Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" вересня 2014 р.
м.
Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого - судді
Камінського В.П.

при секретарі -
Кардашевської Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Жмеринка справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
договору дарування недійсним та
визнання права власності на 1/2 частини
квартири,

В С Т А Н О
В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
цим позовом до ОСОБА_2 в якому вказала,
що її померлим батькам та рідному брату
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності, на підставі свідоцтва про
право власності від 09.03.1993 року,
належала квартира АДРЕСА_1, а після їх
смерті вона та її рідна сестра ОСОБА_2,
відповідачка в даній справі, як
спадкоємці за законом мали право на
частку в даній квартирі. При зверненні
до Жмеринського районного
структурного підрозділу КП «ВООБТІ» в
травні 2009 року позивачка дізналась, що
власником даної квартири є її сестра
ОСОБА_2 згідно до договорів дарування
від 21.01.2000 року та 21.05.2001 року,
посвідчених Жмеринською міською
державною нотаріальною конторою,
відповідно до яких їх батько ОСОБА_1,
який був останнім власником спірної
квартири, подарував її відповідачці.
Позивачка вважає, що підписи на
договорах дарування від 21.01.2000 року та
21.05.2001 року виконанні не батьком.
Просила визнати недійсними договори
дарування від 21.01.2000 та від 21.05.2001 за
якими батько ОСОБА_3 подарував 1/2 і 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4;
Визнати право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (т.1 а.с.3-4).

16.01.2014 року позивачка ОСОБА_1 уточнила
позовні вимоги та просила визнати
недійсним договір дарування від 21.01.2000
року; визнати право власності по 1/2
частки квартири, що були предметом
Договору дарування від 21.01.2000 року за
позивачкою та відповідачкою, в рівних
частках, в порядку ч.1 с. 1267 ЦК України;
стягнути судові витрати з відповідачки
(т.1 а.с.100).

В судовому засіданні 31.07.2014 року
позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні
вимоги, надавши їх в письмовому виді, та
просила визнати договір дарування від
21.01.2000 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, посвідчений в.о. завідуючої
Жмеринською міською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_5,
зареєстрований в реєстрі за №1-58 -
недійсним; визнати за позивачкою право
власності в порядку спадкування за
законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1;
стягнути з відповідачки на користь
позивачки судові витрати в розмірі
1435,20 грн. за проведення
судово-почеркознавчої експертизи та
судовий збір, і 3000 грн. за надання
правової допомоги (т.1 а.с.218-222).

В судовому засіданні позивачка та її
представник ОСОБА_6 уточненні позовні
вимоги 31.07.2014 року підтримали в
повному обсязі і просять їх
задовольнити. Позивачка вважає, що

покійний батько не підписував договір
дарування від 21.01.2000 року частини
квартири АДРЕСА_1, оскільки вона бачила
як підписувався її батько. Не заперечує
проти того, що батьку у 2000-2001 роках
розумів значення своїх дій.
Представник ОСОБА_6 додав, що позивачка
не пропустила строку звернення до суду,
оскільки вона самотужки вчиняла дії
спрямовані на збирання доказів,
звертаючись до Жмеринського РВУМВС, до
Жмеринської міжрайонної прокуратури
та прокуратури Вінницької області, і
лише 06.02.2013 року отримала відповідь.

Відповідачка та її представник ОСОБА_7
уточнені позовні вимоги не визнали в
повному обсязі, вважаючи їх
безпідставними. Відповідачка пояснила,
що після смерті матері у 1999 році вона
доглядала батька ОСОБА_3; батько сам був
ініціатором дарування відповідачці
частин квартири АДРЕСА_1 через
Жмеринську міську державну
нотаріальну контору, як 21.01.2000 року так
і 21.05.2001 року; спочатку нотаріус
запросила батька для підпису договорів
дарування, а потім її запросили. Батько
розумів значення своїх дій і підписані
договори дарування відповідали його
волі. Представник відповідача ОСОБА_7
додав, що позивачка пропустила строк
звернення до суду про визнання
договору дарування недійсним і в
зв'язку зі спливу строку просив суд
відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
оглянувши матеріали цивільної справи
№2-29/10/0205 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Жмеринської міської державної
нотаріальної контори про визнання
недійсними договорів дарування,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України; ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК України
в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі; ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставі своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваним правочином).

Допитана в судовому засіданні як
свідок позивачка ОСОБА_1 суду
повідомила, що відповідачка ОСОБА_2 є її
рідною сестрою. Свідок пам'ятає добре
підписи свого батька, але підпис на
договорі дарування від 21.01.2000 року
частини квартири АДРЕСА_1 виконаний не
батьком.

Допитана в судовому засіданні як
свідок відповідачка ОСОБА_2 суду
повідомила, що позивачка ОСОБА_1 є її
рідною сестрою. Покійний батько ОСОБА_3
був ініціатором укладання договору
дарування відповідачці, як 21.01.2000 року
так і 21.05.2001 року, частин квартири
АДРЕСА_1. Договори укладалися у
Жмеринській міській державній
нотаріальній конторі, спочатку
нотаріус запросила батька для підпису
договору дарування, а потім
відповідачку запросили; договори
дарування відповідали волі батька.

Свідок ОСОБА_8 суду повідомив, що він є
рідним братом позивачці та
відповідачці. Позивачка і відповідачка
по черзі доглядали батьків. Після
смерті матері у 1999 році позивачка не
поладила з батьком і стала рідко до
нього заходити. Відповідачка доглядала
батька до смерті. Батько за життя
говорив, що хто доглядатиме його, той
має право на квартиру. У 2000 та 2001 році
батько сам порався по господарству,
доглядав свою живність (кролів). Про
укладання договорів дарування між
батьком і відповідачкою 21.01.2000 року так
і 21.05.2001 року, частин квартири АДРЕСА_1,
нічого не повідомив.

Свідок ОСОБА_5 суду повідомила, що вона
працює нотаріусом в Жмеринській
міській державній нотаріальній
конторі; покійний ОСОБА_3 був
ініціатором укладання договорів
дарування спірної частини квартири на
відповідачку; при бесіді з ним взнала,
що у ОСОБА_3 є ще одна дочка;
роз'яснювала йому порядок оформлення
договору дарування квартири і він
спочатку подарував відповідачці одну
частину квартири 21.01.2000 році, а потім
21.05.2001 року іншу частину. ОСОБА_3 розумів
значення своїх дій і підписані
договори дарування відповідали його
волі. Спочатку договір дарування
підписав ОСОБА_3, а потім запрошувалась
до підписання відповідачка.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 09.03.1993 року ОСОБА_3, ОСОБА_9,
ОСОБА_1 на праві приватної спільної
сумісної власності належить квартира
загальною площею 40,4 кв. м в АДРЕСА_1
(т.1а.с.8).

Відповідно до свідоцтв про смерть,
виданих відділом реєстрації актів
цивільного стану по місту Жмеринка
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції Вінницької області
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.11);
ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с10);
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.9).

Згідно договору дарування від 21.01.2000
року, посвідченого державним
нотаріусом Жмеринської міської
державної нотаріальної контори ОСОБА_5
- ОСОБА_3 подарував, а відповідачка
ОСОБА_2 прийняла 1/2 частину квартиру під
номером 2, що знаходиться в АДРЕСА_1.
Право власності за відповідачкою на 1/2
частину вищезазначеної квартири
зареєстровано 03.05.2001 року в Вінницькому
обласному об'єднаному бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_2 (т.1 а.с.13, 57).

Згідно договору дарування від 21.05.2001
року посвідченого державним
нотаріусом Жмеринської міської
державної нотаріальної контори ОСОБА_5
- ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла 1/2
частину квартиру під номером 2, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14,58). Право
власності за відповідачкою
зареєстровано 07.05.2009 року в Вінницькому
обласному об'єднаному бюро технічної
інвентаризації за ОСОБА_2 (т.1 а.с.59).

Згідно реєстру для реєстрації
нотаріальних дій (справа №2-01) 2001р.
ОСОБА_3 поставив свій підпис 21.05.2001 під
номером нотаріальної дії 1-500, за
посвідчений договір дарування (т.1
а.с.49-53).

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи від 26.11.2013 №10769/10770/13-32,
підписи від імені ОСОБА_3 у графі
«підписи» у рядку «даритель ОСОБА_3» у
Договорі дарування частини квартири
від 21.01.2000 року (бланк серії АВІ№380617) (т.1
а.с.57) виконаний не ОСОБА_3; підписи від
імені ОСОБА_3 у графі «підписи» у рядку
«даруватель ОСОБА_3» у Договорі
дарування частини квартири від 21.05.2001
року (бланк серії АЕА №165756) (т.1 а.с.58)
виконано ОСОБА_3 (т.1 а.с.75-82).

З оглянутої в судовому засіданні
цивільної справи №2-29/10/0205 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Жмеринської міської
державної нотаріальної контори про
визнання недійсними договорів
дарування видно, що позивачка
зверталась до Жмеринського
міськрайонного суду з аналогічним
позовом про визнання недійсним
договору дарування квартири АДРЕСА_1 та
визнання права власності на 1/3 частку
даної квартири (т.1 а.с.103-104). Згідно
копії ухвали Жмеринського
міськрайонного суду від 06.05.2010 року
позовна заява ОСОБА_1 за її заявою була
залишена без розгляду (т.1 а.с.112). Для
вирішення почеркознавчих експертиз
судом направлялися різні порівняльні
матеріали з вільними зразками підписів
ОСОБА_3 (т.1 а.с.43-46,111-126). Згідно висновку
експерта від 22.12.2009 року №529-П, підписи в
графі «Даруватель» договору дарування
від 21.05.2001 року, виконані ОСОБА_3;
вирішити питання чи виконані підписи
на договорі дарування від 21.01.2000 року
ОСОБА_3 або іншою особою, не
представляється можливим у зв'язку з
простотою виконання досліджуваного
підпису, обмеженим об'ємом
досліджуваного графічного матеріалу,
відсутнім комплексом ознак для
будь-якого висновку (арк.124-125 цивільної
справи №2-29/10/0205; т.1 а.с.106-110).

З спадкової справи до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 видно, що позивачка
28.01.2009 року звернулася до Жмеринської
міської державної нотаріальної
контори з заявою (т.1 а.с.248-251), а
постановою Жмеринської міської
державної нотаріальної контори від
11.08.2014 року позивачці відмовлено у
видачі на її ім'я свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
батька ОСОБА_3 (т.2 а.с.4), а тому суд
вважає, що позивачка не пропустила
строк звернення до суду, і заява
представника відповідачки ОСОБА_7
проте, що позивачка пропустила строк
звернення до суду про визнання
договору дарування недійсним і в
зв'язку зі спливу строку відмовити в
задоволенні позову, не може бути
задоволено.

Суд не приймає до уваги висновок
судово-почеркознавчої експертизи від
26.11.2013 №10769/10770/13-32, в частині, що
«підпис від імені ОСОБА_3 у графі
«підписи» у рядку

«даритель ОСОБА_3» у Договорі дарування
частини квартири від 21.01.2000 (бланк серії
АВІ№380617) (т.1 а.с.57) виконаний не ОСОБА_3
(т.1 а.с.77-82), так як згідно ч.6 ст.147 ЦПК
України - висновок експерта для суду не
є обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими ст.212 ЦПК
України - суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів;
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення; суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності.

В судовому засіданні позивачкою та її
представником ОСОБА_6 не надано доказів
проте, що батько ОСОБА_3 не підписував
договір дарування від 21.01.2000 року
частини квартири АДРЕСА_1, що
спростовується не запереченням
позивачки проте, що батько у 2000-2001 роках
розумів значення своїх дій; показами
свідків ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_11 та
дослідженими в судовому засіданні
доказами.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
врахуванням ст.1 Заклону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних і
адміністративних справах» з позивача
на користь відповідача слід стягнути
судові витрати в розмірі 3410,40 грн., які
складаються витрат за 7 год.. участі
представника позивача, який надавав
правову допомогу у судовому засіданні
31.07., 07.08., 15.08., 03.09.,30.09.2014 року.

На підставі ч.3 ст215 ЦК України,
керуючись ст.ст.3, 4, 6, 8, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 147,
158, 208, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд

В И
Р І Ш И В:

В задоволенні уточненого позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання договору
дарування від 21.01.2000 року 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 і посвідчений Жмеринською
міською державною нотаріальною
конторою, за реєстром №1-58, недійсним та
визнання за ОСОБА_1 права власності в
порядку спадкування за законом на 1/4
частку квартири АДРЕСА_1 - відмовити в
повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянки України, пенсіонерки,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
мешканки АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_12,
мешканки АДРЕСА_3, судові витрати на
правову допомогу в розмірі 3410 (три
тисячі чотириста десять) грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Жмеринський
міськрайонний суд.

Суддя
В.П. Камінський