інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/5942/14 Доповідач у 2 інстанції
Журба С.О.Категорія 18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Горошук
І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення
забезпечувального платежу за
попереднім договором, процентів за
користування коштами, 3% річних,
неустойки та збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду із позовом, який
мотивували наступним:

01 червня 2011 року між ними та ОСОБА_2 було
укладено попередній договір
купівлі-продажу об'єкту нерухомості
житлового призначення, згідно умов
якого сторони зобов'язувалися до 31
жовтня 2011 року укласти основний
договір - договір купівлі-продажу
двокімнатної квартири у будинку, який
будується на земельній ділянці
відповідачки за адресою: АДРЕСА_1.
Вартість квартири на момент укладення
попереднього договору становила 374 660,50
грн., що еквівалентно 47 000 доларам США.
На виконання умов договору ними на
користь ОСОБА_2 було сплачено
забезпечувальний платіж, який дорівнює
повній вартості об'єкту, що
передбачалося придбати, тобто 374 660,50
грн., а саме: до укладення попереднього
договору - 231 173,50 грн., 25 червня 2011 року -
143 514,00 грн.

Відповідач не виконала свої
зобов'язання за договором, до
зазначеного строку основний договір
укладено не було, у зв'язку з чим вона,
починаючи з 01 грудня 2011 року,
зобов'язана була повернути їм сплачені
кошти, але не повернула їх. За думкою
позивачів, окрім основної суми боргу
відповідач повинна сплатити їм на
підставі ч.2 ст. 1214, ст. 536 ЦК України
проценти за користування їх коштами, 3 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання, неустойку у
розмірі 0,2% згідно п. 4.3 попереднього
договору, а також збитки, завдані їм
внаслідок невиконання відповідачем
прийнятих на себе зобов'язань.

З урахуванням уточнень позовних вимог
просили суд стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в рівних частинах 957 868,77 грн., у
тому числі: 616 198,20 грн. -
забезпечувальний платіж за попереднім
договором, 127 525,56 грн. - проценти за
користування їх коштами, 47 755,34 грн. - 3 %
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання, 45 709,57 грн. -
індекс інфляції, 1 232,39 грн. - неустойку
за невиконання попереднього договору,
119 447,71грн. - збитки.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 08 вересня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково. З
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_4
стягнуто в рівних частинах 665 185,93 грн., а
також судові витрати по справі у
розмірі 2 537,50 грн. В іншій частині
позову відмовлено.

Частково не погоджуючись із вказаним
рішенням суду, відповідач ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просила рішення
суду першої інстанції змінити,
стягнувши з неї на користь позивачів 375
409,82 грн. та судовий збір пропорційно
задоволених позовних вимог, в решті
рішення залишити без змін.
Обґрунтувала скаргу тим, що оплата за
попереднім договором відбувалась у
національній валюті, тому з неї можуть
бути стягнуті лише фактично сплачені
позивачами кошти, а саме 374 660,50 грн. За
таких умов розмір передбаченої
попереднім договором виключної
неустойки має складати 749,32 грн. При
цьому стягнення 3% річних та
інфляційних договором не передбачено.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з огляду на
наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду не відповідає в повній мірі
наведеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з відповідача
забезпечувального платежу за
попереднім договором, суд першої
інстанції цілком слушно та
обґрунтовано прийшов до висновку про
наявність невиконаного відповідачем
обов'язку повернути сплачені
позивачами кошти у встановлений
договором строк, відтак про
обґрунтованість вимог про стягнення
цих коштів.

В той же час, встановлюючи розмір
стягнення, суд виходив з розміру
еквіваленту сплачених коштів в доларах
США та курсу даної валюти на серпень 2014
року. Крім того, суд першої інстанції
прийшов до висновку про
безпідставність позовних вимог щодо
стягнення суми заборгованості з
урахуванням встановленого індексу
інфляції. З такими висновками суду
першої інстанції колегія суддів
апеляційного суду погодитися не може.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 570 ЦК
України, оскільки інше не встановлено
ні договором, ні законом, сплачені
позивачами кошти є завдатком. Згідно
положень п. 4.3. укладеного сторонами
попереднього договору, у разі
невиконання ОСОБА_2 з її вини взятих на
себе зобов'язань за цим договором, вона
зобов'язана на протязі 30 днів з моменту
настання такого невиконаного
зобов'язання повернути покупцям кошти,
що були фактично сплачені останніми, а
також додатково сплатити виключну
неустойку у розмірі 0,2 % від вказаної
суми. При цьому зазначена неустойка
включає інфляційні втрати та штрафи за
період часу від отримання коштів до
часу настання обов'язку повернення
коштів. Таким чином, укладений
сторонами договір передбачає обов'язок
відповідача повернути позивачам лише
фактично отримані кошти і не
передбачає встановлення суми
повернення відповідно до
передбаченого ч. 2 ст. 533 ЦК України
порядку в залежності від курсової
вартості еквіваленту сплачених коштів
в іноземній валюті.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції щодо стягнення суми авансу у
розмірі, відмінному від розміру
фактично сплачених коштів, не
ґрунтується на обставинах справи. При
цьому, оскільки розмір невиконаного
основного зобов'язання відповідача
становить 374660,50 грн., передбачена п. 4.3.
договору неустойка (0,2%) складає 749,32 грн.

Оскільки відповідач не виконав
прийняті на себе зобов'язання та не
повернув позивачам отримані за
договором кошти у встановлений
30-денний строк з дня невиконання
зобов'язання, у нього починаючи з 01.12.2013
року виникло прострочення грошового
зобов'язання, що у відповідності до
положень ст. 625 ЦК України є підставою
для стягнення з нього на вимогу
кредитора суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми. В остаточному
варіанті змінених позовних вимог
позивачі просили суд стягнути з
боржника інфляційні втрати за період з
грудня 2011 року по серпень 2014 року
включно, а також 3% річних за період з
січня 2012 року по серпень 2014 року
включно. Таким чином сума інфляційних
втрат склала 47207,22 грн., 3 % річних - 29038,75
грн. Зважаючи на наведене, загальна
сума заборгованості, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивачів у зв'язку з невиконанням умов
попереднього договору купівлі-продажу
об'єкту нерухомості житлового
призначення від 01 червня 2011 року,
складає 451 655,79 грн.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з іншої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Зважаючи на розмір
понесених сторонами судових витрат по
справі та співвідношення задоволених
вимог та вимог, які не підлягають до
задоволення, колегія суддів приходить
до висновку, що з відповідача на
користь позивачів підлягає стягненню
1634,48 грн. в якості відшкодування
судових витрат.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 08 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 451 655,79 грн.
(чотириста п'ятдесят одна тисяча
шістсот п'ятдесят п'ять гривень 79 коп.),
а також судові витрати по справі у
розмірі 1 634,48 грн. (одна тисяча шістсот
тридцять чотири гривні 48 коп.). В іншій
частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: