АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3498/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/2874/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого - судді: Триголова В.М.,

суддів: Омельченко Л.М., Бондаревської
С.М.,

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтава цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду
м.полтави від 07 серпня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И
Л А :

У червні 2014 року позивач ПАТ
«Альфа-Банк» звернувся в суд з позовом
про стягнення з відповідача ОСОБА_1
заборгованості посилаючись на те, що 08
квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2
укладений кредитний договір № 490062375,
відповідно до якого останній отримав
кредит в сумі 48 850 грн. З метою
забезпечення виконання зобов»язань
між позивачем та ОСОБА_1, 08 квітня 2008
року укладений договір поруки між
сторонами, відповідно до якого
відповідач відповідає перед позивачем
за виконання умов кредитного договору
ОСОБА_2 У зв»язку з невиконання ОСОБА_2
взятих на себе зобов»язань по
поверненню кредитних коштів, станом на
13 травня 2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 370 230,57 грн.,
яка складається з простроченої
заборгованості по кредиту 48 850 грн., за
відсотками 26 568,83 грн., по комісії 4 376, 96
грн., нарахована пеня в межах строку
позовної давності 290 434 грн. 78 коп.

Рішенням Київського районного суду
м.полтави від 07 серпня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» заборгованість по
кредитному договору № у розмірі
129 795 грн. 79 коп. , судові витрати у
розмірі 1 297 грн. 96 коп., а всього 131 093
грн. 75 коп.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовити. В апеляційній скарзі
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

У відповідності з п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підставою для скасування
рішення в апеляційному порядку і
ухвалення нового або зміни рішення є
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що
08 квітня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_2 укладений кредитний договір №
, відповідно до умов якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 48 850 грн. , з
нарахуванням 14,75 % річних, сплатою 0,14 %
комісії від сум кредиту, з датою
остаточного погашення 08 квітня 2013 року.

Даний договір складається з двох
розділів, Розділу № 1 «Базові умови
кредитування» та розділу № 2 «Загальні
умови кредитування фізичних осіб»,
які нероздільно пов»язані між собою та
складають єдиний документ.

Відповідно до п. 11.3 «Загальних умов
кредитування фізичних осіб» сторони
реалізуючи свої права, що встановлені
статтею 259 ЦК України, домовились про
те, що позовна давність за спорами, що
випливають із Договорів, включаючи,
але не обмежуючись відшкодуванням
збитків, сплати неустойки(штрафів,
пені) тощо, становить 50 років.
Сторонами встановлено, що вказане
застереження до Договору є договором
про збільшення позовної давності.

08 квітня 2008 року між сторонами
укладений договір поруки № 490062375-П
відповідно до якого відповідач
поручається за виконання ОСОБА_2
обов»язків, що виникли на підставі
основного договору - кредитного
договору № 490062375, що укладений між
банком та ОСОБА_2 08.04.2008 року, або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому.

Також відповідно до умов договору
поруки поручитель відповідає перед
банком у тому ж обсязі, що і боржник.
Договір діє до повного виконання
зобов»язань боржника за основним
договором.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих
на себе зобов»язань по кредитному
договору, станом на 13 травня 2014 року
утворилась заборгованість, яка
складається з простроченої
заборгованості по кредиту 48 850 грн., за
відсотками 26 568,83 грн., по комісії 4 376, 96
грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку,
суд першої інстанції посилався на
ст.ст. 525, 526, 553 ЦК України та виходив з
того, що ОСОБА_1, як поручитель за
кредитним договором, повинен
відповідати за порушення боржником
зобов'язнь у тому ж обсязі, що і боржник,
з умовами кредитного договору про
50-річний строк позовної давності був
обізнаний.

Проте, колегія суддів з такими
висновками місцевого суду погодитися
не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобовязання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Статтею 559 ЦК України визначено
підстави припинення поруки.

Згідно п. 24 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів , що
виникають із кредитних правовідносин»
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобовязання не предявить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобовязання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобовязання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобовязань за цим договором
строк предявлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобовязання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобовязання
у повному обсязі або у звязку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і предявлення до нього
позову. При цьому в разі предявлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобовязання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобовязання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобовязань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Відповідачі як на підставу для відмови
у задоволенні позовних вимог
посилались на пропуск позивачем при
зверненні до суду строку позовної
давності .

Як вбачається з п. 2.3 кредитного
договору від 08 квітня 2008 року, термін
виконання зобовязань є 08 квітня 2013
року.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що вимогу до поручителя ОСОБА_1 банком
було направлено на його ім'я 15.05.2014 року
(а.с. 16), а позов до суду про стягнення з
відповідача заборгованості подано
10.06.2014 року, тобто після спливу
шестимісячного строку з дати виконання
зобов'язань за кредитним договором, суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про можливість
задовлення позовних вимог ПАТ
«Альфа-Банк».

З наведених підстав, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а
рішення суду першої інстанції -
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, 312, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Київського районного суду
м.полтави від 07 серпня 2014 року -
скасувати

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_1, третя особа:
ОСОБА_2, про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий: (підпис)
В.М. Триголов

Судді: (підписи)
С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко

ВІРНО: