Єдиний унікальний номер 722/2332/14-ц
Номер провадження 2/722/536/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Сокирянський районний
суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Побережної О.Д.

при секретарі: Горн Г.П.

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сокиряни
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про визнання договору
недійсним та застосування наслідків
його недійсності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.10.2014 року звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. Посилається на
те, що 23.09.2014 року він уклав з
відповідачем договір фінансового
лізингу № 001205.

Вважає, що відповідно до п.п. 3, 17, 19, 22 ст.
1 Закону України «Про захист прав
споживачів» діяльність відповідача з
надання послуг фінансового лізингу в
частині надання послуг фізичним
особам, які є споживачами регулюється
зазначеним Законом. При цьому,
відповідачем порушено права споживача,
передбачені ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», включенням до
договору умов, які у переважній своїй
більшості є несправедливими. Зокрема:

1) вибір продавця предмету лізингу за
договором здійснює відповідач
відповідно п. 3.5 договору щодо усунення
лізингодавця від відповідальності в
частині якості, комплектності,
справності тощо суперечить положенням
ст. 808 ЦК України щодо солідарної
відповідальності продавця і
лізингодавця, що обмежує право
споживача на захист і отримання
відшкодування у передбачених законом
випадках;

2) у договорі відсутні будь-які
відомості про продавця товару, його
найменування та місцезнаходження, куди
має звертатися споживач у випадку
порушення якості, комплектності та
інших умов продажу товару;

3) пунктом 5.4 договору встановлена
можливість зміни лізингодавцем
вартості предмета лізингу з моменту
укладання договору і до повної сплати
авансу лізингоодержувачем. У цьому
випадку передбачений обов'язок
лізингоодержувача одиноразово
доплатити різницю такої вартості до
вже сплаченої суми авансових платежів,
тоді як у разі збільшення ціни предмету
лізингу лізингоодержувач зобов'язаний
доплатити різницю комісії за
організацію, яка сплачується у момент
укладання договору. Однак, у разі
зменшення вартості предмета лізингу
різниця комісії за організацію
поверненню не підлягає;

4) пунктом 7.5 договору передбачено, що з
моменту одержання письмового від
лізингодавця про розірвання цього
договору у зв'язку з невиконанням
лізингоодержувачем його умов,
експлуатацію предмета лізингу не
допускається. Водночас пунктами 4.3.2 та
4.3.4 договору відповідач передбачив
право на розірвання договору в
односторонньому порядку у випадку
несплати лізингоодержувачем одного
місячного внеску. При непогашені
заборгованості на протязі місяця
лізингодавець залишає предмет лізингу
у «своєму салоні» та вважає договір
таким, що втратив силу та є розірваним
за порушення лізингоодержувачем умов
договору. При цьому, лізингодавець «не
зобов'язаний завчасно повідомляти
лізингоодержувача про розірвання
договору», тобто відповідачу надано
право односторонньо вирішувати
питання про розірвання договору і за
наявності порушень позивачем його
умов, обмежують його право на
користування предметом лізингу;

5) пунктом 4.4.1, 8.14 договору передбачено,
що споживач має право достроково
здійснити сплату всіх лізингових
платежів лише після спливу 12
календарних місяців з моменту
підписання акту прийому-передачі
предмета лізингу. Більш того, у п. 8.14
договору за дострокове виконання
споживачем своїх договірних
зобов'язань по сплаті лізингових
платежів передбачений штраф в розмірі
10% від суми дострокового погашення;

6) згідно п. 6.4 договору лізингодавець
звільняється від відповідальності
стосовно будь-яких претензій, вимог або
проваджень проти лізингодавця як
власника предмета лізингу щодо
будь-якого травмування, смерті,
пошкодження або втрати, спричинених
навколишньому середовищу, юридичним
або фізичним особам або майну, що
пов'язано з володінням, експлуатацією,
транспортуванням та іншого предмета
лізингу; При цьому, згідно п. 10.3
договору, страхування предмета лізингу
здійснюється за рахунок
лізингоодержувача на користь
лізингодавця;

7) пунктом 8.15 договору встановлено, що у
разі зміни розміру лізингових
платежів, сторони укладають відповідну
додаткову угоду до основного договору
та підписують акт коригування вартості
предмета лізингу. При цьому
передбачено, що у разі відмови
споживача від підписання такої
додаткової угоди, лізингодавець має
право розірвати договір в
односторонньому порядку, вимагати
повернення предмета лізингу, а вже
сплачені споживачем лізингові платежі
поверненню не підлягають. Тобто
споживачу фактично не надається
можливість відмовитися від зміни
(збільшення) розміру лізингових
платежів відповідачем в процесі
виконання договору, а за таку відмову
встановлена відповідальність у
вигляді розірвання договору
відповідачем і неповернення вже
сплачених платежів;

8) розділом 12 договору встановлена
жорстка відповідальність
лізингоодержувача перед лізингодавцем
за невиконання будь-яких умов договору
і водночас відсутня відповідальність
лізингодавця перед лізингоодержувачем
(п.12.1-12.12).

Крім того, вважає, що умовами договору
(ст. 4) порушено рівність сторін
договору, оскільки у лізингодавця
встановлений лише один обов'язок ( п.
4.1.1) - передати у користування та
володіння лізингоодержувача предмет
лізингу у порядку, передбаченому
договором, тоді як обов'язки
лізингоодержувача передбачені 14-ми
пунктами ( п.п. 4.2.1 -4.2.12 ст. 4 договору).

Таким чином, вважає, що даний договір
складається з односторонніх прав
лізингодавця та односторонніх
обов'язків та відповідальності
лізиногодержувача, його умови є
несправедливими та всупереч принципу
добросовісності мають наслідком
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків позивача.

Крім того, вважає, що договір
порушив законодавство про фінансовий
лізинг та вимоги Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
що полягає у включенні до договірних
умов під виглядом лізингових платежів
не передбачених законодавством
платежів, зокрема, комісію за
організацію (п.п.в) п. 8.2.1 ст. 8 договору
та аванс ціни предмету лізингу (п.п.б) п.
8.2.1 ст. 8 договору.

Вважає, що залучення коштів у
правовідносинах лізингу із фізичними
особами можливе лише за наявності
відповідної ліцензії та статусу
фінансової установи, які відсутні у
відповідача.

На виконання договору позивачем було
сплачено на користь відповідача
комісію за організацію у сумі 23 600 грн.
та авансовий платіж у сумі 118 000 грн. (+
комісійний збір банку 600 грн.), а всього -
142 000 грн.

Просить визнати недійсним договір
фінансового лізингу №001205 від 23.09.2014
року, укладений між ним та ТзОВ
«Лізингова компанія «Еталон», а також
стягнути на його користь з відповідача
сплачені ним на виконання недійсного
договору кошти у розмірі 142 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання
підтримав свої позовні вимоги в
повному обсязі та просить їх
задовольнити. Крім того, у судовому
засіданні дав пояснення, що він
особисто обрав ТОВ «Лізингову компанію
«Еталон» для укладення договору
фінансового лізингу, ознайомившись з
діяльністю даного товариства на
їхньому сайті. Даний договір було
укладено у Тернопільському відділенні
відповідача. Разом з позивачем була
присутня його дружина. Представник
відповідача повідомила позивачу, що
договір готовий, а трактор буде йому
переданий через три дні. З пояснень
представника відповідача він зрозумів,
що йому необхідно внести перший внесок,
що становить половину суми ТЗ і перший
рік він не буде платити більше ніяких
платежів. Під час укладення договору
йому не було надано достатньо часу для
ознайомлення з даним договором, однак
будь-якого тиску, погроз або інших дій
які б перешкоджали йому ознайомитися з
умовами договору представниками
відповідача не вчинялися. Через три
після підписання договору трактор йому
передано не було і позивач
зателефонував відповідачу, на що йому
сказали, що трактор буде 1 вересня.
Потім він знову поїхав до
Тернопільського відділенні, де йому
пояснили, що трактор подорожчав і
сказали поїхати в м. Київ. Потім йому
повідомили, що він повинен сплатити ще
половину суми і 5 % від суми, тоді він
зрозумів, що його ввели в оману. По
даний час від представників
відповідача будь-яких письмових
повідомлень він не отримував, у т.ч. про
розірвання договору. Крім того, ним не
подавалася відповідно до п. 1.4. договору
лізингодавцю письмова заява із
зазначенням назви продавця
(постачальника) ТЗ, оскільки зі слів
представників відповідача він
зрозумів, що представники товариства
укладають договір купівлі-продажу ТЗ з
продавцем.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, однак подав
письмові заперечення на позов, в яких
також зазначив клопотання про
проведення судового розгляду без його
присутності. Згідно заперечень
представника відповідача позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки позивач отримав повну та
достовірну інформацію про умови
договору та додатки до нього;
діяльність з надання послуг з
фінансового лізингу товариство
здійснює відповідно до установчих
документів підприємства, а тому
ліцензування даного виду діяльності не
потрібно; позивачем не надано жодного
доказу на підтвердження обставини
введення його в оману; договір лізингу
відповідно до положень ст.6 Закону
України «Про фінансовий лізинг» має
бути укладений в письмовій формі і його
нотаріальне посвідчення не
вимагається.

На підставі досліджених у судовому
засіданні письмових доказів, пояснень
позивача судом встановлені наступні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини.

23.03.2014 року між ОСОБА_1 (далі -
лізингоодержувач) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Еталон» (далі -
лізингодавець) був укладений у
письмовій формі договір фінансового
лізингу №001205.

Відповідно до умов даного договору
лізингодавець зобов'язаний був
придбати та передати на умовах
фінансового лізингу у користування
майно, визнано у п. 3.1 цього договору
(Предмет лізингу - трактор МТЗ), а
лізингоодержувач зобов'язувався
прийняти предмет лізингу та сплачувати
лізингові платежі та інші платежі
згідно з умовами цього договору (п.1.1).

Пунктом 1.2. договору визначено строк
користування лізингоодержувачем
предметом лізингу, який складається з
періодів (місяців) згідно з Графіком
сплати лізингових платежів (Додаток № 2
до Договору) та починається з дати
підписання сторонами Акта
приймання-передачі предмету лізингу за
формою, встановленою лізиногодавцем.

Пунктами 1.3. та 1.4 договору визначено, що
замовлення предмету лізингу
відбувається з моменту підписання
лізингоодержувачем Специфікації
(Додаток № 3 до цього Договору) та
сплати лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу. При
цьому, лізингоодержувач має право
самостійно обирати ТЗ та продавця
(постачальника) ТЗ і несе пов'язані з
цим ризики. Продавцем (постачальником)
ТЗ є особа, що, як правило, зазначається
у Специфікації (надалі - продавець). У
такому випадку лізингоодержувач подає
лізингодавцю письмову заяву із
зазначенням назви продавця
(постачальника).

Таким чином, доводи позивача щодо
відсутності у договорі будь-яких
відомостей про продавця товару, його
найменування та місцезнаходження
пояснюються його умовами (п.п.1.3, 1.4)
згідно яких лізингоодержувач
самостійно обирає ТЗ та продавця
(постачальника) ТЗ і відповідно несе
пов'язані з цим ризики, що відповідає і
положенням ч.1 ст. 808 ЦК України, яка
встановлює відповідальність продавця
(постачальника) у випадку укладення
договору непрямого лізингу.

Крім того, згідно додатку №3 до даного
договору (Специфікація) у ній
зазначено: марка ТЗ - МТЗ, модель - 892,
кількість - 1 та вартість - 236000 грн.
Будь-які іншій відомості, у тому числі
щодо продавця (постачальника) ТЗ, у
даному додатку не зазначено. Згідно
пояснень позивача у судовому засіданні
ним не подавалася відповідно до п. 1.4.
договору лізингодавцю письмова заява
із зазначенням назви продавця
(постачальника), що відповідно
унеможливлює за умовами договору ( п.1.3)
замовлення предмету лізингу.

Згідно п. 3.2. вартість предмету лізингу
на момент укладення даного договору та
розмір авансового платежу вказується в
Додатку № 1 до даного Договору, який є
його невід'ємною частиною.

Крім того, відповідно до п.8.1 розділу 8
договору, складові лізингових
платежів, їх суми та дати платежів,
визначені в графіку лізингових
платежів у додатках №1 та №2 до
договору, які є його невід'ємною
частиною.

23.09.2014 року та 26.09.2014 року позивач
сплатив ТзОВ «Лізингова компанія
«Еталон» 23 600 грн. комісії за
організацію та оформлення договору та
авансовий платіж у сумі 118 000 грн.
(+комісійний збір 600 грн.), всього - 142 000
грн., що підтверджується квитанціями
№25017.981.3, №25017.981.1 та 25017.981.2 від 23.09.2014
року та №0.0.301695701.1 від 26.09.2014 року.

Відповідно до п. 7.1 договору він вступає
в силу з моменту підписання його
сторонами та діє до повного виконання
зобов'язань сторонами, але не більше 76
календарних місяців з моменту його
підписання.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті
203 цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону
України «Про фінансовий лізинг» від
16.12.1997 року № 723/97 ВР фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі
- договір лізингу) лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Частиною першою ст. 2 зазначеного
Закону визначено, що відносини, які
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Згідно ст.806 ЦК України, за договором
лізингу одна сторона (лізингодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених параграфом 6 та законом.
До відносин, пов'язаних з лізингом,
застосовуються загальні положення про
купівлю продаж та положення про
договір поставки, якщо інше не
встановлене законом.

Статтею 3 ЦК України закріплено одну із
загальних засад цивільного
законодавства - свободу договору.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України сторони
у договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Нормою ст.203 ЦК України закріплено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Тобто, положення даної статті надають
учасникам цивільного обороту право
вільно, виходячи з власних інтересів,
вирішувати, вступати їм у договірні
відносини чи не вступати а також вільно
вибрати майбутнього контрагента у
договірних відносинах.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 6 Закону України
«Про фінансовий лізинг» визначено, що
договір лізингу має бути укладений у
письмовій формі. Таким чином,
зазначеним Законом, як і нормами
Цивільного кодексу України не
вимагається нотаріального посвідчення
укладеного між сторонами договору, а
тому доводи позивача щодо недотримання
форми угоди суд вважає
необґрунтованими.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
фінансовий лізинг вважається
фінансовою послугою.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 зазначеного
Закону виключне право або інші
обмеження щодо надання окремих
фінансових послуг встановлюється
законами та нормативно-правовими актам
державних органів, що здійснюють
регулювання ринків фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичними особами,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

Згідно довідки Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг серії
ФЛ №513 від 08.10.2013 року, юридична особа -
ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»
взята на облік як така, що має право
надавати послуги з фінансового
лізингу. Таким чином, доводи позивача
щодо неможливості здійснення
відповідачем послуг з фінансового
лізингу є необґрунтованими та
спростовуються зазначеною довідкою
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України
«Про фінансовий лізинг» істотними
умовами договору лізингу є: предмет
лізингу; строк, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу (строк
лізингу); розмір лізингових платежів;
інші умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ч.2 ст. 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» лізингові платежі
можуть включати: а) суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; б) платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; в) компенсацію відсотків за
кредитом; г) інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

Суд вважає необґрунтованими
доводи позивача щодо порушення
зазначених положень Закону включенням
в лізингові платежі комісії за
організацію (п.п.в) п. 8.2.1 ст. 8 договору
та авансу ціни предмету лізингу (п.п.б)
п. 8.2.1. ст.8 договору, оскільки комісія та
аванс за взаємною згодою сторін
зазначені в складі лізингових платежів
умовами договору.

Відповідно до положень ч.ч 1, 2 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів» продавець (виконавець,
виробник) не повинен включати у
договори із споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Умови договору, які є
несправедливими визначено частиною
третьою ст.18 цього Закону.

Таким чином, для визнання умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: умови договору
порушують принцип добросовісності (п.6
ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови
договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; умови договору
завдають шкоди споживачеві.

Згідно змісту договору фінансового
лізингу він містять 16 самостійних
розділів, які регулюють різні за своїм
змістом права та обов'язки як позивача,
так і відповідача. Позивачем не
доведено у відповідності до положень
ч.1 ст. 60 ЦПК України обставину, що умови
укладеного договору всупереч принципу
добросовісності мають наслідком
істотний дисбаланс прав та обов'язків
сторін. Волевиявлення позивача в
момент укладення договору було вільним
і відповідало його внутрішній волі, що
підтверджується його підписами на
кожному аркуші договору, а отже
сторонами було досягнуто всіх
викладених в договорі умов.

За таких обставин, суд не вбачає в діях
відповідача вчинення будь-яких дій, які
б ввели позивача в оману, оскільки
останньому була надана необхідна
інформація про умови укладеного
договору, а в разі виникнення у
позивача сумнівів стосовно змісту
запропонованого договору, останній не
був позбавлений можливості
скористатися послугами будь-якої іншої
лізингової компанії чи фінансової
установи.

Згідно пояснень позивача у судовому
засіданні він не ознайомився детально
з умовами договору внаслідок власного
недбальства, оскільки згідно його ж
пояснень представниками відповідача
під час укладення та підписання
договору не чинилося будь-якого тиску,
погроз або будь-яких інших перешкод в
ознайомленні зі змістом договору. Крім
того, 23.09.2014 року ним особисто була
додатково підписана заява згідно якої
він особисто прочитав та зрозумів
умови договору фінансового лізингу і в
повному обсязі та коректно отримав
інформацію від менеджера-консультанта.

Таким чином, суд вважає, що позивач,
укладаючи договір, не був позбавлений
можливості отримати повну та необхідну
інформацію про умови укладеного
договору та додатків до нього,
волевиявлення ОСОБА_1 в момент
укладення договору було вільним і
відповідало його внутрішній волі,
згідно змісту договору сторонами було
досягнуто всіх викладених в договорі
умов, а тому між ними було укладено
цивільно-правовий договір з
дотриманням усіх передбачених чинним
законодавством вимог, який відповідає
принципу добросовісності та свободи
договору.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з їх
безпідставністю.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України судові витрати у зв'язку з
звільненням позивача відповідно до п. 7
ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» від сплати судового збору
компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України
суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про визнання договору
недійсним та застосування наслідків
його недійсності - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області шляхом
подачі апеляційної скарги через
Сокирянський районний суд
Чернівецької області в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий:

Повний зміст рішення суду виготовлений
08.12.2014 року