Справа № 744/1015/14
Провадження по справі № 2/744/138/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2014 року Семенівський
районний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого - судді Смаги С. В.,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Семенівка Чернігівської
області цивільну справу за позовом
адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до Семенівської міської ради
Чернігівської області, ОСОБА_4 про
визнання права власності на прибудову
до житлового будинку та господарські
будівлі, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
Семенівське районне управління
юстиції Чернігівської області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачем, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2,
ОСОБА_3, подано до Семенівського
районного суду Чернігівської області
позовну заяву до відповідачів,
Семенівської міської ради
Чернігівської області, ОСОБА_4, у якій
позивач просить визнати за ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право спільної часткової власності на
тамбур, позначений у плані в технічному
паспорті літерою «а-1», сарай,
позначений літерою «В-1», та сарай,
позначений літерою «в-1», по 1/2 частині в
рівних частинах кожній, які
розташовані по АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
сторона позивачів послалася на те, що
по АДРЕСА_1, розташований житловий
будинок з господарськими і побутовими
будівлями та надвірними спорудами,
який належить їм на праві спільної
часткової власності по 1/2 частині, в
рівних частинах кожній, на підставі
договору дарування будинку від 14
серпня 2014 року, зареєстрованому в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно 14 серпня 2014 року.
Відповідно до зазначеного договору
спадкове майно складається з житлового
будинку позначеного в плані літерою
«А-1», жилої прибудови «А"-1», сараю «Б-1»,
гаража «Г», гаража «Б», лазні «а»,
погребу «Г-1» та огорожі «№». Все це
майно їм подарувала їх мати - ОСОБА_4,
яка отримала його в спадщину 22 лютого
2007 року після смерті свого чоловіка
(батька позивачів), який помер у 2005 році.
Після смерті батька позивачів, у 2006
році ОСОБА_4 будучи юридично не
обізнаною, без будь-якого дозволу на
виконання будівельних робіт,
прибудувала тамбур до будинку, а також
збудувала два сараї. В 2014 році вона
звернулася в органи БТІ та виготовила
технічну документацію (технічний
паспорт) на житловий будинок з
господарськими і побутовими будівлями
та надвірними спорудами. В технічному
паспорті в плані самовільно збудовані
тамбур позначений літерою «а-1», сарай -
літерою «В-1» та сарай - літерою «в-1». 17
квітня 2014 року реєстраційною службою
Семенівського районного управління
юстиції їй було видано свідоцтво про
право власності на земельну ділянку
розміром 0,0782 га, на якій розташований
житловий будинок та інші господарські
будівлі та споруди. 14 серпня 2014 року
ОСОБА_4 подарувала їм вказану земельну
ділянку розміром 0,0782 га по 1/2 частині, в
рівних частинах кожній, що
підтверджується договором дарування
земельної ділянки від 14 серпня 2014 року,
цього ж дня зареєстрованому в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно. До 30 січня 2013 року був
чинний наказ міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 91 від 24 червня 2011 року «Про
затвердження Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж» (далі - Порядок).

Відповідно до зазначеного порядку
діяла відповідна процедура прийняття в
експлуатацію прибудов до будинків та
господарських будівель, які були
збудовані до 31 грудня 2009 року без
дозволу на виконання будівельних
робіт. Але, мати позивачів, будучи
юридично не обізнаною, не звернулася до
30 січня 2013 року до територіального
органу Державної архітектурно -
будівельної інспекції України для
прийняття в експлуатацію самовільно
збудованих тамбуру та двох сараїв. На
даний час не існує правового механізму
прийняття в експлуатацію самовільно
збудованих будівель та споруд та
прибудов до них.

Відповідно до п. 2.7 Порядку технічне
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж індивідуальних
(садибних) житлових будинків, прибудов
до них загальною площею до 300
квадратних метрів включно,
господарських (присадибних) будівель і
споруд загальною площею до 100
квадратних метрів включно проводиться
під час їх технічної інвентаризації з
подальшою видачею технічного паспорта.
Тобто належний технічний стан
самовільних забудов підтверджено
технічним паспортом, який було видано
матері позивачів.

Враховуючи ту обставину, що на даний
час позивачі не мають можливості
оформити право власності на тамбур,
позначений в плані літерою «а-1», сарай
«В-1» та сарай «в-1», які фактично є
власністю їх родини, якою вони
володіють багато років, та розташовані
по АДРЕСА_1 вони змушені звернутись до
суду за захистом своїх невизнаних прав.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів є -
визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного
кодексу України право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Їхня мати - ОСОБА_4 не заперечує, щоб
право власності на тамбур та два сараї
було визнано за ними по 1/2 частині, в
рівних частинах кожній, так як житловий
будинок та земельна ділянка, на якій
збудовано житловий будинок і спірні
тамбур та сараї, вже належать їм на
праві спільної часткової власності по
1/2 частині кожній.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилися, доручили
представляти свої інтереси в суді
адвокату ОСОБА_1.

Представник позивачів ОСОБА_1 у судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про час та місце
розгляду справи, але до суду надав
письмову заяву, згідно даних якої
просить розгляд справи провести без
його участі та участі позивачів,
позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача, Семенівської
міської ради Чернігівської області,
Семенівський міський голова
Чернігівської області Бичков
Олександр Федорович у судове засідання
не з'явився, був повідомлений належним
чином про час і місце судового
засідання, подав до суду письмову
заяву, згідно даних якої просив
розглянути справу без участі
представника Семенівської міської
ради Чернігівської області, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилась, була повідомлена належним
чином про час і місце судового
засідання, надала до суду письмову
заяву, згідно даних якої просила
розглянути справу без її участі, позов
визнає повністю, наслідки визнання
позову їй роз'яснені та зрозумілі.

Представник третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Семенівського районного управління
юстиції Чернігівської області,
начальник реєстраційної служби
Семенівського районного управління
юстиції Чернігівської області
Тихомирова Наталія Володимирівна у
судове засідання не з'явилася, була
повідомлена належним чином про час і
місце судового засідання, надала до
суду письмове клопотання, згідно даних
якого у судове засідання з'явитися не
може, просить розглянути справу без
присутності представника третьої
особи на стороні відповідача -
реєстраційної служби Семенівського
районного управління юстиції та
вирішити справу на власний розсуд суду
у відповідності до вимог закону.

Суд, вивчивши матеріали цивільної
справи, вважає за необхідне позов
задовольнити повністю за наступних
обставин.

У справі встановлено, що по АДРЕСА_1
розташований житловий будинок з
господарськими і побутовими будівлями
та надвірними спорудами, який належить
позивачам на праві спільної часткової
власності по 1/2 частині, в рівних
частинах кожній, на підставі договору
дарування будинку від 14 серпня 2014 року,
зареєстрованому в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 14 серпня
2014 року. Відповідно до зазначеного
договору спадкове майно складається з
житлового будинку позначеного в плані
літерою «А-1», жилої прибудови «А"-1»,
сараю «Б-1», гаража «Г», гаража «Б»,
лазні «а», погребу «Г-1» та огорожі «№».
Все це майно позивачам подарувала їх
мати - ОСОБА_4, яка отримала його в
спадщину 22 лютого 2007 року після смерті
свого чоловіка (батька позивачів), який
помер у 2005 році. Після смерті батька
позивачів, у 2006 році ОСОБА_4 будучи
юридично не обізнаною, без будь-якого
дозволу на виконання будівельних
робіт, прибудувала тамбур до будинку, а
також збудувала два сараї. В 2014 році
вона звернулася в органи БТІ та
виготовила технічну документацію
(технічний паспорт) на житловий будинок
з господарськими і побутовими
будівлями та надвірними спорудами. В
технічному паспорті в плані самовільно
збудовані тамбур позначений літерою
«а-1», сарай - літерою «В-1» та сарай -
літерою «в-1». 17 квітня 2014 року
реєстраційною службою Семенівського
районного управління юстиції позивачу
було видано свідоцтво про право
власності на земельну ділянку розміром
0,0782 га, на якій розташований житловий
будинок та інші господарські будівлі
та споруди. 14 серпня 2014 року ОСОБА_4
подарувала позивачам вказану земельну
ділянку розміром 0,0782 га по 1/2 частині, в
рівних частинах кожній, що
підтверджується договором дарування
земельної ділянки від 14 серпня 2014 року,
цього ж дня зареєстрованому в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно. До 30 січня 2013 року був
чинний наказ міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України № 91 від 24.06.2011 року «Про
затвердження Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж» (далі - Порядок).

У відповідності до зазначеного Порядку
діяла відповідна процедура прийняття в
експлуатацію прибудов до будинків та
господарських будівель, які були
збудовані до 31 грудня 2009 року без
дозволу на виконання будівельних
робіт. Але, мати позивачів, будучи
юридично не обізнаною, не звернулася до
30 січня 2013 року до територіального
органу Державної архітектурно -
будівельної інспекції України для
прийняття в експлуатацію самовільно
збудованих тамбуру та двох сараїв. На
даний час не існує правового механізму
прийняття в експлуатацію самовільно
збудованих будівель та споруд, та
прибудов до них.

Відповідно до п. 2.7 Порядку технічне
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж індивідуальних
(садибних) житлових будинків, прибудов
до них загальною площею до 300
квадратних метрів включно,
господарських (присадибних) будівель і
споруд загальною площею до 100
квадратних метрів включно проводиться
під час їх технічної інвентаризації з
подальшою видачею технічного паспорта.
Тобто належний технічний стан
самовільних забудов підтверджено
технічним паспортом, який було видано
матері позивачів.

На даний час позивачі не мають
можливості оформити право власності на
тамбур, позначений в плані літерою
«а-1», сарай «В-1» та сарай «в-1», які
фактично є власністю їх родини, якою
вона володіє багато років, та
розташовані по АДРЕСА_1, тому змушені
звернутись до суду за захистом своїх
невизнаних прав. Відповідно до ст. 16
Цивільного кодексу України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів є - визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного
кодексу України право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Мати позивачів - ОСОБА_4 не заперечує,
щоб право власності на тамбур та два
сараї було визнано за позивачами по 1/2
частині, в рівних частинах кожній, так
як житловий будинок та земельна
ділянка, на якій збудовано житловий
будинок і спірні тамбур та сараї, вже
належать позивачам на праві спільної
часткової власності по 1/2 частині
кожній.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги позивачів підлягають
задоволенню.

Керуючись ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 11, 60, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов адвоката ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Семенівської міської
ради Чернігівської області, ОСОБА_4 про
визнання права власності на прибудову
до житлового будинку та господарські
будівлі; третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
Семенівське районне управління
юстиції Чернігівської області -
задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право спільної
часткової власності на тамбур,
позначений у плані в технічному
паспорті літерою «а-1», сарай,
позначений літерою «В-1», та сарай,
позначений літерою «в-1», які
розташовані по АДРЕСА_1, по 1/2 частині, в
рівних частинах кожній.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Семенівський районний
суд Чернігівської області шляхом
подачі в десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. В. Смага