У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько
А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» до ОСОБА_3 в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_4, треті
особи: служба у справах дітей
Дарницької районної державної
адміністрації у м. Києві, Дарницьке
районне відділення Головного
управління Державної міграційної
служби України у м. Києві, про
виселення за касаційною скаргою
ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
поданою представником - ОСОБА_5, на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 квітня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Платинум Банк» (далі - ПАТ
КБ «Платинум Банк») звернулося до суду
з указаним позовом, посилаючись на те,
що 20 квітня 2007 року з ОСОБА_3 укладено
договір іпотеки, за умовами якого
останній передав банку в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з
невиконанням відповідачем умов
кредитного договору, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 11 серпня
2010 року було вчинено виконавчий напис
на договорі іпотеки й звернуто
стягнення на квартиру АДРЕСА_1 за
вищевказаною адресою, однак ОСОБА_3 не
звільняє квартиру, на яку було звернуто
стягнення та не знімається з
реєстраційного обліку, що порушує його
права.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд виселити ОСОБА_3 та неповнолітнього
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 та визнати їх
такими, що втратили право перебування
на реєстраційному обліку в указаній
квартирі.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15 січня 2014 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 15 квітня 2014 року, позов ПАТ
«Платинум Банк» задоволено частково.
Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення. У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_5, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарг та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ПАТ «Платинум
Банк», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що проживання відповідачів у спірній
квартирі суперечить вимогам чинного
законодавства, чим порушено права
позивача. Разом з тим вимога банку про
визнання відповідачів втративши ми
право перебувати на реєстраційному
обліку є неналежним способом захисту, а
зняття з реєстраційного обліку
проводиться на підставі судового
рішення про виселення.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, оскільки
суди дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають; суди не встановили
фактичні обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи, при
цьому порушили норми як
процесуального, так і матеріального
права.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 20
квітня 2007 року між закритим
акціонерним товариством «Міжнародний
Іпотечний Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Платинум Банк», та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 102 тис. доларів США на строк 180
місяців зі сплатою 12 % річних. З метою
забезпечення виконання вказаного
кредитного зобов'язання між сторонами
укладено договір іпотеки, згідно з яким
відповідач передав банку в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов кредитного договору щодо
погашення заборгованості за кредитним
договором, приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 11 серпня 2010 року було
вчинено виконавчий напис на договорі
іпотеки й звернуто стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 за вищевказаною
адресою.

Частина 2 ст. 109 ЖК України визначає, що
громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення.
Постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду.

Разом з тим судами попередніх
інстанцій не перевірено обставин
придбання спірної квартири, зокрема, чи
була вона придбана ОСОБА_3 за рахунок
отриманих у позивача кредитів,
повернення яких було забезпечене
іпотекою.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212 -
214, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернули; у
достатньому обсязі не визначилися з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню; не надали належної
правової оцінки поясненням служби у
справах дітей Дарницької районної
державної адміністрації у м. Києві щодо
врахування прав та інтересів
малолітньої дитини під час розгляду
справи, дійшовши передчасного висновку
про виселення відповідачів зі спірної
квартири.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 січня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 квітня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко