Справа № 450/3134/14-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"21" листопада 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

при секретарі Стельмащук Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Пустомити цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділ спільного
майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя. В
позовній заяві просить поділити
спільне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
приміщення магазину,
загальною площею 35,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.;
визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 приміщення магазину, загальною
площею 35,8 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
22.11.1991 року між ним, ОСОБА_1, та ОСОБА_2
відділом (бюро) запису актів
громадянського стану Щирецької
селищної Ради Пустомитівського району
було зареєстровано шлюб, про що в Книзі
реєстрації актів про укладення шлюбу
складено відповідний актовий запис №
41, що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.11.1991
року. За час перебування у шлюбі ОСОБА_1
та ОСОБА_2, було придбано приміщення
магазину, загальною площею 35,8 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується: 1) договором
купівлі-продажу 1/2 (однієї другої)
частки приміщення магазину від 19.10.2012
року, нотаріально посвідченим
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_3 та
зареєстрованого у реєстрі за № 1156;2)
витягом про державну реєстрацію прав №
36007017 від 26.10.2012 року, виданим обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної ради "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"; 3)
договором купівлі-продажу 1/2 (однієї
другої) частки приміщення магазину від
29.10.2012 року, нотаріально посвідченим
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_3 та
зареєстрованого у реєстрі за № 1173; 4)
витягом про державну реєстрацію прав №
36051145 від 30.10.2012 року, виданим обласним
комунальним підприємством Львівської
обласної "Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки".

Вважає, що відповідно до вимог ст.60 СК
України та ст.ст.368,370 ЦК України вказане
майно, набуте за час шлюбу, належить
йому та відповідачці ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності подружжя і
підлягає виділу в натурі з врахуванням,
що їх частки є рівними.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 позовні вимоги
підтримав повністю, надав пояснення
аналогічні викладеному та просить
позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, не повідомила суд про
причини своєї неявки, хоча про час та
місце розгляду справи була належним
чином повідомлена.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце слухання
справи. Оскільки в матеріалах справи
достатньо доказів для розгляду справи
без його участі, представник позивача
не заперечує проти заочного розгляду
справи, суд у відповідності до вимог ст.
ст.169,224 ЦПК України вважає за можливе
заслухати справу на підставі наявних
доказів.

Дослідивши зібрані по справі докази,
з'ясувавши дійсні обставини справи, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі наданих ними доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обгрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи. Письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав № 36051145 від 30.10.2012 р, на підставі
договору купівлі- продажу р. №1173 від
29.10.2012 року, який посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 1/2
приміщення магазину загальною площею
35,8 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на праві приватної спільної
часткової власності належить ОСОБА_2.

Згідно витягу про державну реєстрацію
прав № 36007017 від 26.10.2012 р, на підставі
договору купівлі- продажу р. №1156 від
19.10.2012 року, який посвідчений приватним
нотаріусом Пустомитівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3 1/2
приміщення магазину загальною площею
35,8 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на праві приватної спільної
часткової власності належить ОСОБА_2.

З зазначеного вбачається, що за
відповідачкою зареєстровано право
власності на оспорюваний об'єкт
нерухомості, що становить 1/2 та 1/2, а
вцілому становить 1/1 .

Як вбачається з наявного у матеріалах
справи копії рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
30.09.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано.

Так, у відповідності до статті 69 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. При цьому статтею
71 СК України визначено, що майно, яке є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28
Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі -
КпШС України), чинний на час придбання
подружжям у період шлюбу спірної
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Майно, яке належало кожному
з подружжя до одруження, а також
одержане ним під час шлюбу в дар або в
порядку успадкування, є власністю
кожного з них. Якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.
В разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Статтею 68 СК України визначено, що
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Пленум Верховного Суду України в
Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя"зазначив у
п.22, що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Статтею 372 ЦК України визначено, що
майно, яке є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Отже, законодавець визначився, що поділ
спільної сумісної власності подружжя
здійснюється в натурі. При цьому у п.25
вищезазначеної Постанови зазначено, в
разі якщо неподільні речі не можуть
бути реально поділені між подружжям
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 57 СК
України суд може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте нею, ним за час їхнього
окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року N 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Якщо за час окремого
проживання подружжя після фактичного
припинення шлюбних відносин спільне
майно його членами не придбавалося, суд
відповідно до ч.6 ст. 57 СК України може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте кожним
з них за цей період та за вказаних
обставин, і провести поділ тільки того
майна, що було їхньою спільною
власністю до настання таких обставин.

Верховний Суд України в своїй
постанові № 11 від 21 грудня 2007 року в
пункті 30 пояснив при вирішенні спору
про поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в
окремих випадках може відступити від
засад рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Як обставини, що мають істот
не значення для справи, потрібно
розуміти тільки випадки, коли один із
подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, втрачає його на
шкоду інтересам сім'ї, але й випадки,
коли один із подружу не мав поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч.1 ст.60 СК).

За таких обставин, враховуючи заявлені
позовні вимоги щодо поділу спільного
майна подружжя, виходячи з принципу
рівності часток у спільному майні
подружжя, суд вважає можливим поділити
приміщення магазину,
загальною площею 35,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
визначити частку по 1/2 кожномув
спільному майні подружжя, а саме
приміщення магазину, загальною
площею 35,8 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, ч.3 ст.368 ЦК України ст.ст. 57,
60, 61, 63-65, 68-71 СК України, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне
майно, а саме приміщення магазину
загальною площею 35,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
приміщення магазину, загальною площею
35,8 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
приміщення магазину, загальною площею
35,8 кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд, шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні в
судовому засіданні в 10-денний строк з
дня отримання копії цього рішення.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області через
Пустомитівський районний суд
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СуддяІ. І. Мельничук