АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції - Гайдук С.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
Ухвала

Іменем
України

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Мороз Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські ресурси»
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 серпня 2014 року в
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські ресурси» до ОСОБА_2, 3-я
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання права власності на нежиле
приміщення як окремий виділений в
натурі об»єкт нерухомості,-

в с т а
н о в и л а:

В травні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українські ресурси»
пред»явило вказаний позов до ОСОБА_2 та
зазначало,що відповідно до договору
купівлі-продажу від 14.01.1999 року
товариством було придбано нежитлове
приміщення в частині по АДРЕСА_1 як
окремий індивідуально визначений
об»єкт, а не як частку в спільній
частковій власності чи з іншою особою у
спільну часткову власність. Право
власності на це нежитлове приміщення
було зареєстровано як на частку у
спільній частковій власності площею 264
кв.м.. Вказані нежитлові приміщення
вбудовані у багатоквартирний будинок,
конкретно визначені й відокремлені від
решти частин, які є самостійними
об»єктами права власності. Проте
розпорядитися цими приміщеннями
шляхом відчуження неможливо,оскільки
нотаріус для посвідчення договору
купівлі-продажу вимагає згоди
співвласників, яких не існує, а
відповідач, який мав наміри придбати
приміщення, не визнає за позивачем
право власності на ці приміщення, як
окремий виділений в натурі об»єкт
нерухомості, в зв»язку з чим позивач
просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 05 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції,як таке що не відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права та ухвалити нове,
яким позов задовольнити.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з»явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу приміщення
від 14.01.1999 року Фонд приватизації
комунального майна Шевченківського
району м. Києва продав, а ТОВ
«Українські ресурси» ЛТД купив «нежиле
приміщення в частині, яке знаходиться
за адресою : АДРЕСА_1 … Згідно
довідки-характеристики загальна площа
відчужуваного нежилого приміщення -
264,0 м кв., що становить 17/100 ідеальних
часток від всієї будівлі…».

Згідно з актом передачі проданого
приміщення, складеного 15.01.1999 року, ТОВ
«Українські ресурси» ЛТД прийняли від
Фонду приватизації комунального майна
Шевченківського району м. Києва
продане шляхом викупу нежиле вбудоване
приміщення площею 264, 0 м кв. за адресою -
АДРЕСА_1

Довідкою про показники об»єкта
нерухомого майна № НЖ-2013 № 2856 від 16.07.2013
року , Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об»єкти нерухомого майна
повідомило, що відповідно до
проведеної інвентаризації від 16.07.2013
року загальна площа групи нежитлових
приміщень АДРЕСА_1 становить 261, 5
кв.м..Площа зменшилась внаслідок
проведених ремонтно-оздоблювальних
робіт. Згідно п. 8 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об»єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Держбуду
України від 24.05.2001 р. за № 127 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 10.07.2001 р. за № 582/5773 ( зі змінами
та доповненнями) група приміщень має
АДРЕСА_1.

Листом від 14.04.2014 року приватний
нотаріус ОСОБА_3 роз»яснив, що у
правовстановлюючому документі
міститься опис об»єкта нерухомості, як
частки у спільній частковій власності,
що унеможливлює посвідчення ним
договору купівлі-продажу нежитлового
приміщення, що знаходяться за адресою :
АДРЕСА_1 між ТОВ «Укрресурси» ЛТД та
фізичною особою ОСОБА_2.

Пред»явивши даний позов про
визнання права власності на нежилі
приміщення з АДРЕСА_1, як окремий
виділений в натурі об»єкт нерухомості
на підставі ст. 392 ЦК України, ТОВ
«Українські ресурси» ЛТД зазначало , що
ОСОБА_2, який мав намір придбати вказані
приміщення, не визнає одноосібне право
товариства на вказане нерухоме майно,
оскільки на думку нотаріуса відповідно
до правовстановлюючого документу
позивачу належить право власності не
як на окремий виділений в натурі об»єкт
нерухомого майна, а як на частку у
спільній частковій власності.

Відповідно до статті 392 ЦК
України, власник майна може пред»явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

При цьому, позов про визнання
права власності - це вимога власника
майна про констатацію перед третіми
особами факту наявності в нього права
власності на спірне майно, а
необхідною умовою захисту права
власності шляхом його визнання служить
підтвердження позивачем своїх прав на
майно.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 14.01.1999 року позивач
є власником нежилого приміщення за
адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 264,0
м кв., що становить 17/100 ідеальних часток
від всієї будівлі.

Станом на 16.07.2013 року згідно з
довідкою Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна загальна площа групи
нежитлових приміщень АДРЕСА_1
становить 261, 5 кв.м.. Площа зменшилась
внаслідок проведених
ремонтно-оздоблювальних робіт. Згідно
п. 8 Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об»єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Держбуду України від 24.05.2001 р. за № 127 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 10.07.2001 р. за № 582/5773 ( зі змінами
та доповненнями) група приміщень має
АДРЕСА_1.

Зазначаючи про те, що нотаріусом
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
з підстав того, що у
правовстановлюючому документі
міститься опис об»єкта нерухомості
(нежиле приміщення за адресою :
АДРЕСА_1, загальною площею 264,0 м кв. ), як
частки у спільній частковій власності,
позивач просить суд визнати право
власності на нежилі приміщення з
АДРЕСА_1, які не відображені у договорі
купівлі-продажу від 14.01.1999 року як
об»єкт вказаного правочину.

Колегія суддів вважає, що
обраний позивачем спосіб захисту права
не відповідає статті 16 ЦК України,
оскільки фактично позивачем ставиться
питання про визнання за ним права
власності на об»єкт , що перебуває у
його власності, який зазнав змін після
проведення в ньому
ремонтно-оздоблювальних робіт, а не
підтверджує своє право власності на
індивідуально визначену річ, що
відображена у правовстановлюючому
документі як це передбачено при
визнанні права у разі його невизнання
третьою особою.

Беручи до уваги всі встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв"язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість рішення
постановленого по даній справі та
відсутність підстав до його
скасування.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК
України,колегія суддів,-

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українські ресурси» відхилити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 05 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -
Судді -