Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2014 Справа №607/4806/14-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

головуючої
Герчаківської О.Я.,

з участю
секретаря Мандзія В.П.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди, -

в с т
а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної
шкоди. В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначила, що 05 квітня 2013 року
вона була прийнята на роботу до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 на посаду
менеджера зі збуту згідно
безстрокового договору №1. 31
грудня 2013 року трудовий договір було
розірвано за згодою сторін на підставі
п.1 ст.36 КЗпП України, однак після його
розірвання відповідач не провів з
позивачем повного розрахунку та їй не
було повідомлено про нараховані суми.
ОСОБА_3 грубо порушено трудові права
позивача, попри те, що вона ходила на
роботу, відповідач не нарахував та не
виплатив їй заробітної плати за
червень 2013 року, липень 2013 року, серпень
2013 року та грудень 2013 року. Загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем по заробітній платі
становить 4800 грн. Також позивачем не
було використано право на щорічну
відпустку, компенсація за яку складає
728 грн. Крім того, суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_3 зобов'язаний сплатити
ОСОБА_1 4967,09 грн. середнього заробітку
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. Такими незаконним діями
відповідача позивачу спричинено також
і моральну шкоду, вона постійно
перебуває у роздратованому стані,
втратила душевний спокій, що змусило
ОСОБА_1 докладати значних зусиль для
організації власного життя та життя
своєї сім'ї. Завдану моральну шкоду
позивач оцінює у розмірі 5000 грн. За
вказаних обставин ОСОБА_1 просить
стягнути з відповідача в її користь 4800
грн. невиплаченої їй заробітної плати
за червень 2013 року, липень 2013 року,
серпень 2013 року та грудень 2013 року, 730,38
грн. у якості компенсації за щорічну
невикористану відпустку, 4967,09 грн.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та 5000 грн. відшкодування
моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 заявлені позовні
вимоги підтримали, з підстав,
викладених у позовній заяві, просили
задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав, посилаючись на доводи,
викладені в поданих ним запереченнях,
просив відмовити у його задоволенні.
Додатково пояснив, що позивач дійсно
працювала у нього по трудовому
договору на посаді менеджера по
продажах. У зв'язку із ліквідацією
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» у ТРЦ
«Подоляни» з 01 червня 2013 року він
тимчасово припинив підприємницьку
діяльність у зв'язку з переїздом в ТЦ
«Новус». Працівникам, які виявили
бажання працювати з 01 вересня 2013 року в
його новому магазині, відповідач
запропонував для збереження робочого
місця оформити безоплатну відпустку за
власним бажанням з 01 червня 2013 року по 31
серпня 2013 року. На період відпустки
заробітна плата не нараховувалась, а
тому працівник ОСОБА_1 пішла у
відпустку без збереження заробітної
плати. В грудні 2013 року позивач жодного
дня не була на роботі, а тому заробітна
плата їй також не виплачувалася.

Заслухавши пояснення позивача
представника позивача, відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АБ
№879409, виданого Державною
реєстраційною службою України від 12
червня 2013 року, ОСОБА_3 зареєстрований
фізичною особою-підприємцем. Види
діяльності: 47.72 Роздрібна торгівля
взуттям і шкіряними виробами в
спеціальних магазинах, 47.71 Роздрібна
торгівля одягом у спеціалізованих
магазинах, 46.42 Оптова торгівля одягом і
взуттям.

Згідно трудового договору №1,
укладеного 05 квітня 2013 року між ОСОБА_1
(Працівник) і фізичною особою, яка
використовує найману працю, - ОСОБА_3,
Працівник зобов'язалась виконувати
роботу менеджера із збуту, а фізична
особа зобов'язалась оплачувати працю
Працівника у розмірі 1200 грн. на місяць.
Пунктом 6 даного договору визначено, що
тривалість відпустки Працівника
становить 24 календарних дні.

Згідно наказу, виданого 31 травня 2013
року фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3, у зв'язку з ліквідацією з 1
червня 2013 року його магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТРЦ «Подоляни» за
адресою: м.Тернопіль, вул.Текстильна, 28
ч та відкриттям з 1 вересня 2013 року
даного магазину в ТЦ «NOVUS» за адресою:
м.Тернопіль, вул.Перля, 3, працівникам
магазину ОСОБА_4. ОСОБА_5, ОСОБА_1
наказано визначитися з бажанням
працювати чи не працювати з 01 вересня
2013 року в новому магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТЦ «NOVUS»; працівникам,
які виявили бажання працювати з 01
вересня 2013 року в новому магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТЦ «NOVUS» для збереження
робочого місця оформити безоплатну
відпустку за власним бажанням з 1
червня по 31 серпня 2013 року.

Як слідує з акту повернення об'єкту
оренди, укладеного 03 травня 2013 року між
ТОВ «Теркурій-2» (Орендодавець) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
(Орендар), згідно умов Договору оренди
нежитлового приміщення №263/1 від 22
серпня 2012 року, Орендар повернув, а
Орендодавець прийняв із строкового
платного користування Об'єкт оренди на
першому поверсі у ТРЦ «Подоляни»
площею 129,0 кв.м.

01 липня 2013 року між ТзОВ «Новус
Україна» (Орендар) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Суборендар)
укладено договір суборенди № А 08 0107 3 002.

15 серпня 2013 року між ТзОВ «Новус
Україна» (Орендар) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Суборендар)
складено акт приймання-передачі
приміщення, згідно якого Орендар
передав, а Суборендар прийняв
приміщення 61,00 кв.м., яке знаходиться на
другому поверсі в будівлі Торговго
Центру, що розташований за адресою:
м.Тернопіль, вул.Перля, 3. Об'єкт
суборенди передано відповідно до умов
Договору суборенди № А 08 0107 3 002 від 01
липня 2013 року.

01 вересня 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 видав наказ,
згідно якого, у зв'язку з відкриттям з 1
вересня 2013 року його магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТЦ «NOVUS» за адресою:
м.Тернопіль, вул.Перля, 3, наказав
працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 01
вересня 2013 року приступити до
виконання своїх робочих обов'язків в
магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» в ТЦ «NOVUS» та
відновити їм нарахування заробітної
плати в повному обсязі.

31 грудня 2013 року трудовий договір
№1 від 05 квітня 2013 року, укладений
між ОСОБА_1(Працівник) і фізичною
особою, яка використовує найману працю,
- ОСОБА_3, розірваний за згодою сторін з
підстав, визначених п.1 ст.36 КЗпП
України.

Як вбачається із запису в трудовій
книжці ОСОБА_1, остання 05 квітня 2013 року
прийнята до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на роботу менеджера із збуту за
трудовим договором №1,
зареєстрованим у Тернопільському
міськрайонному центрі зайнятості 10
квітня 2013 року. 31 грудня 2013 року остання
звільнена з роботи за згодою сторін
згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до довідки про середню
заробітну плату (дохід) від 17 січня 2014
року, виданої фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, ОСОБА_1
нарахована заробітна плата за вересень
2013 року, жовтень 2013 року, листопад 2013
року.

З індивідуальних відомостей про
застраховану особу ОСОБА_1, наданих
Пенсійним фондом України, вбачається,
що страхові платежі на даного
працівника сплачувались на протязі 2013
року лише в наступних місяцях: квітень,
травень, вересень, жовтень, листопад.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадяться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Заробітна плата працівнику повинна
виплачуватися регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць (ст.24 Закону України «Про оплату
праці»).

Відповідно до ст.74 КЗпП України
громадянам, якi перебувають у трудових
вiдносинах з пiдприємствами,
установами, органiзацiями незалежно вiд
форм власностi, виду дiяльностi та
галузевої належностi, а також працюють
за трудовим договором у фiзичної особи,
надаються щорiчнi (основна та додатковi)
вiдпустки iз збереженням на їх перiод
мiсця роботи (посади) i заробiтної плати.

В силу ч.1 ст.79 КЗпП України щорічні
основна та додаткові відпустки повної
тривалості у перший рік роботи
надаються працівникам після
закінчення шести місяців безперервної
роботи на даному підприємстві, в
установі, організації.

У випадках, передбачених ст.25 Закону
України «Про відпустки», працівнику за
його бажанням надається в
обов'язковому прядку відпустка без
збереження заробітної плати. За
сімейними обставинами та з інших
причин працівнику може надаватися
відпустка без збереження заробітної
плати на термін обумовлений угодою між
працівником та власником або
уповноваженим ним органом, але не
більше 15 календарних днів на рік (ст.84
КЗпП).

В матеріалах справи відсутні будь-які
відомості про те, що позивач виявляла
бажання піти у відпустку без
збереження заробітної плати у червні
2013 року, липні 2013 року, серпні 2013 року.
Заяви про надання їй такої відпустки
ОСОБА_1 не писала та не була ознайомлена
із наказом відповідача про те, що у
вказані місяці вона перебуватиме у
відпустці за власний рахунок, а тому
суд вважає, що є всі підстави для
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 в користь позивача
заборгованості по заробітній платі за
вказаний період в сумі 3600 грн. Крім
того, як вбачається із досліджених у
судовому засіданні доказів, позивач
працювала у фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до 31 грудня 2013 року, а тому їй
підлягає виплата заробітної плати і за
грудень 2013 року в розмірі 1200 грн.

Згідно ч.1 ст.83 КЗпП України у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки.

Згідно ч.2 п.2 «Порядку обчислення
середньої заробітної плати»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпустоу у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. Працівникові, який
пропрацював на підприємстві, в
установі. Організації менше року,
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з витрат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа місяця,
після оформлення на роботу до першого
числа місяця, в якому надається
відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

За вказаних обставин, сума компенсації
ОСОБА_1 за невикористану відпустку
становить 730,38 грн. При цьому суд
визначив кількість днів щорічної
відпустки, які припадають на один
календарний день без врахування
святкових і неробочих днів в цілому за
рік (24 календарних дні відпустки / (366 - 10)
= 0,0674 календарних дні). Одержаний
результат мноимо на кількість
календарних днів без врахування
святкових і неробочих днів,
відпрацьованих працівником у робочому
періоді, з 05 квітня 2013 року по 31 грудня
2013 року (0,0674 календарних днів х 210 днів =
14 календарних днів). Кількість днів з
врахуванням святкових і неробочих
становить 184 дні. Виплати за фактичний
час роботи позивача за травень-грудень
2013 року становлять 9600 грн., які ділимо
на 184 дні і отримуємо середньоденну
заробітну плату в розмірі 52,17 грн., яку
множимо на 14 календарних днів
відпустки та отримуємо суму 730,38 грн.

Статтею 117 КЗпП визначено, що у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в Рішенні
від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення
положень ст.233 КЗпП України у
взаємозв'язку положеннями статей 117, 237-1
цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47
Кодексу роботодавець зобов'язаний
виплатити працівникові при звільненні
всі суми, що належать йому від
підприємства, установи, організації, у
строки, зазначені в ст..116 Кодексу, а
саме - в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Непроведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбачено ст.117
Кодексу, тобто виплати працівникові
його середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено, що при звільненні
ОСОБА_1 фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 не виплатив позивачу заробітну
плату за червень 2013 року, липень 2013
року, серпень 2013 року, грудень 2013 року
та компенсацію за невикористану
відпустку. За вказаних обставин,
відповідач повинен нести
відповідальність, передбачену ст.117
КЗпП, тобто виплати ОСОБА_1 її середній
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, що становить
467,09 грн.

При визначенні розміру вказаної суми
суд керується положеннями Постанови
КМУ №100 «Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати» від 08 лютого1995 року та абз.3 п.32
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992
року (з наступними змінами та
доповненнями), якими передбачено, що у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в зв'язку з
незаконним звільненням або
переведенням, відстороненням від
роботи, невиконанням рішення про
поновлення на роботі, затримкою видачі
трудової книжки або розрахунку він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з заробітку за останні два
календарні місяці роботи.

Тобто, визначаємо кількість днів з
урахуванням святкових і неробочих, які,
за останні два календарних місяці
роботи позивача, становлять 43 дні.
Заробіток за останні два календарних
місяці роботи - 2400 грн. ділимо на 43 дні
та отримуємо середньоденну заробітну
плату, яка дорівнює 55,81 грн. Кількість
днів затримки розрахунку (89
календарних днів) множимо на
середньоденний заробіток (55,81 грн.) та
отримуємо суму 4967,09 грн.

Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя (ст.237-1
КЗпП).

У відповідності до положень ст.ст.16, 23
Цивільного кодексу України способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» надано визначення моральної
шкоди, під якою розуміються втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення моральної шкоди підлягають
до часткового задоволення та стягнення
з відповідача в її користь 2000 грн.
грошового відшкодування моральної
шкоди. При визначенні розміру
моральної шкоди, спричиненої позивачу
суд враховує, що внаслідок незаконних
дій відповідача у позивача порушились
нормальні життєві зв'язки, остання була
позбавлена засобів для існування,
оскільки інших доходів, окрім
заробітної плати на день звільнення не
мала. Крім того, позивач дізналась, що
відповідачем в Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі не сплачено
за неї, як найманого працівника, єдиний
соціальний внесок, через що постійно
переживала, оскільки відпрацьований
нею період з червня 2013 року по вересень
2013 року, а також грудень 2013 року не
будуть зараховані їй до трудового
стажу, що породило невпевненість у
майбутньому.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 підлягають до задоволення
частково, шляхом стягнення з ОСОБА_3 4800
грн. в якості невиплаченої позивачу
заробітної плати за червень 2013 року,
липень 2013 року, серпень 2013 року та
грудень 2013 року; 730,38 грн. компенсації за
щорічну невикористану відпустку; 4967,09
грн. 09 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку та 2000 грн.
грошового відшкодування моральної
шкоди.

В силу ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 в
користь держави слід стягнути 243,60 грн.
судового збору.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.74, 79, 83, 84, 116, 117, 231-233, 237-1 КЗпП
України, Постановою Пленуму ВСУ «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» №9 від 06 листопада 1992 року (з
наступними змінами та доповненнями),
ст.ст.16, 23 ЦК України, Постановою
Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 160, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и
р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 в
користь ОСОБА_1 4800 (чотири тисячі
вісімсот) грн. невиплаченої їй
заробітної плати за червень 2013 року,
липень 2013 року, серпень 2013 року та
грудень 2013 року; 730 (сімсот тридцять)
грн. 38 (тридцять вісім) коп. компенсації
за щорічну невикористану відпустку; 4967
(чотири тисячі дев'ятсот шістдесят сім)
грн. 09 (дев'ять) коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку;
2000 (дві тисячі) грн. грошового
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 в
користь держави 243 (двісті сорок три)
гривні 60 (шістдесят) коп. судового
збору.

Рішення суду в частині стягнення
заробітної плати в межах суми платежу
за один місяць допустити до негайного
виконання.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуюча
О.Герчаківська