Справа №490/784/14-ц 29.09.2014 29.09.2014 29.09.2014
Провадження №22-ц/784/2476/14
Провадження № 22-ц/784/2476/14
Головуючий першої інстанції Батченко
Суддя-доповідач апеляційного суду
Рішення

Іменем України

29 вересня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Серебрякової
Т.В.,

при секретарі судового засідання
Яценко Л.В.,

за участю представника позивача
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Центрального районного
суду міста Миколаєва від 08 липня 2014
року, ухваленого за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач
вказував, що 23 червня 2008 року між банком
та ОСОБА_3 укладено договір №NКХRRХ13470358,
за умовами якого банк передав
позичальнику кредитні кошти у розмірі 8
984 грн. 74 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 1.0% у
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, строком до 23 червня 2010
року включно.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що відповідач виконувала
свої зобов'язання за договором щодо
повернення кредитних коштів
неналежним чином, внаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 10
січня 2014 року складає 86 840 грн. 81 коп., у
тому числі: 6 432 грн. 07 коп. -
заборгованість за кредитом, 849 грн. 85
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитними коштами, 1 617
грн. 30 коп. - заборгованість по комісії,
73 330 грн. 12 коп. - пеня, 500 грн. 00
коп. - штраф (фіксована частина) та
4 111 грн. 47 коп. - штраф (процентна
складова), позивач просив суд стягнути
з відповідача вказану заборгованість
та 868 грн. 41 коп. судових витрат.

Заочним рішенням Центрального
районного суду міста Миколаєва від
08 липня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 399 грн. 22 коп.
заборгованості за вищевказаним
кредитним договором та 243 грн. 60 коп.
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
позивача вказує на безпідставність
зменшення судом нарахованого банком
розміру пені та просить рішення суду
змінити в частині позовних вимог про
стягнення пені, задовольнивши ці
вимоги в повному обсязі, а в іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Рішення в частині вирішення вимог про
повернення тіла кредиту, відсотків за
користування ним та винагороди не
оскаржується, а тому відповідно до
ст.303 ЦПК України колегією суддів в
цій частині не переглядається.

Не переглядається воно і в частині
стягнення штрафів, оскільки апеляційна
інстанція обмежена доводами
апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково із таких підстав.

Задовольняючи частково позов, районний
суд виходив із того, що між сторонами
існують договірні правовідносини,
умови якого порушила відповідач, а
тому, відповідно до
ст.ст.525-526,530,551,611,615,625,1046-1050,1054,1055 ЦК
України, заяви позичальника та Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам, вона повинна відповідати за
неналежне виконання зобов`язання і
нести негативні наслідки таких його
дій, а саме, сплатити: заборгованість за
тілом кредиту; заборгованість по
сплаті процентів за користування
кредитними коштами; комісію, штраф
(фіксовану частину) та пеню з
врахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК
України.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
обставинами та правовідносинами
встановленими судом першої інстанції,
в той же час висновок суду щодо
визначення розміру пені вважає
помилковим.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту,
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,616,622,631 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості і виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні
сприяти одна одній у належному його
виконанні, а у разі виникнення
труднощів у однієї із сторін - всіляко
сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або
частково на підставах, встановлених
договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання
(не виконала його, або виконала з
порушенням умов) повинна нести
негативні наслідки такої поведінки, а
саме, сплатити в межах позовної
давності неустойку і відшкодувати
збитки.

При цьому, сторона не
звільняється від виконання
зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і
кредитних зобов'язань, які не виконані
належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення щодо
договору позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві кредит у строк та
порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів
він не звільняється від обов'язку
виконання зобов'язання, при цьому
кредитодавець має право вимагати від
позичальника достроково повернути всю
суму кредиту та внести інші платежі,
передбачені договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Разом з наведеним, слід мати на увазі,
що вирішуючи спори даної категорії,
слід беззастережно дотримуватися
положень цивільно-процесуального
законодавства.

Так, судовий розгляд, яким цивільна
справа вирішується по суті,
закінчується ухваленням рішення суду.

В силу ст.ст.10,59,60, 213 ЦПК України та
постанови Пленуму Верховного Суду
України за №14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення суду у цивільні справі, як
найважливіший акт правосуддя,
покликаний забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини і наповнити
реальністю принцип верховенства права,
повинен ухвалюватися за неухильного
додержання вимог чинного
процесуального законодавства про його
законність і обґрунтованість.

При ухваленні рішення суд бере до
уваги, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності
судового розгляду цивільних справ
(ст.159 ЦПК України), рішення може бути
обґрунтоване лише доказами, одержаними
у визначеному законом порядку та
дослідженими в тому судовому
засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог
ст.ст.58 - 59, ч.3 ст.61, 212 ЦПК України за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України,
обов'язок доказування певних обставин
лежить на стороні, яка посилається на
них як на підставу своїх вимог та
заперечень.

З матеріалів справи вбачається та
місцевим судом встановлено, що
23 червня 2008 року між закритим
акціонерними товариством комерційний
банк «ПритватБанк», правонаступником
якого є позивач, та ОСОБА_3 (позичальник)
укладено договір №NКХRRХ13470358, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредитні кошти у розмірі 8 984 грн. 74 коп.
на придбання товару, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 107 грн. 82 коп.,
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 1 440
грн., на строк 24 місяців з
23 червня 2008 року по 23 червня 2010 року
включно.

Сторони домовились, що заява
позичальника та Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка) (Стандарт), разом
Тарифами складають кредитно -
заставний договір.

В договорі, сторони також узгодили, що у
разі несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню, розмір якої
визначається у п.5.1 вищевказаних Умов
за кожний день прострочки, а саме у
розмірі 0.5% від суми простроченої
заборгованості, але не менше 1 гривні.

Відповідач свої зобов'язання за
договором щодо повернення кредитних
коштів не виконала, внаслідок чого
виникла заборгованість за вказаним
кредитним договором, яка станом на 10
січня 2014 року, згідно доданого до
справи розрахунку, складається із:

- 6 432 грн. 07 коп. - заборгованість за
кредитом;

- 849 грн. 85 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитними
коштами;

- 1 617 грн. 30 коп. - заборгованість по
комісії.

Також позивачем було нараховано у
зв'язку з порушенням відповідачем умов
договору пеню в розмірі 73 330 грн. 12 коп.
та 500 грн. - штрафу (фіксована частина) й
4 111 грн. 47 коп. штрафу (процентна
складова).

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
порушення відповідачем договірних
зобов'язань та наявність підстав для
повернення позичальником кредитних
коштів та стягнення штрафних санкцій
відповідно до ст.ст.611,1048-1050,1054 ЦК
України.

Визначаючи обґрунтованість
нарахування штрафних санкцій, суд
виходив з того, що розмір пені 73 330 грн. 12
коп., неспівмірний з розміром
заборгованості, що є підставою
зменшення розміру пені до 5 000 грн.
відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України.

Так, за правилами ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, якими, зокрема, може
бути ступень виконання зобов'язань
боржником, майновий стан чи інші
інтереси позичальника.

Конституційний Суд України у рішенні
від 11 липня 2013 року по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22
листопада 1996 року дійшов висновку, що
умови договору споживчого кредиту,
його укладання та виконання повинні
підпорядковуватися таким засадам,
згідно з якими особа споживача
вважається слабкою стороною у договорі
та підлягає особливому правовому
захисту з урахуванням принципів
справедливості, добросовісності і
розумності, як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права.

Вимога позивача про стягнення пені в
розмірі, який в декілька разів
перевищує заборгованість спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Такий висновок Конституційного Суду
України узгоджується з положеннями
Резолюції Генеральної Асамблеї ООН
«Керівні принципи для захисту
інтересів споживачів» від 09 квітня 1985
року №39/248, в якій наголошено, що
споживачі нерідко перебувають у
нерівному становищі з точки зору
економічних умов, рівня освіти та
купівельної спроможності, а тому
принципи захисту інтересів споживачів
мають, зокрема, за мету сприяти країнам
у боротьбі зі шкідливою діловою
практикою усіх підприємств на
національному та міжнародному рівнях,
яка негативно позначається на
споживачах. Конституційний Суд України
визначив, що захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Отже, ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням
положень ст.3 ЦК України щодо загальних
засад цивільного законодавства та ч.4
ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду
сприяти сторонам у здійсненні їхніх
прав дає право суду зменшити розмір
неустойки за умови, що він значно
перевищує розмір збитків (постанова
Верховного Суду України, ухвалена по
справі № 6-100цс14 від 03 вересня
2014 року).

Враховуючи те, що діючим
законодавством не наводиться чіткий
перелік таких обставин та це питання
повинно вирішуватися на підставі
аналізу конкретної ситуації, тому
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції законно застосував правила
вказаної норми, оскільки розмір пені
значно перевищує розмір основної суми
заборгованості.

При цьому питання зменшення розміру
неустойки вирішується в конкретній
ситуації на підставі певних доказів і
розрахунків.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
розмір заборгованості за кредитним
договором становить 7 281 грн. 92 коп. (тіло
кредиту та проценти), а нарахована пеня
- 73 330 грн. 12 коп. В наявності розмір
неустойки практично у 10 разів
перевищує розмір збитків, а тому, з
врахуванням стягнутого штрафу, який, з
названих вище причин, апеляційною
інстанцією не переглядається, обставин
даної справи, колегія суддів вважає за
можливе збільшити розмір пені,
визначений судом першої інстанції та
належний до стягнення з відповідача з 5
000 грн. 00 коп. до 10 000 грн. 00 коп.

У зв'язку з наведеним відповідному
корегуванню підлягає і загальний
розмір боргу, належний до стягнення з
відповідача.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України, з ОСОБА_3 а на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» слід стягнути 434 грн. 20
коп. судових витрат на розгляд справи в
апеляційній інстанції.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду міста Миколаєва від 08
липня 2014 року в частині визначення
розміру пені та загального розміру
заборгованості за кредитним договором
№NКХRRХ13470358 від 23 червня 2008 року
змінити, збільшивши розмір пені
належної до стягнення з ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» з 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00
коп. до 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. та
загальний розмір стягнення з 14 399
(чотирнадцять тисяч триста дев'яносто
дев'ять) грн. 22 коп. до 19 399 (дев'ятнадцять
тисяч триста дев'яносто дев'ять) грн. 00
коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» 434
(чотириста тридцять чотири) грн. 20 коп.
на відшкодування судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: