Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2419/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

30.09.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Фомічова С.Є., Франко В.А.,

при секретареві: Пітель Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16
липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Кіровоградського
міжрайонного управління водного
господарства про визнання наказу про
звільнення незаконним та поновлення на
роботі, -

в с т а
н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до Кіровоградського
міжрайонного управління водного
господарства, в якому просила суд
визнати незаконним і скасувати наказ
№90-ВК від 05.05.2014 року про її звільнення
та поновити на посаді прибиральника
виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що працювала на посаді
прибиральника виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства.
Наказом №90-ВК від 05.05.2014 року була
звільнена із займаної посади у зв'язку
із скороченням штату. Вважає, що при її
звільненні було допущено грубі
порушення трудового законодавства.
Відповідачем надано профспілковому
комітету недостовірну інформацію про
неможливість переведення позивача на
іншу посаду, що стало підставою для
прийняття профспілковим комітетом
необґрунтованого рішення про
погодження звільнення позивача. Крім
того, відповідачем залишено поза
увагою бажання позивача продовжити
працювати на посаді, яку їй
запропоновано у попередженні про
звільнення. Також вказала, що наказ про
звільнення містить помилки щодо
написання ім'я та по-батькові позивача.
Викладені порушення свідчать про
незаконність оскаржуваного наказу, а
тому останній має бути скасованим з
поновленням її на посаді.

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16
липня 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Вважає, що, оскільки
письмової відмови від переведення на
іншу роботу вона не надавала,
відповідач зобов'язаний був перевести
її на іншу посаду.

Заслухавши доповідача, позивача,
її представника, дослідивши письмові
докази по справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, встановлених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 17.09.2013 року відбулось
засідання робочої групи з проведення
оптимізації водогосподарських
організацій обласного управління
водних ресурсів, на якому прийнято
рішення про оптимізацію структури та
роботи Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства, що
підтверджується відповідним
протоколом (а.с.63).

На виконання вказаного рішення 10.01.2014
року начальником Кіровоградського
міжрайонного управління водного
господарства видано наказ за №3 «Про
підготовку змін до штатного розпису
Управління», яким оптимізовано
структуру управління шляхом внесення
змін до штатного розпису (а.с.64).

28.02.2014 року відповідачем видано наказ
№72 «Про скорочення штату працівників
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства», яким
вирішено скоротити посаду
прибиральника виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці
(а.с.65).

З метою виконання вказаного наказу
28.02.2014 року начальником Управління
водного господарства до
профспілкового комітету
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства
направлено лист за №103, яким
повідомлено про скорочення
прибиральника виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці
(а.с.66).

03.03.2014 року Кіровоградським
міжрайонним управлінням водного
господарства видано наказ за №74 «Про
попередження про звільнення у зв'язку
із скороченням штату», яким наказано
попередити ОСОБА_2 про звільнення з
посади прибиральника виробничих
приміщень ремонтно-експлуатаційної
дільниці з 05.05.2014 року (а.с.71). На
виконання вказаного наказу
підготовлено попередження від 03.03.2014
року №108, з яким ОСОБА_2 ознайомлена під
розпис, про звільнення з посади
прибиральника виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці з
05.05.2014 року. Враховуючи відсутність
посад, які відповідають
освітньо-кваліфікаційному рівню
ОСОБА_2, їй запропоновано переведення
на посаду сторожа
ремонтно-експлуатаційної дільниці (за
межами району) (а.с.72).

01.04.2014 року начальником
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства
направлено подання за №171 до
профспілкового комітету
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства про
надання згоди на звільнення
прибиральника виробничих приміщень
ремонтно-експлуатаційної дільниці
ОСОБА_2, а також долучено довідку про
наявність вакантних посад (а.с.67-68).
Розглянувши вказане подання
профспілковим комітетом
Кіровоградського міжрайонного
управління водного господарства
погоджено звільнення, що
підтверджується протоколом №5 від
08.04.2014 року та листом від 08.04.2014 року
(а.с.69-70).

Наказом від 05.05.2014 року №90-ВК «Про
звільнення» ОСОБА_2 звільнено із
займаної посади у зв'язку із
скороченням штату згідно ст.40 п.1 КЗпП
України (а.с.79). Із вказаним наказом
ОСОБА_2 ознайомлена особисто під розпис
05.05.2014 року та було оформлено і видано
трудову книжку, що підтверджується
книгою обліку руху трудових книжок, де
міститься підпис позивача (а.с.32).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці лише у
передбачених статтею випадках, у тому
числі ліквідації, реорганізації
(банкрутства) або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у п.1
вказаної статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40
КЗпП).

Зі змісту зазначеної норми випливає, що
вона передбачає декілька самостійних
підстав для розірвання трудового
договору з працівником з ініціативи
власника, як-то: ліквідацію,
реорганізацію, банкрутство,
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності працівників, скорочення
штату працівників.

При цьому вживані в цій нормі поняття:
«ліквідація», «реорганізація»,
«перепрофілювання», «банкрутство»,
«скорочення чисельності або штату
працівників» стосуються саме
підприємств, установ, організацій як
юридичних осіб, а не їх структурних
підрозділів.

Тому розірвання з працівником
трудового договору у зв'язку зі
скороченням штату працівників згідно з
п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України можливе лише за
відсутності вільних вакансій у межах
усієї структури підприємства,
установи, організації як юридичної
особи, а не лише у межах філії, що не має
статусу юридичної особи, на які цей
працівник може бути переведений, або за
відсутності його згоди на таке
переведення.

Згідно з вимогами ст. 49-2 КЗпП України
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.19
постанови Пленуму від 06 листопада 1992
року №9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» (далі по тексту
постанова Пленуму ВСУ) розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п.1 ст.40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Доводами апеляційної скарги є те, що
позивач письмової відмови від
переведення на інші запропоновані їй
посади не надавала, а тому відповідач
мав би її працевлаштувати на наявні в
Управлінні вакантні посади.

Відповідно до вимог ч.1 ст.32 КЗпП
України переведення працівника на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також
переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Пунктом 31 постанови Пленуму ВСУ
роз'яснено, що відповідно до ст.32 КЗпП
переведення на іншу роботу
допускається тільки за згодою
працівника. Переведенням на іншу
роботу вважається доручення
працівникові роботи, що не відповідає
спеціальності, кваліфікації чи
посаді, визначеній трудовим
договором.

Проте, матеріали справи не містять
прямих та беззаперечних доказів того,
що позивач погодилась на переведення
її на посаду сторожа в іншу місцевість,
де наявні вакантні посади за її рівнем
кваліфікації. Заяви на переведення в
іншу місцевість на запропоновані їй
посади вона не писала, про що не
заперечувала у судовому засіданні.

Матеріали справи містять лише копію
заяви позивача на ім'я голови
Кіровоградського обкому профспілок
про сприяння у вирішенні питання про
залишення її на будь-якій посаді в
Управлінні (а.с.58). Проте, дана заява не
містить будь-якої відмітки про її
реєстрацію чи отримання будь-ким, а
також не може бути визнана допустимим
доказом надання згоди позивача на
переведення на іншу роботу.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що при звільненні
ОСОБА_2 відповідачем не було допущено
порушень норм трудового законодавства.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив наявні у справі
докази, вірно встановив фактичні
обставини, які мають значення для
вирішення справи, та дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для скасування наказу про
звільнення ОСОБА_2 та поновлення її на
роботі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи, рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому відповідно до ст.308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: