого 1997 р. по 01.01.2004
р.

Вирішуючи позовні вимоги в іншій
частині, суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін, які мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Ст.57 ЦПК України визначає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Ч.2 ст.59 ЦК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
послався на показання свідків та
письмові докази, що наявні в матеріалах
справи.

Допитані в суді свідки ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
пояснили, що з 1997 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
мешкали разом, вони сприймали сторін,
як родину.

Свідчення свідків та фото з
сімейного архіву не свідчать
беззаперечно про проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_10 однією сім»єю.

Позивач постійно зареєстрований
за адресою: АДРЕСА_4, приймав участь у
приватизації цієї квартири, 1/3 її
частини успадкував від батька ОСОБА_11,
тобто є її співвласником.

З 16.09.2006 р. ОСОБА_2 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_5, а з 1994 р. до цієї дати
була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6.

В наведеного вбачається, що
сторони були зареєстровані та
проживали за різними адресами.

Як зазначала в судовому засіданні
ОСОБА_10, систематичне відвідування
ОСОБА_1 її квартири обумовлене
наявністю у них спільної дитини -
ОСОБА_3, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1., з
якою позивач часто спілкувався. Інколи
вона довіряла йому ключі від квартири,
він погоджувався виконувати деякі її
доручення по господарству, які вона
сприймала як бажання допомогти їй та
доньці.

Вказані твердження ОСОБА_10 є
логічними, послідовними та не
спростовані в процесі судового
розгляду.

Позивач зазначив, що ним та
відповідачем за спільні кошти в сумі
32000 доларів США була придбана спірна
квартира АДРЕСА_1. Стверджував, що
частину грошових коштів у розмірі 10000
доларів США він позичив у своїх
батьків, а грошові кошти в розмірі 6000
доларів США йому надав, як позику,
ОСОБА_4

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Ст.1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов"язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як вбачається з наданої копії
розписки (т.1 а.с.136), виданої ОСОБА_1
15.09.2006 р., строк повернення боргу був
визначений сторонами - протягом року, а
згідно розписки від 15.06.2006 р. (т.1 а.с.137),
ОСОБА_1 зобов»язався повернути батьку
ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 10000 доларів
США протягом трьох років.

Статтями 58, 59 ЦПК України
передбачено поняття належності та
допустимості доказів.

Доказів того, що ОСОБА_4 чи ОСОБА_11
звертались з відповідними вимогами до
позичальника про повернення суми
боргу, в процесі розгляду справи суду
не надано, а тому відсутні підстави
вважати, що сума боргу не була
повернута.

Вказані розписки в разі доведеності їх
дійсності, є лише підставою для
стягнення переданих грошових коштів.

Крім того, з цих розписок
вбачається, що ОСОБА_1 отримав грошові
кошти, проте не зазначено, для яких
цілей.

Разом з тим, доводи відповідача та
надані нею докази в обґрунтування
заперечень проти позову, приймаються
судом при винесенні даного рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2
на праві приватної власності на
підставі свідоцтва на нерухоме майно
від 26.06.2006 р. в порядку безоплатної
приватизації належала квартира
АДРЕСА_2.

Договір купівлі-продажу від 16.06.2006
р. був посвідчений нотаріально,
покупцем вказано одну особу - ОСОБА_2
Відповідно до п.2.1 даного договору,
відповідач розраховувалась за
квартиру частками. У день укладання
договору продавцю було передано 50 500
грн., а 13.09.2006 р. відповідачем було
передано продавцю ще 111 100 грн., тобто
було здійснено повний розрахунок за
придбану квартиру.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2,
була продана за 90 900 грн., а квартира
АДРЕСА_1 придбана за 161 600 грн.

Згідно ч.2 ст.3 СК України, сім"ю
складають особи, які спільно
проживають, пов"язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов"язки.

П.5 ч.1 ст.256 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає справи
про встановлення факту проживання
однією сім"єю чоловіка та жінки без
шлюбу.

Під час судового розгляду позивачем не
надано належних та допустимих доказів
в обгрунтування позову, доводи
відповідача не спростовані, внаслідок
чого судом не встановлено перебування
сторін у фактичних шлюбних відносинах,
ведення спільного господарства та
сімейного бюджету, тобто проживання
однією сім»єю без реєстрації шлюбу, суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 в повному обсязі.

ОСОБА_2 заявила клопотання про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності.

Згідно ст.257 ЦК України, загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлюється у три роки.

Клопотання задоволенню не підлягає,
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази того, що позивач дізнався про
порушення його права до його звернення
до суду з даним позовом.

Ч.6 ст.154 ЦПК України передбачено, що
якщо у задоволенні позову було
відмовлено, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне скасувати заходи
забезпечення позову, які було
застосовані ухвалою суду від 18.09.2013 р.

У порядку ст.88 ЦПК України, судовий збір
не підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім»єю, поділ майна
та визнання права власності -
відмовити.

Скасувати заходи по забезпеченню
позову, прийняті ухвалою
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 18.09.2013 року, про
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3,
що належить ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1).

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 (стягувач: ОСОБА_1,
проживає: АДРЕСА_4, ІН - НОМЕР_2, боржник:
ОСОБА_2, проживає: АДРЕСА_5, ІН - НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.Дмитрюк