Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4171/14
Головуючий у 1 інстанції: Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач: Денисенко
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення
Димитрівського міського суду
Донецької області від « 18» червня 2014 р.
у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного договору № DOXRRX01300476 від 04
червня 2007 року відповідачка отримала
кредит у розмірі 2860,80 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.
Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між нею та Банком
договір. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісячно в
період сплати позичальником
здійснюється щомісячний платіж для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрат згідно Умов. У
зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язань за кредитним договором
станом на 14.02.2014 року заборгованість за
кредитом склала 2478,94 грн.,
заборгованість за процентами за
користуванням кредитом - 13914,07 грн.,
заборгованість за комісією за
користуванням кредитом - 630,81 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 16208,08 грн., за
штрафом (фіксована частина) - 500,00 грн.,
за штрафом (процентна складова) - 1661,60
грн., а всього 35393,50 грн., які позивач
просив стягнути на свою користь з
відповідача та понесені ним судові
витрати у сумі 353,93 грн. судового збору.

Рішенням Димитрівського міського суду
Донецької області від 18 червня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» подало апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
пояснення представника апелянта
Ковалишкіна В.В., перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно з п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглядав
справу.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідно до укладеного договору №
DOXRRX01300476 від 04 червня 2007 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_3 кредит у
розмірі 2860,80 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12,00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом на строк 12 місяців з 04
червня 2007 року по 04 червня 2008 року.
Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між нею та Банком
договір. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісячно в
період сплати позичальником
здійснюється щомісячний платіж для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, за відсотками, комісією, а
також інших витрат згідно Умов (а.с. 5,
6-9).

У зв'язку з порушенням відповідачем
зобов'язань за кредитним договором
станом на 14.02.2014 року заборгованість за
кредитом склала 2478,94 грн.,
заборгованість за процентами за
користуванням кредитом - 13914,07 грн.,
заборгованість за комісією за
користуванням кредитом - 630,81 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 16208,08 грн., за
штрафом (фіксована частина) - 500,00 грн.,
за штрафом (процентна складова) - 1661,60
грн., а всього 35393,50 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 у справі
за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення
заявила про застосування строків
позовної давності (а.с. 31).

Судом установлено, що останній раз
ОСОБА_3 внесла кошти за цим картковим
рахунком 20 серпня 2007 року (4, 32, 33) .

Позов про стягнення кредитної
заборгованості пред'явлено банком у
квітні 2014 року.

Доводи апелянта про те, що строк
позовної давності переривався сплатою
заборгованості по кредиту у розмірі 45
грн. 03 вересня 2012 року та 3,65 грн. 21
грудня 2012 року, необґрунтовані.

Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Із виписки карткового рахунку НОМЕР_1
ОСОБА_3 вбачається, що останній платіж
за кредитом нею дійсно був зроблений 20
серпня 2007 року, а в період п'ятирічного
строку позовної давності - з 25 квітня 2009
року по 24 квітня 20014 року відбулося 03
вересня 2012 року та 21 грудня 2012 року
зарахування зазначених коштів банком,
а не сплата їх відповідачкою. Доказів
того, що зазначені зарахування були
здійснені банком за згодою та з відома
відповідачки суду не надано. Тому,
зазначені платежі не свідчать про
переривання строку позовної давності
за зазначеним договором кредиту.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов до висновку про те,
що позивач пропустив строк звернення з
позовними вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом.

Між тим, суд відмовив у стягненні пені
з посиланням на подвійне стягнення
неустойки.

Такий висновок суду не відповідає
обставинам справи та закону.

Умовами договору передбачено
застосування пені як виду
цивільно-правової відповідальності за
порушення позичальником строків
погашення кредиту і процентів за
користування ним.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня (у цьому
спорі - з першого місяця) прострочення й
доти, доки зобов'язання не буде
виконано. Її розмір збільшується
залежно від продовження
правопорушення.

Умовами кредитного договору № DOXRRX01300476
від 04 червня 2007 року, укладеного
сторонами, передбачено обов'язок
позичальника сплачувати за порушення
зобов'язання - пеню та штраф.

При цьому, відповідно до п. 5.1, п.5.2
кредитного договору пеня, як вид
цивільно-правової відповідальності
застосовується у випадку порушення
позичальником обов'язку з поверненням
тіла кредиту та сплати процентів за
користування кредитом у визначений
договором строк.

У той же час, згідно з п. 5.3. кредитного
договору сплата штрафу як виду
цивільно-правової відповідальності
передбачена за інше правопорушення - за
прострочення зазначених у п. 3.41
договору строків погашення тіла
кредиту і процентів за кредитом, тобто
за порушення графіку погашення кредиту
і процентів.

За таких обставин висновки суду про
покладення на відповідачку подвійної
цивільно-правової відповідальності
одного і того ж виду за одне і те саме
порушення договірного зобов'язання не
відповідають обставинам справи.

Проте, позовні вимоги про стягнення
пені у сумі 16208 грн. 08 коп. не підлягають
задоволенню у зв'язку з пропуском
банком строку позовної давності, який
застосований судом і до основної
заборгованості, а не з підстав
подвійної цивільно-правової
відповідальності як зазначено судом
першої інстанції. Тому, в цій частині
рішення суду підлягає відповідній
зміні.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції на підставі п. 3, п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України в частині підстав
відмови у стягненні неустойки підлягає
зміні з підстав, викладених в
мотивувальній частині цього рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити
частково.

Рішення Димитрівського міського
суду Донецької області від 18 червня 2014
року по цій справі в частині підстав
відмови у стягненні неустойки змінити
з мотивів, викладених в мотивувальній
частині цього рішення.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: