Номер провадження: 22-ц/785/4931/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Фабіжевській Т.С.

за участю: представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, що діє у
власних інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, на
заочне рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 27 березня
2014 року за позовом ОСОБА_3, що діє у
власних інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору, Орган опіки та
піклування Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні
житлом,

в с т а
н о в и л а:

30 липня 2013 року ОСОБА_3, що діє у власних
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся до суду з
вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що він та відповідачка ОСОБА_8 є
батьками дітей, з 2002 року по 2008 року
вони проживали однією сім'єю в квартирі
АДРЕСА_1, яка належить праві власності
відповідачці ОСОБА_8 і яка є
зареєстрованим місцем проживання
дітей. З 2010 року діти проживали з ним за
договором про тимчасове проживання за
адресою: АДРЕСА_2, строк дії договору
закінчився 01 липня 2013 року. Іншого
житла у нього і дітей немає, але вони не
можуть вселитися у спірну квартиру,
оскільки замки поміняні і в квартирі
проживає відповідачка ОСОБА_9 з дозволу
ОСОБА_8 на підставі договору оренди,
який укладений без його письмової
згоди як законного представника
малолітніх дітей та дозволу органів
опіки та піклування. Тому вказаний
правочин оренди житла є нікчемним, не
створює юридичних наслідків і є
недісйним з моменту його вчинення, й
відповідачка ОСОБА_9 підлягає
виселенню з квартири без надання
іншого житла. Він та малолітні діти
мають право користування спірною
квартирою, матір дітей - відповідачка
ОСОБА_8, порушує це права, тому він у
власних інтересах та в інтересах дітей
має право вимагати усунення перешкод в
користуванні квартирою шляхом
зобов'язання відповідачку ОСОБА_8 не
чинити перешкод у користуванні
квартирою та вселення в неї.

Посилаючись на ці обставини, та ст. 8
Європейської конвенції про захист
прав людини від 04 листопада 1950 року, ст.
16 Конвенції ООН про права дитини від 20
листопада 1989 року, ст. ст. 15, 16, 216, 216, 391,
396, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 116, 156 ЖК
України, ст. 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей", позивач
просив суд позов задовольнити (а.с. 2-4).

Відповідачі ОСОБА_8,, ОСОБА_9, та
представник третьої особи, Органу
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, в судове засідання не
з'явилися.

Заочним рішенням суду першої інстанції
у задоволенні позову ОСОБА_3, що діє у
власних інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
відмовлено (а.с. 53-54).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3,
що діє у власних інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, просить рішення суду першої
інстанції скасувати й ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права (а.с. 56-58).

Відповідачі ОСОБА_8,, ОСОБА_9, та
представник третьої особи, Органу
опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи
сповіщені належним чином.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3,
що діє у власних інтересах та в
інтересах малолітніх дітей ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, пояснення на апеляцію
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено, що його право
користування спірною квартирою, а
також права дітей на проживання
порушені.

Проте з вказаним висновком суду першої
інстанції погодитись неможливо за
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_8
є батьками малолітніх дітей ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с. 5,6).

В квартирі АДРЕСА_1 проживають та
зареєстровані відповідачка ОСОБА_8 та
малолітні діти (а.с. 9).

Згідно із ст. 396 ЦК України, особа, яка
має речове право на чуже майно, має
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна, відповідно
до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Частиною 1 та 4 ст. 156 ЖК України
передбачено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Статтею 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» та ст.17
Закону України «Про охорону дитинства»
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна. Неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. Органи опіки
та піклування здійснюють контроль за
дотримання батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.
Для здійснення правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органу
опіки та піклування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення. Для встановлення у судовому
засіданні фактів, зазначених у частині
першій цієї статті, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

В порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212,
213, 214 ЦПК України суд першої інстанції
не з'ясував повно та всебічно
обставини, які мають значення для
вирішення справи, та не дослідів і не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку апеляційний суд має законні
підстави для встановлення обставин, що
мають значення для справи, та
дослідження й оцінки наявних у справі
доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
з 2002 року по 2008 року позивач ОСОБА_3 та
відповідачка ОСОБА_8 проживали однією
сім'єю в квартирі АДРЕСА_1, яка належить
праві власності відповідачці ОСОБА_8 і
яка є зареєстрованим місцем проживання
дітей.

З 2010 року діти проживали з позивачем
ОСОБА_3 за договором про тимчасове
проживання за адресою: АДРЕСА_2, строк
дії договору закінчився 01 липня 2013 року
(а.с. 7,8).

Іншого житла у позивача і дітей немає,
але вони не можуть вселитися у спірну
квартиру, оскільки замки поміняні і в
квартирі проживає відповідачка ОСОБА_9
з дозволу власника ОСОБА_8 на підставі
договору оренди, який укладений без
його письмової згоди як законного
представника малолітніх дітей та
дозволу органів опіки та піклування, а
тому у відповідності до ст. ст. 203, 215, 216
ЦК України та ст. 177 СК України є
нікчемним з моменту його вчинення й не
створює ніяких юридичних наслідків.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що позивач ОСОБА_3
довів належними й переконливими
доказами те, що відповідачі порушують
права малолітніх дітей на користування
спірним житлом. Тому у відповідності до
ст. ст. 15, 16 ЦК України його вимоги
підлягають захисту судом.

Отже, вимоги ОСОБА_3, як колишнього
члена сім'ї власника квартира і
законного представника малолітніх
дітей, є законними обґрунтованими,
справедливими й підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006
року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" зазначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 та ст. 13
Європейської Конвенції про захист прав
і основоположних свобод людини кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь -
якого висунутого проти нього
кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в
цій Конвенції, було порушено, має право
на ефективний засіб юридичного захисту
в національному органі, навіть якщо
таке порушення було вчинене особами,
які здійснювали свої офіційні
повноваження.

Одним з елементів здійснення принципу
справедливого судочинства є принцип
"рівності вихідних умов", дотримання
балансу сторін при розгляді справи в
суді.

У статті 8 Європейської Конвенції про
захист прав і основоположних свобод
людини кожен має право на повагу до
свого приватного і сімейного життя, до
свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть
втручатись у здійснення цього права, за
винятком випадків, коли втручання
здійснюється згідно із законом і є
необхідним у демократичному
суспільстві в інтересах національної
та громадської безпеки чи економічного
добробуту країни, для запобігання
заворушенням чи злочинам, для захисту
здоров'я чи моралі або для захисту прав
і свобод інших осіб.

Термін «житло» в тлумачення
Європейського суду з прав людини
означає переважно місце, де особа
мешкає на постійній основі, проте, цей
термін може поширюватись і на місце, де
особа мала твердий намір мешкати.

Таким чином, у даному випадку рішення
суду першої інстанції ухвалено з
порушенням принципу справедливого
судочинства - дотримання справедливої
рівноваги між інтересами сторін у
справі і в наслідок порушенням
положень ч. 1 ст. 6, ст. ст. 8, 13 Конвенції
про захист прав і основоположних
свобод людини та ст. 1 ЦПК України.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

Позивач ОСОБА_3 поніс і документально
підтвердив витрати по сплаті судового
збору, пов'язаний з подачею позову, в
сумі 114,70 грн. (а.с. 1), документально
підтверджені і витрати, пов'язані з
подачею апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції в сумі 121,80 грн.
(а.с. 55). Тому з відповідачки ОСОБА_8 на
користь позивача підлягають стягненню
вказані витрати на загальну суму 236,50
грн. (114,70 грн. + 121,80 грн.).

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 212,
213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ст. ст. 391, 396 ЦК України, ст. 177 СК
України, ст. 156 ЖК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду й ухвалення нового
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 що діє у
власних інтересах та в інтересах
малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6
задовольнити, заочне рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 27 березня 2014 року скасувати й
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3, що діє у власних
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Орган опіки та піклування Суворовської
районної адміністрації Одеської
міської ради, про усунення перешкод у
користуванні житлом, задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, ОСОБА_3
та малолітніми дітьми, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6,
ідентифікаційний номер платників
податків НОМЕР_1, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_2, з малолітніми
дітьми, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце
проживання: АДРЕСА_1, в квартиру
АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_3, з квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер
платників податків НОМЕР_1,
зареєстроване місце проживання:
АДРЕСА_2, витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору в сумі 236, 50 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік