У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Нагорняка В.А.,
Олійник А.С.,

Писаної
Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення штрафу, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 6 квітня 2014 року, ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 26 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив
стягнути з відповідача штраф у розмірі
19 200 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
ухвалою Київського районного суду м.
Полтави від 26 березня 2013 року
затверджено мирову угоду між ним та
ОСОБА_4, за умовами якої останній
зобов'язувався з 1 березня 2013 року до 31
грудня 2013 року сплатити борг у розмірі
56 800 грн щомісячними платежами - 5 680 грн,
а у разі порушення графіку оплати
сплатити 10 % штрафу від залишку суми
заборгованості. Відповідач належним
чином умови мирової угоди не виконав.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 6 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 26 травня 2014
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 штраф за
невиконання умов мирової угоди у
розмірі 19 200 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанції не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню штраф за
невиконання мирової угоди відповідно
до п. 2 мирової угоди.

Із висновками суду першої та
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на таке.

Як встановлено судами, ухвалою
Київського районного суду м. Полтави
від 26 березня 2013 року визнано мирову
угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України
мирова угода укладається з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок і може стосуватися лише прав
та обов'язків сторін та предмета
позову.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
мирова угода - це досягнута між
сторонами в ході судового розгляду і
під контролем суду заснована на
взаємних поступках угода, яка по новому
визначає їх суб'єктивні права та
обов'язки не тільки процесуальні, але й
матеріальні. До мирової угоди
застосовуються основні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Отже, мирова угода - це цивільно-правове
зобов'язання та до нього
застосовуються загальні правила
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стягуючи з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
штраф за невиконання умов мирової
угоди у розмірі 19 200 грн, суди виходили з
розрахунку розміру штрафу, наданого
позивачем (а.с. 36), який не спростовано
відповідачем відповідно до ст. 60 ЦПК
України.

Розмір штрафу розрахований щомісяця
від суми залишку заборгованості станом
на конкретний місяць.

За умовами мирової угоди сума
заборгованості станом на 14 лютого 2013
року становить 56 800 грн.

Відповідно до п. 1 мирової угоди ОСОБА_4
зобов'язувався сплатити
заборгованість ОСОБА_3 у розмірі 56 800
грн з 1 березня 2013 року до 30 грудня 2013
року. Щомісячна виплата становить 5 680
грн.

Згідно із п. 2 мирової угоди, у разі
порушення умов мирової угоди
відповідачем, останній сплачує
позивачу штраф у розмірі 10 % від залишку
суми заборгованості.

Із розрахунком розміру штрафу не можна
погодитися з таких підстав.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Вирішуючи питання про стягнення
штрафу, ураховуючи умови мирової угоди,
поза увагою судів залишилася юридична
природа неустойки (пені та штрафу).

Штраф є різновидом неустойки, є
фіксованою величиною й обчислюється у
відсотках, які рахуються від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Принципова різниця між штрафом і пенею
полягає в тому, що пеня стосується
виключно грошового зобов'язання та
сплачується за кожний день
прострочення виконання зобов'язання, у
той час як штраф стосується будь-якого
зобов'язання і може сплачуватися
одноразово за кожний факт невиконання
або неналежного виконання
зобов'язання.

Мировою угодою визначено строк
виконання зобов'язання до 31 грудня 2013
року. Сплата штрафу передбачена за
порушення умов мирової угоди.

У порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України
суди першої та апеляційної інстанції
не з'ясували, за які порушення мирової
угоди встановлено штраф (за порушення
графіку, чи виконання зобов'язання у
повному обсязі), не встановили правову
природу неустойки, яку сторони мирової
угоди у дійсності мали на увазі, а отже,
не забезпечили всебічне з'ясування
обставин справи.

Крім того, суди не врахували положення
ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України, відповідно до
яких загальними засадами цивільного
законодавства та, водночас, засадами на
яких має ґрунтуватися зобов'язання між
сторонами є добросовісність,
розумність, справедливість.

Без належного з'ясування суду
залишилися такі обставини: чи було
виконано зобов'язання у повному обсязі
до грудня 2013 року, розмір стягуваного
штрафу у порівнянні з розміром
можливих збитків позивача (ч. 3 ст. 551 ЦК
України), співвідношення пред'явленого
до стягнення штрафу і наслідків
порушення зобов'язання.

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 6 квітня 2014 року, ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 26 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.М. Ситнік

Судді:

В.А. Нагорняк

А.С. Олійник

Т.О. Писана

Г.В. Юровська