22-ц/772/2866/2014Головуючий в суді першої
інстанції Іщук Т. П.Категорія
20Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючогоІващука
В.А.,суддів:Нікушина В.П., Зайцева А.Ю.,
при секретаріСніжко О.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу
судді Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 вересня 2013
року про забезпечення позову у
цивільній справі за позовом Вінницької
міської ради до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
приватних нотаріусів Вінницького
міського нотаріального округу: ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
нерухомого майна, договору міни та
скасування реєстрації нерухомого
майна,

у с т а н о в и л а :

ухвалою судді Вінницького міського
суду Вінницької області від 12 вересня
2013 року частково задоволено клопотання
представника Вінницької міської ради
про забезпечення позову.

У порядку забезпечення позову ухвалою
заборонено відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно Реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції, а також державним та
приватним нотаріусам Вінницького
міського нотаріального округу вчиняти
будь-які реєстраційні дії щодо об'єкту
нерухомості - нежитлового приміщення
магазину з баром -кафетерієм загальною
площею 111,7 кв.м., що знаходиться по
АДРЕСА_1.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неповне
встановлення обставин, які мають
значення для вирішення цього питання,
просить скасувати ухвалу та
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Перевіривши додержання вимог закону
при постановленні ухвали, її
законність і обґрунтованість, у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

За змістом статті 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Вивчивши надані суду матеріали колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вирішуючи заяву позивача про
забезпечення позову та вирішуючи це
питання додержався вимог закону, а тому
оскаржувана ухвала скасованою бути не
може.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно із роз'ясненням даним у пункті 10
постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22 грудня 2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» заходи
забезпечення позову мають тимчасовий
характер і діють до виконання рішення
суду, яким закінчується розгляд справи
по суті.

Виходячи із змісту позовних вимог
Вінницька міська рада ставить питання
про визнання недійсними договору
купівлі -продажу від 29 квітня 2013 року
частини нежитлового приміщення
магазину з баром - кафетерієм, що
знаходиться в АДРЕСА_1 укладеного між
відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
такого ж договору купівлі-продажу
частини цього ж приміщення, укладеного
між цими ж особами 19 червня 2013 року, а
також договору міни від 10 липня 2013
року укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
за яким остання набула право власності
на вказане нежитлове приміщення по
АДРЕСА_1

Із позовної заяви вбачається, що
спірне нежитлове приміщення
самочинно реконструйоване першим
власником ОСОБА_7, а право власності на
це майно за останньою визнано судовим
рішенням яке скасовано судом
апеляційної інстанції з відмовою у
задоволенні заявленого позову. З цього
вбачається, що правові підстави
набуття права власності за ОСОБА_7
втратили законну силу.

Виходячи із цих обставин при вирішенні
питання про забезпечення позову та
частково задовольняючи заяву про
забезпечення позову, суд правильно
виходив із того, що невжиття заходу
забезпечення позову у вигляді
заборони вчиняти дії може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду (майно може бути
відчужене, зважаючи на неодноразове
його відчуження), а тому з метою
забезпечення позову слід застосувати
заходи його забезпечення у виді
заборони відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції, державним та приватним
нотаріусам Вінницького міського
нотаріального округу вчиняти будь-які
реєстраційні дії щодо об'єкту
нерухомого майна - нежитлового
приміщення магазину з баром -
кафетерієм загальною площею 111,7 кв. м.,
що знаходиться по АДРЕСА_1.

Відмовляючи у забезпеченні позову в
частині, а саме у забезпеченні позову
накладенням арешту на вказане майно,
суд виходив, як це вбачається із змісту
оскаржуваної ухвали, із того, що пункт
2 частини 1 статті 152 ЦПК України, на
який посилається заявник у своїй
заяві, ставлячи питання про
забезпечення позову, не передбачає
виду забезпечення накладенням арешту,
оскільки цей вид передбачений пунктом
1 частини 1 вказаної статті цього
Кодексу.

Із зазначеного вище вбачається, що суд
першої інстанції в особі судді який
відкрив провадження у цій справі,
вирішуючи питання про забезпечення
позову дійшов правильного висновку
про наявність правових підстав для
забезпечення позову, правильно
погодився із обраним заявником видом
забезпечення позову та у
відповідності до вимог закону вирішив
це питання.

Щодо відмови у частині щодо
накладення арешту на майно, то заявник
не оскаржував відмову у цій частині, а
тому апеляційний суд в цій частині не
розглядає законність відмови.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильних висновків
суду та не дають підстав для
скасування оскаржуваної ухвали з
ухваленням нової про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Так, доводи апеляційної скарги про
грубе порушення судом норм
процесуального права, а саме розгляд
суддею одноособово питання про
забезпечення позову та постановлення
відповідної ухвали одноособово не є
такими, що дають підстави для
скасування оскаржуваної ухвали.
Апелянт помилково витрактував
положення частини 1 та 3 статті 151 ЦПК
України та частин 1 та 5 статті 153 цього
Кодексу, як таких, що не передбачають
вирішення питання про забезпечення
позову за заявою позивача суддею
одноособово.

Зміст вказаних процесуальних положень
закону передбачає, що суд у будь-якій
стадії розгляду справи може
забезпечити позов, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду. При цьому зміст вказаних
положень передбачає вирішення цього
питання й одноособово суддею, як судом
в особі судді який відкрив провадження
у справі.

Цей висновок суду апеляційної
інстанції підтверджується також і
роз'ясненням вказаного вище Пленуму
Верховного Суду України №9 від 22 грудня
2006 року де у пункті 4 зазначено, що
заяву про забезпечення позову
розглядає суд (суддя), а у абзаці 2
пункту 7 вказано, що питання про
забезпечення позову вирішує суддя
одноособово або суд у судовому
засіданні (залежно від стадії розгляду
справи) в день надходження заяви.

Також не можна погодитись і з іншими
доводами апеляційної скарги через їх
неспроможність довести порушення
судом вимог закону які можуть бути
підставою для скасування оскаржуваної
ухвали.

Зокрема, безпідставними є доводи
апеляційної скарги про хибність
посилання судді на те, що невжиття
забезпечення позову у вигляді
заборони вчиняти дії може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення суду (майно може бути
відчужене, зважаючи на неодноразове
його відчуження).

Щодо доводів про позбавлення цим
забезпеченням позову можливості
власника вирішувати питання зняття
штампів самочинного будівництва,
проведення реєстрації узаконеного
спірного нерухомого майна і у такий
спосіб вирішити спір, захистити своє
право власності, то такі доводи не
спростовують правильний висновок суду.
Наведені доводи не дають підстав для
скасування оскаржуваної ухвали.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що
ОСОБА_6, за наявності об'єктивних
обставин, на які вона посилається,
зокрема бажання усунути порушення що
пов'язані з самочинним будівництвом
(реконструкцією) нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, не позбавлена
можливості, відповідно до положень
статті 154 ЦК України, звернутись до суду
з відповідною обґрунтованою заявою про
скасування заходу забезпечення позову,
або заміну виду, способу забезпечення
позову, чи інше, надавши при цьому
відповідні докази.

Отже, при вирішенні питання про
забезпечення позову, на час розгляду
питання та за наявних поданих суду
матеріалів позову, судом першої
інстанції додержано вимог закону, а
тому підстав для скасування
оскаржуваної ухвали суду з мотивів
викладених у апеляційній скарзі не
вбачається.

На підставі викладеного вище та
керуючись статтями 303, 312 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу судді Вінницького міського
суду Вінницької області від 12 вересня
2013 року про забезпечення позову у цій
справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/ В.П.
Нікушин

/підпис/
А.Ю. Зайцев

З оригіналом вірно: