Справа № 748/716/13-ц Провадження №
22-ц/795/1907/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Меженнікова С.П. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи
Г.П.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка В.М.,
при секретарі:Позняк О.М., за
участю:адвоката позивача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 04
серпня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення
грошової компенсації за частку майна,
що є у спільній частковій власності,
припинення права на частку у спільному
майні, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення Чернігівського
районного суду від 04 серпня 2014 року та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення
грошової компенсації за частку майна,
що є у спільній частковій власності,
припинення права на частку у спільному
майні задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_5 грошову компенсацію
вартості 1/2 частки у праві спільної
часткової власності на автомобіль
марки ІЖ-2717, 2001 року випуску, д.н.з.
НОМЕР_1, в сумі 9 285, 68 грн. та грошову
компенсацію вартості 1/2 частки у праві
спільної часткової власності на
магазин АДРЕСА_1, в сумі 31100 грн.
Припинено право ОСОБА_5 на частку у
праві спільної часткової власності на
автомобіль марки ІЖ-2717, 2001 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1 та магазин АДРЕСА_1, з дня
отримання від ОСОБА_7 компенсації
вартості вказаної частки.

Додатковим рішенням Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 14 серпня 2014 року доповнено рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 04 серпня 2014
року. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_5 судовий збір в сумі 749 грн 50 коп.,
витрати на проведення судових
експертиз в сумі 5978 грн 40 коп, витрати
на правову допомогу в сумі 3587 грн 20 коп.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції в
порушення вимог статей 213 та 214 ЦПК
України не повністю визначився з
характером спірних правовідносин,
зосередившись лише на нормах закону,
які передбачають наявність у позивача
права вимоги на отримання грошової
компенсації за належну йому частку
майна у спільній частковій власності,
однак не звернув увагу й на наявність у
позивача обов'язків власника
відповідно до положень ст. 319 ЦК України
і не вирішив питання, чи має відповідач
реальну можливість сплатити позивачу
грошову компенсацію в сумі 40285 грн., чи
не призведе покладення на нього такого
обов'язку до звернення стягнення на
приміщення магазину, його примусовий
продаж й порушення законних прав
відповідача. Судом першої інстанції
взагалі не досліджувалося питання
наявності у відповідача можливості
виплатити позивачу грошову
компенсацію вартості його частки. Крім
того, на думку апелянта, визначення
вартості автомобіля відбулося з
порушенням Закону України „Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні",
оскільки визначення вартості КТЗ
відбулося без його огляду особисто
експертом (оцінювачем).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
адвоката позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
дослідивши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - залишенню
без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд виходив з того,
що зазначені вище автомобіль та
магазин перебувають у спільній
частковій власності сторін, автомобіль
є річчю неподільною, а магазин поділити
в натурі з технічної точки зору
неможливо, а тому відповідно до ч.2 ст. 364
ЦК України позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Визначаючи розмір грошової
компенсації за належну позивачеві
частку у праві власності на автомобіль
та магазин, суд виходив з ринкової
вартості частки автомобіля в сумі 9285
грн 68 коп. та частки магазина в сумі 31100
грн, що визначено висновком
автотоварознавчої експертизи
№3712/3713/14-24 від 09.04.2014 року та висновком
додаткової комісійної судової
будівельно-технічної експертизи
№3714/13-24/6799/14-42 від 11.07.2014 року (т.1 а.с.
227-234, 242-254).

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, зважаючи на таке.

По справі встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 19
липня 1975 року (т.1 а.с.84), шлюб між ними
було розірвано, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
запис №135 від 26.12.2008 року (т.1 а.с.83).

Під час шлюбу сторони придбали
автомобіль марки ІЖ-2717, 2001 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1, та магазин АДРЕСА_1. Дані
обставини встановлені рішенням
Славутицького міського суду Київської
області від 20 січня 2011 року та рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 13 квітня 2011 року, які
набрали законної сили.

Згідно рішення Славутицького міського
суду Київської області від 20 січня 2011
року за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 визнано по 1/2
частці за кожним право власності на
автомобіль марки ІЖ-2717, 2001 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с.71-73), а рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 13 квітня 2011 року визнано за
кожним з них право власності по 1/2
частині на магазин АДРЕСА_1-а. (т.1
а.с.80-82).

Судом також встановлено, що спірне
майно після розлучення сторін
залишилося у користуванні відповідача
ОСОБА_7

Автомобіль є неподільною річчю,
знаходиться у відповідача ОСОБА_7

Згідно з висновком автотоварознавчої
експертизи №3712/3713/14-24 від 09.04.2014 року,
середня ринкова вартість автомобіля на
час проведення експертизи складає 18571,36
грн. (т.1 а.с. 227-234).

Не можна визнати обгрунтованими доводи
апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що
визначення вартості автомобіля
відбулося з порушенням вимог Закону
"Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні", Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, Національного
стандарту № 1 "Загальні засади оцінки
майна та майнових прав", оскільки
оцінювач не ознайомився з об"єктом
оцінки, не провів особисто огляд
колісного транспортного засобу, що
можливо тільки за рішенням органу
(посадової особи), який здійснює судове
чи досудове слідство, у разі надання
ними даних, необхідних для оцінки.
Проведення експертної оцінки без
огляду транспортного засобу відбулось
з додержанням вимог чинного
законодавства, що пілтверджується
наступними матеріалами справи. Під час
призначення експертизи ухвалою
Чернігівського районного суду від 20
листопада 2013 року ОСОБА_7 було
зобов"язано надати експерту
транспортний засіб для огляду (т.1
а.с.187). 25.12.2013 р. до місцевого суду
надійшло письмове клопотання експерта
про проведення огляду автомобіля 9
січня 2014 року та про надання автомобіля
експерту для проведення його огляду та
дослідження (т.1 а.с.191-192). Копія
клопотання експерта була направлена
судом для виконання ОСОБА_7 та отримана
останнім 28.12.2013 р. (т.1 а.с.196). Проте
ОСОБА_7 автомобіль експерту на огляд не
надав, надавши експерту пояснення про
те, що автомобіль був проданий 11.02.2008 р.,
у зв"язку з чим експерт просив надати
письмову згоду проводити експертизу за
наявними матеріалами справи та
вказати, на який час проводити
розрахунок експертизи (т.1 а.с.197-198).
Ухвалою Чернігівського районного суду
від 24 березня 2014 року клопотання
експерта було задоволено та надано
письмову згоду проводити експертизу за
наявними матеріалами справи, без
огляду транспортного засобу експертом
(т.1 а.с.222-223).

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№1588/1589/13-24 від 14 жовтня 2013 року
вбачається, що поділити в натурі
спірний магазин, у відповідності до
розміру часток кожного із
співвласників, з технічної точки зору
неможливо (т.1 а.с.129-146).

Тому ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги
про виділ в натурі 1/2 частини магазину
(т.1, а.с.5) змінила, і просила стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію за належну їй часину
магазину (т.1 а.с.159-162, т.2 а.с.10-12),
припинивши її право на частку у
спільній власності.

Зважаючи на те, що висновок експерта
від 14.10.2013 р. (т.1 а.с.129-146) в частині
оцінки вартості нерухомого майна -
магазину, суперечив оцінці КП
"Чернівгівське МБТІ" (т.1 а.с.74-77), судом
була призначена комісійна
будівельно-технічна експертизи (т.1
а.с.186-187), за висновком якої дійсна
ринкова вартість спірного магазину
складає 62200 грн. (т.1 а.с.242-254), і саме
вказана вартість обгрунтовано
покладена в основу судового рішення.

Відповідно до змісту статті 364 ЦК
України, право співвласника на виділ
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками, і
такому праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи.
Обов'язковою умовою призначення
грошової компенсації є згода
співвласника, який заявив вимоги про
виділ частки, і не передбачається
обов'язковість згоди інших
співвласників на такий виділ та не
ставиться право співвласника на виділ
у залежність до згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ. Але правовий режим спільної
часткової власності має враховувати
інтереси всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших. Тому належить з'ясувати,
чи не зловживає своїм правом позивач,
який бажає виділу частки зі спільного
майна, шляхом отримання грошової
компенсації вартості частки в майні,
та чи не порушить реалізація цього
права позивачем права інших осіб, які
не мають змоги сплатити співвласнику
грошову компенсацію вартості його
частки.

По справі встановлено, що спірним
майном фактично володіє та
користується лише відповідач, який
здійснює в магазині підприємницьку
діяльність та має від такої діяльності
дохід. Доводи відповідача про його
неспроможність сплатити позивачу
грошову компенсацію за половину
вартості автомобіля в сумі 9 285, 68 грн. та
грошову компенсацію вартості 1/2 частки
магазина в сумі 31100 грн., жодними
доказами не підтверджені. Відповідачем
не надано жодних даних про те, що
стягнення з нього зазначеної суми
грошової компенсації завдасть йому
шкоди, яка буде істотною.

Зважаючи на наведене, підстави для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7
та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Адвокатом
позивача ОСОБА_6 надано апеляційному
суду договір про надання правової
допомоги від 23 вересня 2014 року, акт
виконаних робіт від 03 жовтня 2014 року та
квитанцію до прибуткового касового
ордера від 26.09.2014 року про сплату ОСОБА_5
500 грн за надання правової допомоги.
Таким чином, ця сума підлягає стягненню
з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 04 серпня 2014
року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 500
грн. витрат на правову допомогу.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: