У Х В А Л А

Іменем України

01 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана
Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і
Панька В.Ф.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Тячівського районного суду від 20
вересня 2013 р. за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання спільної сумісної
власності подружжя і стягнення
грошової компенсації, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до
ОСОБА_4 у червні 2013 р.

Після зміни предмету позовних вимог
(а.с.85-88) остаточно просила:

- визнати спільною сумісною
власністю подружжя будівельні
матеріали та конструктивні елементи, з
яких було побудовано житловий будинок
(з господарсько-побутовими будівлями)
АДРЕСА_1;

- присудити їй із відповідача
грошову компенсацію в розмірі 157600 грн.
замість її частки в праві спільної
сумісної власності подружжя на вказане
майно;

- стягнути з відповідача на її
користь судові витрати.

На обґрунтування зазначала, що 06.09.2001 р.
уклала шлюб із відповідачем. Останній
на підставі договору дарування від
28.02.08 р. є власником указаного будинку,
вартість якого на момент дарування
складала 26804 грн. Однак, за час шлюбу з
відповідачем будинок був капітально
відремонтований і добудований, проте
дотепер залишається самочинним
будівництвом, у зв'язку з чим об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя є будівельні матеріали та
конструктивні елементи будинку. Згідно
з висновком експерта від 20.04.13 р.
вартість будинку складає 582100 грн., а
вартість проведених
будівельно-ремонтних робіт - 315200 грн.

Рішенням Тячівського районного суду
від 20.09.13 р. у позові відмовлено
(а.с.137-144).

У апеляційній скарзі та в судовому
засіданні (в особі представника ОСОБА_2)
апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про задоволення
позову. Доводить про невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
(ст.ст. 60, 61 СК, ст. 376 ЦК) та
процесуального права (неналежна оцінка
доказів).

Суд першої інстанції виходив із
недоведеності позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, із таких
мотивів.

Згідно з положеннями ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування.

Як видно із матеріалів справи, рішенням
Тячівського районного суду від 31.01.12 р.
розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зареєстрований 06.09.01 р. у виконкомі
Тереблянської сільської ради, актовий
запис № 18 (а.с.82).

28.02.05 р. ОСОБА_4 подарував ОСОБА_4
житловий будинок, розташований у
АДРЕСА_1, а саме: цегляний житловий
будинок на 2 (дві) житлові кімнати
загальною площею 62.6 кв. м (житлова - 32.2
кв. м) із надвірними будівлями та
спорудами (хлів, огорожа) загальною
вартістю 26904 грн. (а.с.8-9).

Згідно з додатком № 2.3 до Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна цей будинок має загальну площу 106
кв. м, із якої: 54.4 кв. м - житлова; 31.7 кв. м -
допоміжні; 19.9 кв. м - додаткові (а.с.131).

Отже, загальна та житлова площа будинку
з моменту укладення договору купівлі
продажу (28.02.05 р. та розірвання шлюбу
(31.01.12 р.) збільшилася, що відповідачем
не заперечується.

У пунктах 24-25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року №11 майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності, укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи обох. Не належить до
спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто; речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть якщо вони були придбані рахунок
спільних коштів подружжя; кошти.

Як роз'яснено в п.9 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня
1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок», за позовом дружини,
членів сім'ї забудовника, які спільно
будували будинок, а також спадкоємців
суд вправі провести поділ
незакінченого будівництвом будинку,
якщо, враховуючи ступінь його
готовності, можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця
будівництво зазначеними особами. При
неможливості поділу незакінченого
будівництвом будинку суд може визнати
право за цими особами на будівельні
матеріали і конструктивні елементи
будинку або з врахуванням конкретних
обставин залишити його одній із сторін,
а іншій присудити грошову компенсацію.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 10.02.14 р. на
підставі клопотання ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 у цій справі призначено судову
будівельно-технічну експертизу.

На вирішення було поставлено
запитання: яка кошторисна вартість
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів житлового
будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області,
використаних подружжям ОСОБА_4 і ОСОБА_3
у період часу з 28 лютого 2005 р. і до
розірвання між ними шлюбу?

30.07.14 р. до апеляційного суду надійшов
лист від судового експерта, в якому він
повідомив про неможливість надання
достовірного висновку та пояснив, що
для відповіді на питання щодо вартості
будівельних матеріалів і
конструктивних елементів експерту
необхідно безпосередньо обстежити всі
будівельні матеріали та конструкції,
що неможливо зробити без пошкодження
об'єкту дослідження. Окрім того,
визначити які конкретні будівельні
роботи стосовно всього житлового
будинку в цілому були проведені
подружжям ОСОБА_4 і ОСОБА_3 саме за
період з 28.02.05 р. і до розірвання шлюбу,
за результатами огляду об'єкту
виявилося неможливим. Житловий будинок
являє собою цілісний об'єкт (зовні та
всередині поштукатурений та
пофарбований і влаштовано інші мережі),
і встановити, які саме будівельні
матеріали та конструктивні елементи
будинку були використані в заданий
судом період, а які використовувалися в
інший проміжок часу, без дослідження
первинних підтверджуючих документів
(дозвільної, проектно-кошторисної
документації, актів виконаних робіт
тощо) не представляється можливим.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Отже, позивачем належним чином не
доведено, які саме будівельні
матеріали було використано під час
будівництва та які підлягають поділу,
яку вони мають вартість, коли та ким
саме такі були придбані, якими доказами
ці обставини підтверджено.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції не враховано розрахунок
вартості виконаних робіт, написаний
рукописним текстом особою, що
проводила ремонтні роботи, в якому
вказано площу виконаної роботи та їх
вартість і не враховано пояснення
робітників, які проводили ремонтні
роботи, не заслуговують на увагу,
оскільки в цьому розрахунку та
поясненнях не указано, в який час цими
особами проводилися ремонтні роботи та
належними та допустимими доказами не
підтверджено, що саме ці особи його
проводили (а.с.109-119).

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Тячівського районного
суду від 20 вересня 2013 р. залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: