АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/299/14-ц 22-ц/774/1591/К/14
Справа № 193/299/14-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1591/К/14
Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» -
Подолінного Романа Георгійовича,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 06
червня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
.

В обґрунтування позовних вимог Банк
зазначив, що 24 квітня 2008 року ним
укладено з відповідачем кредитний
договір, відповідно до умов якого
позивач надав відповідачу кредит у
розмірі 4 200 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки, однак відповідач своєчасно
платежі не вносив, внаслідок чого
станом на 31 січня 2014 року утворився
борг у сумі 18315,61грн., яку позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь та вирішити питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
КБ«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 24.04.2008 року
в розмірі 18 315,61 грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового, яким залишити позов
без задоволення.

Так суд посилаючись на заву
позичальника, чомусь проігнорував, що в
ній зазначено, що заява разом із
пам'яткою клієнта, Умовами та правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами складає Договір про надання
банківських послуг, проте відповідач
не був з ними ознайомлений, їх не
підписував і не отримував. Підпис
ОСОБА_4 у заяві свідчить лише про те, що
останній отримав кредит на картку та
пін код до неї.

В Умовах та правилах надання
банківських послуг, копія якого була
додана до позовної заяви, в якості
доказу, є підписи лише Голови Правління
Банку, та не має ні підпису відповідача
ні дати затвердження цих умов і Правил,
ні дати ознайомлення відповідача з
ними. Отже достовірно не відомо чи саме
ці Умови і Правила діяли на час
оформлення кредитної картки.

Крім того, в наданих суду позивачем
документах не зазначено, що відсотки на
прострочену заборгованість
нараховуються у розмірі 72% на рік,
згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості, тому стягнення судом
відсотків у такому розмірі є незнаним.

Також суд не звернув уваги, розрахунок
заборгованості наданий позивачем не
відповідає строку дії кредиту та не
застосував строк позовної давності про
застосування якого наголошував
відповідач під час судового засідання.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не
відповідає.

Судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 24
квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
і ОСОБА_4 був укладений договір № б/н
шляхом написання заяви, яка разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою та Тарифами складає між банком
та відповідачем договір про надання
банківських послуг. Своїм підписом
ОСОБА_4 підтвердив, що ознайомився та
погоджується із вказаними складовими
укладеного договору.

Відповідно до умов договору,
ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4200 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки, до 09.09 року.

Кредитний договір складають заява,
підписана відповідачем, Умови надання
і правила банківських послуг, Пам'ятка
клієнта та Тарифи Банку.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил
надання банківських послуг,
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, по перевиплаті
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених
Договором.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу про закінчення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
термін.

Звертаючись до суду з позовною
заявою ПАТ КБ «Приватбанк» вказував на
те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором
№ б/н від 24.04.2008 року належним чином не
виконав і станом на 31 січня 2014 року має
заборгованість у розмірі 18 315,61 грн., що
складається з наступного: 3 914,00 грн. -
заборгованість по кредиту; 13 053,25 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 500 грн. - штрафу
(фіксована частина); 848,36 грн.- штрафу
(процентна ставка), тому необхідно
вказану заборгованість стягнути в
судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову та стягуючи з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
в сумі 18 315,61 грн., суд першої інстанції
виходив із доведеності позовних вимог,
щодо нарахуванням банком
заборгованості відповідно до умов
договору, а також з непогашення боргу
відповідачем в добровільному порядку.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Судом встановлено та не заперечувалось
відповідачем по справі ОСОБА_4, що він
має заборгованість перед банком.

Проте, заперечуючи проти позову,
ОСОБА_4, в своїй заяві суду першої
інстанції просить суд застосувати
строки позовної давності та відмовити
в позові саме з цієї підстави. (а.с. 31)

Колегія суддів погоджується із заявою
відповідача про застосування строку
позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовою позицією,
висловленою Верховним Судом України,
яка в силу ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України, у постанові від 19
березня 2014р. у справі № 6-14 цс 14
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов і Правил
користування платіжною карткою (далі -
Правила) строк дії картки вказується на
лицевій стороні картки (місяць і рік).
Картка дійсна до останнього
календарного дня зазначеного місяця.

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується Банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій по картковому
рахунку, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Зі змісту п. 5.4 Правил вбачається, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі здійснюється не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці у полі "місяць".

Відповідно до змісту позову відповідач
отримав кредит 4200 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки, яким згідно відомостей наданих
у судове засідання апеляційної
інстанції представником позивача ПАТ
КБ "ПриватБанк" є вересень 2009 року.

Оскільки умовами договору передбачено
строк погашення наданого позивачем
відповідачу кредитного ліміту у
повному обсязі і таким строком є
останній день місяця, вказаного на
картці, а саме - вересень 2009 року, тобто
з 01 жовтня 2009 року розпочався перебіг
строку позовної давності, який
закінчився 01 жовтня 2012 року.

Позивач звертався до суду із
відповідним позовом про захист свого
порушеного права до
Центрально-Міського районного суду
м.Кривого Рогу 17 грудня 2013 року, позовна
заява яких повернута ПАТ КБ
«ПриватБанк», оскільки подана до
неналежного суду та 24 лютого 2014 року ,
тобто обидва рази було звернення вже
після закінчення строку позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення, що
було зроблено відповідачем під час
розгляду справи судом першої інстанції
(а.с.31).

В апеляційному суді на пропозицію
колегії суддів представникові ПАТ КБ
"ПриватБанк" надати докази, які б
свідчили про продовження строку дії
платіжної картки відповідача чи
зобов'язаннями з визначеним певним
строком виконання, повернення кредиту,
останній пояснив, що нова картка ОСОБА_4
не видавалась, оскільки договір
пролонгується автоматично.

Задовольняючи позов з огляду на
автоматичну пролонгацію договору, суд
першої інстанції не врахував, що згідно
з розділом 3 Умов та Правил надання
банківських послуг "Користування
картою", п. 3.1.3 після закінчення строку
дії відповідна картка продовжується
банком на новий строк шляхом надання
клієнту картки з новим терміном дії.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не врахував також, що
відповідачу нова картка не видавалася,
а тому помилково прийшов до висновку
про відсутність підстав для
застосування позовної давності за
поданою відповідачем заявою.

Зазначені порушення норм
матеріального та процесуального права
є підставою, відповідно до ст. 309 ЦПК
України, до скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення по суті
заявлених позовних вимог.

На підставі зазначеного колегія суддів
прийшла до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
"ПриватБанк" у зв'язку зі спливом
строку позовної давності, оскільки
позивач звернувся до суду із позовом
про захист свого порушеного права поза
межами строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303,ст.307,п.п.1,4 ч.1
ст.309,313,314,316 ЦПК України судова колегія,
-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 06
червня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості у сумі 18
315,61 грн.- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: