Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5236/14 Головуючий у 1
інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 03» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року
по справі

за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність
головного державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції Харченко
Ольги Григорівни, боржник: ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із
скаргою на бездіяльність головного
державного виконавця Шевченківського
ВДВС ЗМУЮ Харченко О.Г., боржник: ОСОБА_5

В обґрунтування вимог зазначала, що
рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 30.09.2013 року її
позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_5 на
її користь суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми у розмірі
7 695,45 грн. та судовий збір в розмірі 229,40
грн.

23.01.2014 року головним державним
виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ
Харченко О.Г. винесено постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№41688977 про примусове виконання
виконавчого листа №336/4762/13-ц про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суми боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми у розмірі
7 695,45 грн. та про відкриття виконавчого
провадження ВП №4168850 про примусове
виконання виконавчого листа №336/4762/13-ц,
виданого 17.12.2013 року Шевченківським
районним судом м. Запоріжжя про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суми понесеного судового збору у
розмірі 229,40 грн.

28.03.2014 року головним державним
виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ
Харченко О.Г. винесено постанову ВП
№41688977 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, та накладено арешт на 1/4
частину квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 50,65 кв.м., що належить боржнику на
праві власності.

29.05.2014 року постановою головного
державного виконавця Шевченківського
ВДВС ЗМУЮ Харченко О.Г. ВП №41688977
повернуто виконавчий лист №336/4762/13-ц
про стягнення з ОСОБА_5 7 695,45 грн. на
підставі п.2 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження». Згідно
відміток на виконавчому листі 29.05.2014
року було стягнуто 155,99 грн. основного
боргу.

30.05.2014 року головним державним
виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ
Харченко О.Г. винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження ВП
№41688850 про стягнення з ОСОБА_5 на її
користь суму судового збору у розмірі
229,40 грн.

11.06.2014 року її представником повторно
подано заяву про прийняття до
виконання виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_5 на її користь 7 695,45
грн., за результатами розгляду якої
постановою головного державного
виконавця Шевченківського ВДВС ЗМУЮ
Харченко О.Г. відкрито виконавче
провадження ВП №43697661.

16.06.2014 року винесено постанову про
примусове виконання вказаного
виконавчого листа №336/4762/13-ц.

Головним державним виконавцем
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ
Харченко О.Г. за період з 20.06.2013 року не
було проведено жодних виконавчих дій,
направлених на примусове виконання
ОСОБА_5 судового рішення: не
встановлено наявність (відсутність) у
боржника ОСОБА_5 коштів, на які можливо
звернути стягнення, заробітної плати
(заробіток), доходів, пенсії та іншого
майна, в тому числі - рухомого майна, на
яке можливо звернути стягнення з метою
його реалізації.

Проте боржник має у власності 1/4
частину квартири АДРЕСА_1, з приводу
якої не проведено виконавчих дій,
направлених на реалізацію вказаного
майна.

На підставі зазначено просила:

Визнати незаконною бездіяльність
головного державного виконавця
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ
Харченко О.Г., що полягає у не
проведенні виконавчих дій, направлених
на примусове виконання боржником
ОСОБА_5 рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2013
року, а саме - не встановлено наявність
(відсутність) у боржника ОСОБА_5 коштів,
на які можливо звернути стягнення,
заробітної плати (заробіток), доходів,
пенсії та іншого майна, в тому числі -
рухомого майна, на яке можливо звернути
стягнення з метою його реалізації.

Визнати незаконною бездіяльність
головного державного виконавця
Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ
Харченко О.Г., що полягає у не
проведенні виконавчих дій, направлених
на примусове виконання боржником
ОСОБА_5 рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2013
року, а саме - не звернення стягнення на
1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що
належить на праві власності боржнику
ОСОБА_5

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року в
задоволенні скарги відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неналежне
повідомлення боржника про розгляд
справи, просить скасувати ухвалу суду
та постановити нову про задоволення
скарги.

ОСОБА_3 отримала повістку 21 листопада
2014 р., в судове засідання не з'явилася,
причини неявки не повідомила.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
головного державного виконавця
Харченко О.Г., обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

При розгляді скарги ОСОБА_3 суд
правильно встановив факти, висновки
про відсутність підстав для
задоволення скарги ґрунтуються на
зібраних та оцінених за правилами ст.212
ЦПК України доказах.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність та необґрунтованість
ухвали є неприйнятними з огляду на
наступне.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, а рішень про
примусове виселення - п'ятнадцяти днів,
та попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.30 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме:

- закінчення виконавчого провадження -
згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа
стягувачу - згідно із статтею 47 цього
Закону;

- повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадовій особі),
який його видав, - згідно із статтею 48
цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Частина 2 ст. 52 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачає, що
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

З матеріалів справи вбачається, що
13.06.2014 р. державному виконавцю Харченко
О.Г. передано виконавчий лист №336/4762/13-ц
від 17.12.2013 року, виданий Шевченківським
районним судом м. Запоріжжі про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суму боргу 7695,45 грн., у виконання
зазначених вимог закону державним
виконавцем 16.06.2014 р. винесено постанови
про відкриття виконавчого провадження,
копії яких направлено на адресу сторін
виконавчого провадження, і боржнику
ОСОБА_5 надано строк для добровільного
виконання судових рішень.

Після відкриття виконавчого
провадження для встановлення місця
проживання боржника, його доходів та
виявлення майна, державним виконавцем
направлені запити до Пенсійного Фонду,
Державної податкової служби, органів
ДАІ, реєстратора прав власності на
нерухоме майно, адресно-довідкового
сектору ВГІРФО ГУМВС України в
Запорізькій області.

Постановою державного виконавця від
01.07.2014 р. з боржника стягнуті витрати на
проведення виконавчих дій в сумі 100 грн.

Розпорядженням державного виконавця
від 03.07.2014 р. на погашення боргу на
користь ОСОБА_3 зараховано - 170 грн.,
розпорядженням від 02.09.2014 р. - 270 грн.,
розпорядженням від 06.10.2014 р.- 270 грн. (
а.с.63-65).

З огляду на викладене є неприйнятними
доводи про неприйняття державним
виконавцем заходів для встановлення
доходів, наявності коштів та майна у
боржника.

На час розгляду скарги строк,
передбачений ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження», не сплив,
виконавчий лист перебуває на виконанні
у виконавчій службі.

Разом з тим, Закон «Про виконавче
провадження» не визначає
послідовність дій виконавця,
направлених на виявлення коштів та
майна у боржника.

Заперечуючи проти скарги, державний
виконавець посилався на те, що ним
будуть проводитись дії з примусового
виконання рішення суду зі встановлення
у боржника наявності майна, на яке
можливо звернути стягнення, та опису
цього майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Оскільки виконавчий лист на виконанні
знаходиться в межах строку
передбаченого ч.2 ст.30 Закону України
«Про виконавче провадження», доводи
ОСОБА_3 про те, що державний виконавець
не використав надані йому законом
повноваження для виконання судового
рішення, є передчасними. В той же час
скарга не містить конкретного об'єкта
оскарження, скаржницею не зазначено, в
чому саме полягали бездіяльність
державного виконавця, які вимоги
закону України «Про виконавче
провадження» не було дотримано в ході
виконання рішення та в чому виявилися
такі порушення, у зв'язку з чим скарга
не направлена на відновлення прав або
усунення допущених порушень.

Постановою від 29.05.2014 року виконавчий
лист повертався стягувачу, дана
постанова не була оскаржена ОСОБА_3,
тому посилання на обставини щодо
виконавчого провадження №41688977 не
можуть прийматися до уваги при оцінці
дій(бездіяльності) державного
виконавця по виконавчому провадженню
№4369766, яке відкрито постановою від
16.06.2014 р.

Відповідно до ч.7 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
якщо сума, що підлягає стягненню за
виконавчим провадженням, не перевищує
десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживає
та зареєстрована у АДРЕСА_1, іншого
житла не має, стягнута судом сума 7695,45
грн. та залишок непогашеного боргу не
перевищує 10 мінімальних заробітних
плат.

З огляду на встановлені обставини, суд
обґрунтовано визнав, що вимоги скарги
про бездіяльність державного
виконавця щодо не звернення стягнення
на квартири не відповідають вимогам ч.7
ст. 52 Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про те, що в даному випадку не
встановлено порушення державним
виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ
закону, прав і свобод ОСОБА_3,
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам закону.

Частиною 3 ст. 387 ЦПК України
передбачено, що якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Згідно вимог п.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя від 28 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: