Провадження №22-ц/784/2394/14 Суддя у
першій інстанції - Батченко О.В.
Суддя-доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

21 серпня 2014 року
м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання -
Кудрі В.М.,

за участю представника відповідачів
Сапожника А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7

на ухвалу Центрального районного суду
м. Миколаєва від 4 липня 2014 року,
постановлену у справі за

позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Миколаївської міської ради,
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про покладення
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

27 листопада 2013 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися з позовом до Миколаївської
міської ради про покладення
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову
вказували, що покрівлі житлових
будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3, а також по АДРЕСА_4, де вони
проживають, тривалий період часу
перебувають в аварійному стані та
потребують капітального ремонту.
Внаслідок цього відбувається руйнація
їх квартир та будинків в цілому, чим
порушуються їх житлові права.

Посилаючись на те, що власник
майна зобов'язаний утримувати його, а
також на вимоги ст. 322 ЦК України та
Закону України «Про місцеве
самоврядування», позивачі просили
зобов'язати відповідача включити до
плану об'єктів, які потребують
першочергового капітального ремонту,
покрівлі їх житлових будинків.

Ухвалою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 4 липня 2014 року до
участі у справі в якості
співвідповідача залучено виконавчий
комітет Миколаївської міської ради.

Ухвалою того ж суду від 4 липня 2014
року провадження у справі закрите на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, у
зв'язку з тим, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

В апеляційній скарзі позивачі,
посилаючись на незаконність закриття
провадження у справі, просили ухвалу
суду скасувати, а справу направити до
суду першої інстанції для продовження
її розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника відповідачів,
дослідивши матеріали справи, колегія
судів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
спір є публічно-правовим, тому справа
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, а повинна
розглядатися за правилами Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Проте, з таким висновком погодитися не
можна.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд
закриває провадження у справі, якщо
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

У статтях 2, 17 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі
термін "суб'єкт владних повноважень"
означає орган державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.7
ч.1 ст.3 КАС України).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно прийнятих або вчинених ними
при здійсненні владних управлінських
функцій.

Критеріями розмежування справи
цивільного судочинства від справи
адміністративного судочинства є
одночасно: суб'єктний склад учасників
процесу та характер спірних
правовідносин.

Спір у справі, що розглядається, не
стосується захисту прав, свобод і
інтересів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів
місцевого самоврядування, а пов'язаний
із захистом порушених або невизнаних
прав та інтересів позивачів, що
виникають із житлових (цивільних)
правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачі звернулися з позовом до
органів місцевого самоврядування про
зобов'язання здійснити дії щодо
утримання у належному стані їх
житлових будинків, посилаючись на
порушення їх житлових прав.

Розгляд таких справ, згідно з
положеннями ч. 1 ст.15 ЦПК України,
відбувається за правилами цивільного
судочинства.

Такі ж роз'яснення надав Вищий
спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пунктах 21, 24 постанови Пленуму
№ 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ». Зокрема, у п. 24 зазначено, що у
порядку цивільного судочинства
розглядаються спори щодо права особи
на житло (приватизація житла, взяття на
облік, громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, або зняття із
такого обліку, надання житла,
користування жилим приміщенням у
будинку державного чи приватного
жилого фонду, житлово-будівельних
кооперативів, у гуртожитках,
встановлення автономного опалення у
приміщенні державного житлового фонду,
зняття з реєстраційного обліку місця
проживання за наявності спору,
зобов'язання органу влади чи органу
місцевого самоврядування здійснити
необхідні дії щодо утримання у
належному стані житлового будинку,
виселення, а також спори щодо
забезпечення житлових прав мешканців
гуртожитків (ст. 25 Закону України від 4
вересня 2008 року № 500-VII « Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків») тощо). Такі
спори є житловими (цивільними) спорами,
незалежно від участі у справі як
відповідача суб'єкта владних
повноважень.

За таких обставин, постановлена ухвала
підлягає скасуванню на підставі п.3 ч. 1
ст. 311 ЦПК України, а справа
направленню до суду першої інстанції
для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 311, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 4 липня 2014 року скасувати,
а справу направити до суду першої
інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
в касаційному порядку оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Судді: